РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2016Справа №910/11709/16

За позовом Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАНСІК»

про визнання договору та додаткової угоди недійсними

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Угринчук Г.Р. - представник за довіреністю № 77 від 04.07.16

від відповідача Сєтов М.О. - представник за довіреністю від 16.03.16

В судовому засіданні 17.08.16, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Науково-технологічного алмазного концерну (Алкон) Національної академії наук України до Товариства з обмеженою відповідальністю «ШАНСІК» про визнання договору та додаткової угоди недійсними.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 17.03.2014 між НТАК (АЛКОН) НАН України та ТОВ «ШАНСІК» було укладено договір № 2-ДФ про надання поворотної фінансової допомоги. 17.04.2014 сторонами укладається додаткова угода до договору, якою внесено зміни щодо строку повернення фінансової допомоги з 16.03.2018 на 31.12.2014. За доводами позивача, останній дізнався про наявність такого договору в грудні 2015 року, коли ТОВ «ШАНСІК» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості та неустойки за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

За твердженням позивача Науково-технологічний алмазний концерн (Алкон) Національної академії наук України відповідно до п. 1.1 Статуту є виробничим об'єднанням підприємств та установ, що перебувають у відданні Національної академії наук України. Згідно з умовами п. 6.5. Статуту рада директорів є органом управління концерну, що регулярно розглядає найважливіші питання діяльності концерну та приймає рішення, обов'язкові для виконання всіма учасниками та дирекцією.

За доводами позивача, враховуючи положення ст.ст. 3, 4 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» та враховуючи те, що НАН України є суб'єктом управління об'єктами державної власності, НТАК (АЛКОН) НАН України як об'єднання державних підприємств та установ є об'єктом управління державної власності.

За твердженням позивача договір про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року є за своєю правовою природою є договором позики, а тому відповідно до Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 від 15.06.2011 року, необхідно було отримати погодження з національною академією наук України. А оскільки, на укладеному між сторонами договорі №2-ФД від 17.03.2014 відсутня будь-яка резолюція Ради директорів концерну та НАН України та НАН України про погодження укладення такого договору, вказаний договір підлягає визнанню недійсним судом на підставі ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України. Крім іншого, позивач зазначив, що підпис директора ТОВ «Шансік» на договорі та додатковій угоді різний, що видно з співставлення підписів наочно, а відтак стверджувати що угода підписана уповноваженою особою з боку відповідача не можливо, а тому згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України договір є недійсним у зв'язку з недотримання письмової форми.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.06.2016 порушено провадження у справі № 910/11709/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 10.08.2016.

У судове засідання, призначене на 10.08.2016, з'явилися представник сторін.

Представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду, що були залученні до матеріалів справи, та подав клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, в обґрунтування якого зазначив, що на договорі та додатковій угоді до нього містяться різні підписи директора ТОВ «ШАНСІК» а відтак для з'ясування даного питання виникає необхідність у призначенні експертизи.

Представник відповідача у судовому засіданні зазначив про недоречність даного клопотання та просив суд відкласти розгляд справи для подання доказів по справі та пояснень директора щодо підпису договору та додаткової угоди до нього.

У судовому засіданні 10.08.2016 оголошувалась перерва до 17.08.2016 за клопотанням представника відповідача, вирішення клопотання про експертизу відкладено до наступного судового засідання.

У судове засідання 17.08.2016 з'явилися представник сторін.

Представник відповідача подав письмову заяву за підписом директора

Представник позивача щодо клопотання про призначення експертизи зазначив на розсуд суду.

Розглянувши клопотання позивача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи, суд зазначає про відмову у його задоволенню з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно з ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Як зазначено в листі №01-8/2651 від 27.11.2006 Вищого господарського суду України "Про деякі питання призначення судових експертиз" судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

В обґрунтування клопотання про призначення експертизи позивач зазначив, лише свої припущення щодо можливості не підписання з боку відповідача уповноваженої особи договору та додаткової угоди.

В той же час, у матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява директора ТОВ «ШАНСІК» ОСОБА_4, в якій останній зазначив, що перебуваючи на посаді директора ТОВ «ШАНСІК» уклав та особисто підписав з НТАК (АЛКОН) НАН України договір № 2-ДФ про надання поворотної фінансової допомоги від 17.03.2014 та додаткову угоду № 1 від 17.04.2014 до даного договору.

За таких підстав, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України про призначення судової почеркознавчої експертизи по справі.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав наведених позові.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у позові повністю, зазначивши при цьому, що оцінку обґрунтувань позивача щодо недійсності договору та додаткової угоди вже було надано у іній судовій справі, щодо стягнення заборгованості за даним договором.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

17 березня 2014 року між Науково - технологічним алмазним концерном (АЛКОН) Національної академії наук України (надалі - позичальник/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Шансік» (надалі - кредитор/відповідач) укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору кредитор зобов'язується надати позичальнику безвідсоткову поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов'язується повернути поворотну фінансову допомогу у порядку і строки, визначені цим договором.

Згідно з п. 2.1 договору поворотна фінансова допомога надається кредитором позичальнику в розмірі 518 000 грн. 00 коп. з метою забезпечення позичальника коштами для здійснення повернення пансіонатом «АЛМАЗ» філією НТАК (АЛКОН) НАН України передоплати за путівки та поворотної фінансової допомоги.

У п.3.1 договору зазначено, що позичальник зобов'язується повернути суму поворотної фінансової допомоги, отриманої в рамках умов цього договору, в строк до 16.03.2018 року.

Відповідно до п.8.1 даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по даному договору.

Як вбачається із матеріалів справи додатковою угодою №1 від 17.04.2014 до договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року сторони виклали п.3.1 договору в новій редакції, а саме: "позичальник зобов'язується повернути суму поворотної фінансової допомоги, отриманої в рамках умов цього договору, в строк до 31.12.2014 року».

За доводами позивача, оскільки НТАК (АЛКОН) НАН України як об'єднання державних підприємств та установ є об'єктом управління державної власності, відтак при укладенні спірного договору та додаткової угоди до нього, який за своєю правовою природою є договором позики, було необхідно отримати погодження з Національною академією наук України. А тому, на думку позивача, сторонами при підписанні спірної угоди не було дотримано вимог ст. 67 ГК України та Порядку погодження залучення держаними підприємствами коштів у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 червня 2011 р. № 809. Також, позивач зазначає, що підпис директора ТОВ «Шансік» на договорі та додатковій угоді різний, що видно з співставлення підписів наочно, а відтак стверджувати що угода підписана уповноваженою особою з боку відповідача не можливим. За таких обставин спірний договір та додаткова угода до нього підлягають визнанню недійсними на підставі ч. 1 ст. 203 та ч.1 сит. 215 ЦК України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Вирішуючи спір про визнання договору або його частини недійсним, господарський суд має встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання договору (його частини) недійсним і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту договору вимогам закону, додержання встановленої форми договору; правоздатність сторін за договором; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Загальні підстави визнання недійсними правочину і настання відповідних наслідків встановлені ст. 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1, 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В силу ст.ст. 626, 628, 627 Цивільного кодексу України, зміст правочину становить визначену на розсуд сторін правочину і погоджену ними домовленість, спрямовану на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 6 Цивільного кодексу України передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін.

Таким чином, суперечність правочину актам законодавства як підстава його недійсності, повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства чи укладення певного правочину всупереч змісту чи суті правовідносин сторін; саме по собі відступлення сторонами від положення законодавства, регулювання їх іншим чином, не свідчить про суперечність змісту правочину цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Укладений між сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України) і згідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання Сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

У пункті 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" зазначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частиною 1 ст.92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч.3 ст.92 вказаного Кодексу України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

За приписами ст. 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду м. Києва від 18.05.2016 р. у справі № 910/30990/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шансік» до Науково-технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України про стягнення заборгованості у розмірі 840 643 грн. 51 коп. задоволено позовні вимоги позивача та вирішено стягнути з Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шансік" заборгованість у розмірі 502 500 (п'ятсот дві тисячі п'ятсот) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 7 455 (сім тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 55 (п'ятдесят п'ять) коп., інфляційні у розмірі 204 553 (двісті чотири тисячі п'ятсот п'ятдесят три) грн. 58 (п'ятдесят вісім) коп., пеню у розмірі 126 134 (сто двадцять шість тисяч сто тридцять чотири) грн. 38 (тридцять вісім) коп., судовий збір у розмірі 12 609 (дванадцять тисяч шістсот дев'ять) грн. 65 (шістдесят п'ять) коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

У мотивувальній частині даного рішення встановлено, що «…Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року Позивачем видано Науково - технологічному алмазному концерну (АЛКОН) Національної академії наук України грошові кошти у загальному розмірі 518 000 грн. 00 коп., а Відповідачем в свою чергу було повернуто 15 500 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за 2014 рік»

Судом також встановлено, що у рішенні Господарського суду м. Києва від 18.05.2016 р. у справі № 910/30990/15 суд надавав оцінку доводів Науково-технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України щодо недійсності договору, зокрема, у мотивувальній частині даного рішення встановлено, що: «Відповідач в обґрунтування заперечень на позовну заяву зазначає, що вказаний договір про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року є договором позики, а тому відповідно до Порядку погодження залучення державними підприємствами, у тому числі господарськими товариствами (крім банків), у статутному капіталі яких 50 та більше відсотків акцій (часток, паїв) належать державі, кредитів (позик), надання гарантій або поруки за такими зобов'язаннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №809 від 15.06.2011 року, необхідно було отримати погодження Міністерства фінансів України, а тому вказаний договір є недійсним.

….Таким чином, договір про надання поворотної фінансової допомоги не є договором позики, оскільки є безпроцентним на відміну від договору позики, а тому Суд не приймає до уваги заперечення Відповідача в цій частині. Крім того, Суд зазначає, що заявлені до стягнення Позивачем 3% річних та інфляційні на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України не є процентами або інших видом компенсації у вигляді плати за користування грошовими коштами за Договором, а є заходом відповідальності за порушення грошового зобов'язання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, які слід відрізняти від передбачених статтею 536 ЦК України процентів, що є платою за користування чужими коштами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 19 квітня 2016 року у справі № 910/11209/15.

Також, Відповідач зазначає, що спірний договір від імені Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України був підписаний ОСОБА_5, який не мав достатнього обсягу повноважень на підписання вказаного договору без погодження з президією НАН України.

...Суд звертає увагу, що сторони при укладенні спірного договору були вільні у виборі контрагентів та визначенні умов договору, на свій розсуд приймали даний правочин на певних встановлених умовах, узгодили ці умови, підписавши Договір про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року, а тому всі умови спірного Договору з моменту його укладення стають однаково обов'язковими для виконання сторонами.

Відповідно до положень ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. У випадках, встановлених законом, юридична особа може набувати цивільних прав та обов'язків і здійснювати їх через своїх учасників. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Правові наслідки вчинення правочинів з перевищенням повноважень визначено частиною першою статті 241 ЦК України: правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Таким чином, із змісту норми частини першої статті 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Відповідно до п.6.1 Статуту Відповідача Концерн очолює Генеральний директор, який призначається та звільняється з посади рішенням Президії НАН України. За поданням відділення фізичко - технічних проблем матеріалознавства НАН України.

Генеральний директор може делегувати частину повноважень своїм заступникам та керівникам дирекції Концерну. (п.6.2 Статуту).

Наказом № 5/1 від 31.01.2013 р. переведено ОСОБА_5 з посади Заступника генерального директора НТАК (АЛКОН) НАН України на посаду Заступника генерального директора - директор пансіонату "АЛМАЗ" філії НТАК (АЛКОН) НАН України з 01.02.2013р. Суд зазначає, що на час укладання Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року та Додаткової угоди №1 від 17.04.2014 року ОСОБА_5 перебував на посаді заступника генерального директора НТАК (АЛКОН) НАН України - директора пансіонату "АЛМАЗ" НТАК (АЛКОН) НАН України, що встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16.06.2015 року у справі №754/14196/14-ц, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про поновлення на роботі, скасування наказів, стягнення заборгованості з виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності.

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - підприємців та громадських формувань (станом на 17.03.2014 року), особами, які обираються (призначаються) до органу управління юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або особами, які мають право вчиняти від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи є, зокрема, ОСОБА_5 - підписант.

Крім того, в матеріалах справи наявна довіреність №212/2 від 23.12.2013 року на ім'я ОСОБА_5, видана генеральним директором НТАК (АЛКОН) НАН України ОСОБА_7, на представництво інтересів НТАК (АЛКОН) НАН України з правом укладати договори і підписувати інші документи з фінансово - господарської діяльності Концерну зі строком дії до 31.12.2014 року.

За таких підстав, заступник генерального директора - директор пансіонату "АЛМАЗ" філії НТАК (АЛКОН) НАН України при укладенні спірного Договору мав повноваження на укладання Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року, що визначені Статутом Відповідача, в межах наданих йому функцій без згоди власника.

У п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року Позивачем видано Науково - технологічному алмазному концерну (АЛКОН) Національної академії наук України грошові кошти у загальному розмірі 518 000 грн. 00 коп., а Відповідачем в свою чергу було повернуто 15 500 грн. 00 коп., що підтверджується випискою по рахунку Позивача за 2014 рік, у зв'язку з чим Суд приходить до висновку, що сторони своїми конклюдентними діями підтвердили дійсність укладеного між сторонами договору, що виключає можливість визнання даного договору недійсним з мотивів вчинення його представником товариства з перевищенням повноважень.

Таким чином Суд зазначає, що крім установленої судом наявності у заступника генерального директора - директора пансіонату "АЛМАЗ" філії НТАК (АЛКОН) НАН України ОСОБА_5 повноважень на укладення Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року від імені Відповідача, останнім були вчинені дії з виконання спірного договору (часткове повернення грошових коштів), що свідчить про схвалення правочину особою, на користь якої його було укладено.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19.08.2014 року по справі №5013/492/12, від 19.08.2014 року по справі №5011-31/17917-2012, від 19.08.2014 року по справі №924/905/13.

За таких підстав, доводи Науково - технологічного алмазного концерну (АЛКОН) Національної академії наук України про недійсність Договору про надання поворотної фінансової допомоги №2-ФД від 17.03.2014 року є безпідставними».

Рішення Господарського суду м. Києва від 18.05.2016 р. у справі № 910/30990/15 залишено в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016. При цьому у мотивувальній частині постанови колегія суддів зазначила, що «Дослідивши зазначені вище статті ЦК України та спірний договір, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що договір про надання поворотної фінансової допомоги не є договором позики, оскільки є безпроцентним на відміну від договору позики.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір (п. 26. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 р. № 18).

З урахуванням викладеного у суду відсутні підстави для повторного доказування наведеної обставини, адже існування даної обставини підтверджує судове рішення від 18.05.2016 у справі № 910/30990/15 у спорі, що виник між тими ж сторонами.

Доводи позивача щодо відмінності підпису директора відповідача на спірному договорі та додаткової угоди до нього, що тягне за собою наслідки ст. 215 ЦК України спростовуються доказами наявними в матеріалах справи, зокрема письмовими поясненнями самого підписанта таких угод, а тому не береться судом до уваги.

Згідно з приписами ст. 32 ГПК України доказами у справі є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці докази оцінюються судом на основі всебічності, повноти й об'єктивності усіх обставин справи у своїй сукупності відповідно до положень ст. 43 ГПК України.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивач не надав до суду доказів, які б підтверджували той факт, що спірний договір та додаткова угода суперечить нормам Цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; не довів відсутність необхідного обсягу цивільної дієздатності будь-якої з осіб, яка вчинила спірний правочин; відсутність вільного волевиявлення та невідповідність його внутрішній волі учасника спірного правочину; не спрямованість будь-якої зі сторін на реальне настання правових наслідків, обумовлених спірним правочином.

Судом встановлено, що правові підстави для визнання договору та додаткової угоди недійсною відсутні. Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 17.08.2016

Суддя Пукшин Л.Г.