КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р. Справа№ 910/3972/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - 1 Мехреньгіна А.Б.

від позивача - 2 Мехреньгіна А.Б.

від відповідача - Гаврюшенко В.В.

від третьої особи - не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Господарського суду м. Києва від 12.05.2016 (Суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Міністерства оборони України

Київського квартирно-експлуатаційного управління

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4

про зобов'язання повернути житлове приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, Міноборони України та Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулися до Господарського суду м. Києва з позовом до відповідача про зобов`язання виконати зобов`язання щодо повернення житлового приміщення.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.05.2016 позов задовольнили повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій зазначає, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального права та при неповному з`ясуванні обставин справи, а тому просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 12.05.2016 та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Шапран В.В., суддів Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою суду від 10.06.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді (судді-доповідача) Шапран В.В., суддів Буравльов С.І., Андрієнко В.В. та призначено до розгляду на 09.08.2016

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є обґрунтованим та законним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

В судове засідання з`явилися представники позивачів та відповідача та надали пояснення стосовно предмету спору.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду скарги повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, що наявне в матеріалах справи, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду скарги суду не подавав.

Враховуючи, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, його неявка не перешкоджає вирішенню справи по суті, проти даного не заперечували представники позивачів та відповідача, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відсутності представника третьої особи.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивачів та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

22.06.2012 Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов'язки начальника Київського квартирно-експлуатаційного управління (позивачі), з однієї сторони, та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України в особі першого заступника Міністра економічного розвитку і торгівлі України (відповідач), з другої сторони, був укладений договір №303/25/6-982.

Відповідно до умов договору позивачі, на підставі рішення Міністра оборони України від 31.03.2012 № 2706/з та розпорядження начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України від 06.04.2012 № 303/4/15/522 передає, а відповідач приймає 1 (одну) квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, квартира 2-кімнатна, знаходиться на 13-му поверсі, загальна площа - 73,10 кв. метра, жила площа - 31,50 кв.м, та належить Міністерству оборони України на праві власності.

Згідно умов укладеного сторонами договору, житлове приміщення передається за актами приймання-передачі житлової площі для подальшого розподілу полковникові запасу ОСОБА_4, який перебуває в черзі на отримання житла в гарнізоні м. Києва з 05.10.1994 на загальних підставах та з 17.12.2005 у черзі на позачергове отримання житла зі складом сім'ї 3 особи.

Пунктом 2.2.4 договору визначено, що відповідач зобов`язується повернути Міністерству оборони України (в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління) протягом трьох років з моменту підписання цього договору рівнозначне за площею, технічним станом та санітарними умовами житлове приміщення (квартиру) в новозбудованому будинку в м. Києві.

Позивачі, звертаючись із даним позовом до суду, мотивують свої вимоги тим, що відповідачем неналежним чином виконуються умови договору №303/25/6-982 від 22.06.2012 щодо повернення Міністерству оборони України (в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління) протягом трьох років з моменту підписання договору рівнозначного за площею, технічним станом та санітарними умовами житлового приміщення (квартири) в новозбудованому будинку в м. Києві.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог та оскаржуючи постановлене судом першої інстанції рішення, зазначає, що метою укладеного між сторонами договору є виконання позивачем - 1 своїх зобов'язань щодо забезпечення військовослужбовця житлом, і, оскільки квартира за договором №303/25/6-982 від 22.06.2012, яка була передана від Міністерства оборони України відповідачу, з подальшим її розподілом ОСОБА_4, була приватизована останнім 19.12.2012, то згідно умов п. 5.1 цього ж договору, договір є таким, що закінчив свою дію 19.12.2012, а зобов'язання сторін є такими, що виконані належним чином.

10.10.2011 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України звернулося до Міністра оборони України із листом за вих.№ 2708-25/156 від 10.10.2011 з проханням про надання заступнику директора департаменту економіки оборони та безпеки ОСОБА_4 жилого приміщення за рахунок житлового фонду Міністерства оборони України, як такому, що перебуває на квартирному обліку у Київському гарнізоні, має пільги як звільнений ветеран військової служби та з 2005 року має право на позачергове отримання квартири з житлового фонду Міністерства оборони України.

Листом за вих. № 2713-25/313 від 13.12.2011 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України звернулося до Міністра оборони України з проханням про передачу Міністерству економічного розвитку і торгівлі України однієї двокімнатної квартири для забезпечення житлом ОСОБА_4, а аналогічна квартира, що буде виділена полковнику запасу ОСОБА_4 при надходженні його черги на отримання житла у гарнізоні міста Києва буде повернута Міністерству оборони України.

Листом за вих. № 2713-25/256 від 23.02.2012 Міністерство економічного розвитку і торгівлі України звернулося до Міністра оборони України із проханням про передачу Міністерству економічного розвитку і торгівлі України однієї двокімнатної квартири для забезпечення житлом ОСОБА_4 на умовах повернення її після отримання ним постійного житла у гарнізоні міста Києва.

Листом за вих. № 2706/з від 05.03.2012 Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних сил України звернулось до Міністра оборони України з пропозицією розглянути питання передачі квартири за адресою: АДРЕСА_1 за умови укладання договору між Міністерством оборони України (в особі балансоутримувача Київського квартирно-експлуатаційного управління) та Міністерством економічного розвитку і торгівлі України за умови повернення рівнозначної квартири протягом 3-х років.

Згідно розпорядження Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних сил України від 06.04.2012 за вих.№303/4/15/522 було запропоновано начальнику Київського квартирно-експлуатаційного управління організувати виконання рішення Міністра оборони України від 31.03.2012 № 2706/з, відповідно до якого надано дозвіл на передачу Міністерству економічного розвитку і торгівлі України двокімнатної квартири по АДРЕСА_1 яка станом на 06.04.2012 не розподілена серед безквартирних військовослужбовців з подальшим її розподілом ОСОБА_4, на умовах повернення вказаним міністерством рівнозначної квартири протягом 3-х років.

Як підтверджується наявними матеріалами справи, згідно акту № 303/25/6-981 (1/113) від 22.06.2012 стороною - 1 передано, а стороною - 2 прийнято 1 (одну) квартиру, загальною площею 73,10 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 кімнатна, знаходиться на 13-му поверсі, жила площа - 31,50 кв.м.

Відповідно до листа Міністерства оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційне управління за вих.№303/25-1887 від 09.07.2012 Начальнику Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна було запропоновано скасувати реєстрацію права державної власності на квартиру № 71, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 за Міністерством оборони України, у зв'язку із передачею квартири із державного житлового фонду.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно серії СЕЕ № 751236 від 13.07.2012 скасовано державну реєстрацію права власності на АДРЕСА_1.

Як вбачається з витягу з протоколу №14 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 07.08.2012 на підставі контрольного списку працівників Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, які перебувають на обліку в райдержадміністраціях для поліпшення житлових умов, відповідно до абз.2 п.39 Правил та наданих документів, ухвалено виділити ОСОБА_4 на родину з 3 осіб двокімнатну квартиру загальною площею 73,10 кв.м, житловою площею 31,50 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 із зняттям з квартирного обліку всієї родини.

09.08.2012 Печерською районною в м. Києві ОСОБА_4 видано ордер на жиле приміщення НОМЕР_1.

19.12.2012 орган приватизації житла Дніпровської районної в м.Києві державної адміністрації посвідчив, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 дійсно належить на праві власності ОСОБА_4 та членам його родини в рівних долях та приватизована згідно з Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", відновна вартість на момент приватизації 13,16 грн.

Листом за вих.№220/6055 від 05.06.2015 позивач 1 звернувся до відповідача з листом про повернення рівнозначного житлового приміщення, термін якого спливає 22.06.2015.

Листом у відповідь відповідач повідомив позивача 1 про те, що дія договору № 303/25/6-982 від 22.06.2012 припинена згідно п.5.1. договору внаслідок приватизації житлового приміщення.

Відповідач, заперечуючи проти заявлених вимог, зокрема посилався на ті докази, що квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та яка в подальшому була передана ОСОБА_4, від позивачів відповідачу була передана не на підставі договору № 303/25/6-982 від 22.06.2012, а за актом приймання-передачі від 22.06.2012 і даним актом не передбачалось повернення від відповідача позивачам рівнозначної квартири та даний акт не містить посилання на спірний договір.

Крім того, вказаний акт, на думку відповідача, був укладений раніше ніж договір, а тому він підписувався не на підставі договору, а як окрема дія.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією відповідача та зазначає, що акт № 303/25/6-981 був підписаний між позивачем та відповідачем 22.06.2012, спірний договір № 303/25/6-982 також був укладений сторонами 22.06.2012, що не оспорювалось як представником позивачів так і представником відповідача в судовому засіданні.

Предметом договору є передача квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, квартира 2-кімнатна, знаходиться на 13-му поверсі, загальна площа - 73,10 кв. метра, жила площа - 31,50 кв.м, та належить Міністерству оборони України на праві власності на підставі рішення Міністра оборони України від 31.03.2012 № 2706/з та розпорядження начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України від 06.04.2012 № 303/4/15/522.

Зазначений акт містить зауваження, що житлове приміщення від позивача до відповідача передається саме на підставі того ж самого рішення Міністра оборони України від 31.03.2012 № 2706/з та розпорядження начальника Головного квартирно - експлуатаційного управління Збройних Сил України від 06.04.2012 № 303/4/15/522, про яке йде мова в спірному договорі.

Отже, з даного слідує, що вказаний акт № 303/25/6-981 є саме належним підтвердженням фактичного передання квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від позивача до відповідача, та він укладений на виконання спірного договору.

Відсутність в такому акті посилання саме на номер та дату договору, не свідчить про те, що вказаний акт не має жодного відношення до договору, оскільки аналіз як умов договору так і акту дає можливість прийти до протилежного висновку.

Крім того, представником відповідача не було надано жодних доказів того, що на виконання спірного договору від позивача до відповідача була передана інша квартира, укладався про це інший акт тощо, чи доказів того, що спірний договір взагалі не виконувався жодною із сторін такого договору.

До того ж, як вбачається із п.1.1 договору та акту від 22.06.2012 їх предметом є одна й таж квартира, за однією і тією ж адресою та має однаковий розмір житлової та загальної площі, що додатково вказує на те, що акт укладався між сторонками саме на виконання спірного договору.

Отже, позивачами належним чином, та з урахуванням норм чинного законодавства України були виконані умови договору № 303/25/6-982 щодо передачі відповідачу квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується наявними матеріалами справи та не оспорювалось представниками сторін в судовому засіданні, в той час, як відповідач не виконав умови договору належним чином, а саме п. 2.2.4.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Зі ст.626 Цивільного кодексу України вбачається, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналогічна норма міститься у ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України де зазначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

За умовами договору відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути Міністерству оборони України (в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління) протягом трьох років з моменту підписання договору рівнозначне за площею, технічним станом та санітарними умовами житлове приміщення (квартиру) в новозбудованому будинку в м. Києві, тобто у строк до 22.06.2015.

За змістом п.5.1 договору, укладений між сторонами договір набирає чинності з дати підписання договору уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань або приватизації житлового приміщення, яка відбулась 19.12.2012.

Статтею 631 Цивільного кодексу України, визначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ч.1 та ч. 3 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов'язання; у разі поєднання управненої та зобов'язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином.

Отже, твердження відповідача проте, що спірний договір припинив свою дію у зв`язку з приватизацією житла, що було передане позивачем відповідачу, що, в свою чергу, не покладає на останнього обов`язку виконання п. 2.2.4 договору, не приймається до уваги колегією суддів, з огляду на те, що закон не передбачає такої підстави для припинення зобов'язань, що лишилось невиконаним, як закінчення строку дії договору. Отже, саме по собі закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного суду України у справі № 3- 192гс15 від 24.06.2015.

Як встановлено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та приписів п. 2.2.4 договору строк виконання відповідачем зобов'язання по поверненню Міністерству оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління протягом трьох років з моменту підписання договору рівнозначного за площею, технічним станом та санітарними умовами житлового приміщення (квартири) в новозбудованому будинку в м. Києві на момент розгляду справи настав.

В матеріалах справи наявний лист Міністерства оборони України № 220/6055 від 05.06.2015, на адресу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, яким зазначало проте, що відповідач не виконав зі свого боку належним чином умови спірного договору щодо повернення рівнозначної квартири в строк до 22.06.2015 та просив виконати п. 2.2.4.

Однак обумовлені договором зобов'язання відповідач не виконав, рівнозначне житлове приміщення позивачам не повернув.

Стосовно зауважень відповідача щодо необхідності застосовування до спірних правовідносин норм житлового законодавства України, щодо порядку ведення квартирного обліку військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, та забезпечення житлом звільнених військовослужбовців, суд апеляційної інстанції зазначає, що спір між сторонами виник на підставі господарського договору, предметом якого була передача квартири позивачами відповідачу на умовах повернення відповідачем в майбутньому рівнозначного житлового приміщення, відтак, визначальним є встановлення обставин щодо належного виконання сторонами зобов'язань, що випливають з такого договору.

Згідно зі статтею 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що вимоги позивачів до відповідача про зобов'язання Міністерства економічного розвитку і торгівлі України повернути Міністерству оборони України в особі Київського квартирно-експлуатаційного управління рівнозначного за площею, технічним станом та санітарними умовами житлового приміщення (квартири) в новозбудованому будинку в місті Києві, а саме: 2-кімнатну квартиру, загальною площею 73,10 кв.м., жилою площею - 31,50 кв.м є законними, обґрунтованими та правомірно були задоволені.

Твердження апелянта про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому місцевий суд повинен був припинити провадження по справі, не приймається до уваги колегією суддів з огляду на те, що відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

В рамках даної справи між сторонами виник спір щодо виконання договору, що був укладений між двома юридичними особами на підставі вільного волевиявлення та юридичній рівності.

Даний договір, хоча й укладений між суб`єктами владних повноважень, проте не покликаний на вирішення загальнодержавних потреб та не забезпечує задоволення публічних інтересів і не є адміністративним договором, його метою є передача майна, що належало на праві власності одній юридичній особі до іншої юридичної особи, а отже його виконання пов`язано із реалізацією права власності і вирішення спорів з даних питань забезпечується нормами господарського судочинства.

Стосовно зауваження апелянта, викладеного в апеляційній скарзі, що до того, що мотивувальна частина рішення місцевого суду не містить обґрунтування відмови в задоволені заявленого відповідачем усного клопотання про припинення провадження по справі у зв`язку з тим, що спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, що призвело до прийняття незаконного рішення, колегія суддів зазначає, що дійсно оскаржуване рішення не містить відомостей щодо розгляду та вирішення вказаного клопотання, проте, відповідно до норм чинного ГПК України, відсутність зазначеного не є підставою для скасування рішення першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і об'єктивно з`ясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, з повним з`ясування обставин, що мають значення для справи, правомірно задоволені позовні вимоги Міністерства оборони України та Київського квартирно-експлуатаційного управління, а тому апеляційна скарга Міністерства економічного розвитку і торгівлі України не підлягає задоволенню.

Зважаючи на те, що колегією суддів апеляційна скарга Міністерства економічного розвитку і торгівлі України залишається без задоволення, судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 у справі № 910/3972/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/3972и /16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов