ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________-
РІШЕННЯ

"09" серпня 2016 р.Справа № 916/1373/16

За позовом: Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал Кепітал Інвест";

про стягнення 32 038,84 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 103-13/7 від 02.08.2016р.;

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність № 05-18/01 від 04.01.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність від 08.06.2016р.

СУТЬ СПОРУ: Державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Термінал Кепітал Інвест", в якій просить суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 32 038,84 грн. з ПДВ., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що за результатами проведення Державною фінансовою інспекцією в Одеській області перевірки фінансово-господарської діяльності ДП "Морський торговельний порт "Южний" за період з 01.01.2014р. по 30.06.2015р. було встановлено, що протягом перевіряємого періоду відповідачем було порушено вимоги ч.1 ст.193 ГК України та п. 3.1, 3.6 договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту № 133-31/1 від 26.09.2011р., що в результаті призвело до неотримання позивачем плати за договором на суму 32 038,84 грн. з ПДВ.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.05.2016 року було порушено провадження у справі №916/1373/16 із призначенням її до розгляду в засіданні суду 22.06.2016 року.

16.06.2016р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позов (а.с.61), згідно якого останній, заперечуючи проти його задоволення, вказує, що ним у відповідності до вимог чинного законодавства та умов договору, а також відповідних додаткових угод до нього, своєчасно та щомісячно сплачувалася плата за право земельного сервітуту.

При цьому наголосив, що позивачем у позові не вказано, чому при розрахунках такої плати ним було застосовано невірний коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, і який саме потрібно було застосовувати.

В судовому засіданні 22.06.2016р. під час розгляду справи по суті представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача в свою чергу заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених безпосередньо у відзиві на позовну заяву.

В засіданні суду 22.06.2016р. було оголошено перерву до 11.07.2016р.

Ухвалою суду від 11.07.2016р. строк розгляду справи за клопотанням представника позивача було продовжено на пятнадцять днів та, з огляду на незявлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також з урахуванням невиконання вимог ухвали суду, розгляд справи було відкладено на 09.08.2016р.

В судове засідання 09.08.2016р. зявилися представники сторін, які повністю підтримали свої правові позиції, що були викладені ними в попередніх судових засіданнях.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя є захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як встановлено судом, позовні вимоги Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний" щодо стягнення недоотриманої плати за земельний сервітут ґрунтуються на положеннях договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту № 133-31/1 від 26.09.2011р. (а.с.12-14), укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Кепітал Інвест".

Оцінюючи заявлені Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний" вимоги, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Згідно ч. 2 ст. 402 ЦК України, земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Приписами ч. 1 ст. 404 вказаного кодексу встановлено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Як свідчать матеріали справи, 26.09.2011р. між Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний" (Землекористувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ КЕПІТАЛ ІНВЕСТ" (Сервітуарій) було укладено договір про встановлення строкового платного земельного сервітуту №133-31/1 (а.с.111-115), згідно умов п.1.1. якого земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №205857, який виданий 10.06.2009 року на підставі рішень Южненської міської ради від 24.04.2009 року за №1122-V, від 29.05.2002 року за №34-ХХІV).

Відповідно до п.1.2. договору, земельний сервітут встановлюється в інтересах Сервітуарія на право проїзду на транспортному засобі по наявній під'їзній дорозі, згідно плану меж земельної ділянки загальною площею 38 599 кв.м., щодо якої встановлено земельний сервітут (додаток № 2 до договору, який є невід'ємною частиною цього Договору).

За приписами п.2.1. договору, цим договором встановлюється строковий платний земельний сервітут, який набирає чинності з моменту його державної реєстрації в Южненському міському відділі земельних ресурсів Одеської області та діє до 31 грудня 2014 року.

У відповідності до п.3.1. договору, щомісячна плата по договору встановлюється з розрахунку за один місяць у розмірі 9 746,25 грн. без врахування ПДВ, згідно з розрахунком (додаток №1 до цього договору), який є невід'ємною частиною цього договору. Нарахування ПДВ на суму плати за цим договором здійснюється відповідно вимог Податкового кодексу України.

Умовами п.8.1. договору встановлено, що право земельного сервітуту виникає після підписання цього договору сторонами з дати його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Усі зміни, додатки та додаткові угоди до цього Договору є дійсними, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками сторін (п.8.4. Договору).

Додатковими угодами №1 від 26.12.2014р. (а.с.21-22) та додатковою угодою №1/1(2) від 19.05.2015р. (а.с.24) сторони погодили внесення змін до умов договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту №133-31/1 від 26.09.2011р., зокрема, дію сервітуту продовжено до 31.12.2017р. та змінено суму щомісячної плати за договором (а.с.23).

Як свідчать матеріали справи, 05.02.2016р. Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності ДП "Морський торговельний порт "Южний" за період з 01.01.2014р. по 30.06.2015р. (а.с.29-31).

В ході проведення вказаної перевірки було встановлено, що протягом перевіряємого періоду відповідачем було порушено вимоги ч. 1 ст. 193 ГК України та п. 3.1, 3.6 вищевказаного договору, що в результаті призвело до неотримання ДП "Морський торговельний порт "Южний" плати за договором на суму 32 038,84 грн. з ПДВ.

Зокрема, під час перевірки було встановлено, що таке недоотримання коштів у вищевказаному розмірі було зумовлено невірним визначенням плати за право земельного сервітуту (без урахування даних податкової декларації з плати за землю).

Як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням виявлених під час проведення перевірки порушень, 10.03.2016 року позивачем на адресу відповідача направлено лист за вих. № 1462/01/145/16 з вимогою сплатити заборгованість з орендної плати у сумі, що визначена у довідці комісійної перевірки та заявлена до стягнення (а.с.33).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідач зобов'язання щодо усунення виявлених перевіркою порушень не виконав, в добровільному порядку не сплатив заборгованість з плати за право земельного сервітуту у розмірі 32 038,84 грн., направивши натомість на його адресу лист щодо безпідставності такої вимоги (а.с.34).

На думку позивача, вищевказане є порушенням його прав і підставою для їх захисту в судовому порядку.

За приписами ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктом 3.6 договору сторони встановили, що умови договору про розмір плати можуть переглядатися за згодою сторін у випадках:

- погіршення стану земельної ділянки не з вини Сервітуарія, що підтверджено документально;

- збільшення розмірів плати за землю, які сплачує Землекористувач земельної ділянки щодо якої встановлюється земельний сервітут;

- в інших випадках, передбачених законодавчими актами України.

У разі зміни плати на вимогу однієї із сторін, зацікавлена сторона повинна повідомити про те іншу сторону не пізніше ніж за 15 днів. При досягненні згоди між сторонами укладається додаткова угода про зміну умов договору щодо розрахунків.

У разі неотримання Землекористувачем відповіді протягом 15 календарних днів з моменту отримання Сервітуарієм повідомлення про зміну розміру плати за право земельного сервітуту вважається, що Сервітуарій погодився з новим розміром плати за цим договором.

Згідно до ст.180 ГК України істотною умовою господарського договору є, зокрема, його ціна, при чому, відповідно до ст.632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, азміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З огляду на зазначені приписи чинного законодавства, суд зазначає, що сторони при підписанні договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту визначили його істотні умови, в тому числі щодо розміру та порядку сплати за право земельного сервітуту на земельну ділянку.

Згідно приписів ст.599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач в повному обсязі виконує взяті на себе зобов'язання зі сплати права земельного сервітуту на земельну ділянку (а.с.64-96), у тому числі і за період, охоплений перевіркою (з 01.01.2014р. по 30.06.2015р.). Доказів наявності будь-яких претензій чи зауважень позивача з цього приводу матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд вказує, що зобов'язання зі сплати права земельного сервітуту на земельну ділянку Товариством з обмеженою відповідальністю "Термінал Кепітал Інвест" за період з 01.01.2014р. по 30.06.2015р. виконане своєчасно, належним чином, таке виконання прийнято Державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний", у звязку з чим відповідне зобовязання є припиненим, згідно зі ст.599 ЦК України.

Як встановлено судом, позивач не звертався до суду із позовом про внесення змін до договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту № 133-21/1 від 26.09.2011р., а також не повідомляв про зміну плати за право земельного сервітуту на земельну ділянку, в порядку, передбаченому договором (п.3.6).

При цьому, ані статтею 653 Цивільного кодексу України, якою визначено загальний порядок внесення змін до договору, а ні іншими нормами чинного законодавства України не передбачена можливість внесення змін до зобов'язання, або його частини, що є припиненими.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги позивача ґрунтуються на проведенні Державною фінансовою інспекцією в Одеській області перевірки фінансово-господарської діяльності ДП "Морський торговельний порт "Южний", внаслідок якої встановлено недоотримання вказаним товариством за період з 01.01.2014р. по 30.06.2015р. плати за вищевказаним договором у розмірі 32 038,84 грн. з ПДВ.

Проте, суд вважає, що довідка Державної фінансової інспекції в Одеській області від 05.02.2016р. про результати проведення такої перевірки (а.с.29-31) в силу статті 34 ГПК України не є тим належним та допустимим доказом, що підтверджує заборгованість відповідача зі сплати плати права земельного сервітуту на земельну ділянку, та не є тим документом, на підставі якого стягується така заборгованість в установленому законом порядку.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 32 038,84 грн. заборгованості з плати права земельного сервітуту на земельну ділянки не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та умовах договору, у звязку з чим підстави для їх задоволення відсутні.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Морський торговельний порт "Южний", судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повне рішення складено 15 серпня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська