ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р.Справа № 916/1795/16

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Я.О. Заболотній

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

від відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Малого колективного підприємства „Факс до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ілона-Плюс про зобовязання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

Мале колективне підприємство „Факс звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ілона-Плюс про зобовязання останнього усунути перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянкою, що розташована за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, буд. 31, шляхом знесення самочинно збудованих будівель, позначених в технічному паспорті від 27.07.2012 р. літерами „а та „а1. Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

МКП „Факс належать на праві власності нежитлові приміщення магазину будівельних матеріалів загальною площею 144,85 кв.м, розташоване за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 31 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 15.03.2013 р. Вказаний магазин „Будівельні матеріали розташований на земельній ділянці площею 0,1912 га, яка належить позивачеві на праві власності на підставі державного акту серії ЯИН № 1388737 від 11.03.2010 р.

01.04.2010 р. між МКП „Факс та Малим дочірнім підприємством „Ілона Плюс було укладено договір оренди земельної ділянки, розташованою за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 31 площею 0,0731 га для торгівлі будівельним матеріалами. Ця ділянка передавалась в оренду з розташованим на ній обєктом нерухомості - частиною будівлі магазину площею 163,62 кв.м, на строк 3 роки (п. 7 договору).

27.07.2012 р. в ході проведення інвентаризації Южненським міським бюро технічної інвентаризації було виявлено, що в межах земельної ділянки по вул. Хіміків, 31 побудовані самочинно без дозвільної документації торговельні павільйони літ. „а та літ. „а1, які знайшли своє відображення в технічному паспорті від 27.07.2012 р.

Однак, як стверджує позивач, відповідні обєкти МКП „Факс не забудовувало, при первинному придбанні магазину відповідні будівлі були відсутні, своєї згоди відповідачу на їх забудову на належній позивачеві земельній ділянці, не надавало. Тобто, за ствердженнями позивача, під час дії договору оренди земельної ділянки під магазином відповідач без згоди та без дозволу власника земельної ділянки, компетентних органів в порушення правил містобудівного законодавства, забудував самочинно торгівельні павільйони.

13.09.2012 р. Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради звернулось до позивача з вимогою узаконення самочинних споруд, та попередженням про притягнення до адміністративної відповідальності. В свою чергу оскільки позивач не забудовував спірні будівлі, він 08.10.2012 р. звертався до відповідача із проханням узаконити вказані споруди.

25.06.2016 р. позивач звернувся до відповідача із вимогою звільнити земельну ділянку шляхом знесення спірних будівель, однак відповідач вимоги не виконав.

За таких обставин, позивач стверджує, що відповідач без будь-якої правової підстави займає належну позивачу земельну ділянку, не демонтуючи самочинне будівництво, та здійснює підприємницьку діяльність в самовільно побудованих торгівельних павільйонах на самовільно захопленій земельній ділянці, створюючи перешкоду законному власнику у здійсненні вправа власності на землю.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.07.2016 р. позовну заяву МКП „Факс прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 916/1795/16, при цьому справу призначено до розгляду в засіданні суду.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с. 62-64). Зокрема відповідач вказує, що 01.04.2010 р. між позивачем та як орендодавцем та МДП „Ілона-Плюс як орендарем було укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Южне, вул. Хіміків, 31, площею 0,0731 га, для торгівлі будівельними матеріалами. В подальшому 01.10.2010 р. між позивачем як орендодавець та МДП „Ілона-Плюс як орендар було укладено договір оренди нежитлового приміщення № 1, у відповідності до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду частину приміщень магазину будівельних матеріалів за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 31, площею 144,85 кв.м. та є підвальним приміщенням площею 144,85 кв.м., в тому числі торгівельну площу 100,6 кв.м. Як стверджує відповідач, з вказаного часу він користується земельною ділянкою та частиною приміщень магазину будівельних матеріалів, що є предметом вищевказаних договорів оренди. За час оренди земельної ділянки відповідач використовує вказану земельну ділянку відповідно до умов договору оренди з ретельним його дотриманням. Будь-яких скарг, заяв, інших зауважень на адресу відповідача від підприємства-орендодавця щодо будь-яких питань користування вказаною земельною ділянкою або щодо неналежного використання відповідачем вказаної земельної ділянки з порушеннями договору оренди або здійснення на ній самовільного будівництва, не надходило. Також відповідач вказує, що будь-яких самовільних споруд ним на вказаній земельній ділянці не будувалося. В позовній заяві позивач вказує, що в межах земельної ділянки по вул. Хіміків 31, побудовані самочинно, без дозвільної документації, торгівельні павільйони літ. „а, літ. „а1, які знайшли своє відображення в технічному паспорті від 27.07.2012 р. Далі в обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що відповідні обєкти МКП „Факс не забудовувало, при первинному придбанні магазину відповідні будівлі були відсутні, своєї згоди ТОВ «Ілона Плюс» на їх забудову на належній позивачу земельній ділянці не надавало, та на підставі вказаних тверджень позивач надходить до висновку про те, що під час дії договору оренди земельної ділянки під магазином, відповідач без згоди та без дозволу власника земельної ділянки збудував самочинно торгівельний павільйон. Вказані доводи позивача відповідач вважає безпідставними, такими, що ґрунтуються на припущеннях і не відповідають дійсним обставинам та не підтверджені жодним доказом. Також відповідач зауважує, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які відповідали б вимогам закону щодо їх належності та допустимості. Крім того, критичної оцінки підлягає і наданий у якості доказу технічний паспорт на громадський будинок магазин «Будівельні матеріали» від 27 липня 2012 р., виданий саме МП „Факс, оскільки вказаний технічний паспорт не містить реєстраційного та інвентарного номерів, печатки установи та підпису відповідної посадової особи. На думку відповідача, не відповідає вимогам ст.ст. 33 та 34 ГПК України та не є належним та допустимим доказом самочинного будівництва і листування позивача з різними установами, зміст якого жодним чином не підтверджує будь-який довід позивача. За таких обставин, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов до наступних висновків.

Як свідчать матеріали справи, 11.03.2010 р. Малому колективному підприємству „Факс було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИН № 138837, згідно якого вказане підприємство є власником земельної ділянки площею 0,1912 га, яка розташована по вул. Хіміків, 31, в м. Южне, що придбана на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.06.2008 р.

Також з матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 2010 року між Малим колективним підприємством „Факс (орендодавець) та Малим дочірнім підприємством „Ілона-Плюс (орендар) було укладено договір оренди землі, відповідно до п. 1 якого позивач як орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 31 із земель територіальної громади міста Южного.

За умовами п. 2, 14 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0731 га, цільове призначення: землі житлової та громадської забудови, під існуючим магазином для торгівлі будівельними матеріалами із земель приватної власності МКП „Факс. Кадастровий номер земельної ділянки: :02:007:0167. Земельна ділянка загальною площею 0,1912 га належить на праві власності МКП „Факс на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01 від 11.03.1010 р.

Згідно п. 3 договору земельна ділянка передається в оренду з розташованим на ній обєктом нерухомості - частиною будівлі магазину площею 163,62 м.кв.

В п. 4 договору визначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,1912 га складає 2811471, 01 грн., в тому числі нормативна грошова оцінка земельної ділянки яка передається в оренду площею 0,0731 га складає 1074887,71 грн.

П. 5 договору передбачає, що на земельній ділянці , яка передається в оренду не виявлено недоліків, які могли б перешкоджати ефективному використанню земельної ділянки за цільовим призначенням.

В п. 8 договору оренди передбачено, що орендна плата встановлюється у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що складає 42995,50 грн. на рік і вноситься орендарем у грошовій формі на поточний рахунок власника землі.

Строк сплати орендної плати визначено в п. 9 договору, а саме: періодичність внесення орендної плати - один раз на місяць. Розрахунки закінчуються не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця.

Згідно з п. 17 договору оренди передача земельної ділянки орендарю здійснюється з 01 квітня 2010 року по акту прийому-передачі земельної ділянки.

В п. 25 договору визначені права орендодавця. Зокрема, орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з цим договором; дотримання екологічної безпеки землекористування, додержання державних стандартів норм і правил, у тому числі місцевих правил забудови; дотримання режиму санітарно-захисних зон; своєчасного внесення орендної плати; належного виконання умов договору.

Наразі за умовами п. 26 договору орендодавець зобовязаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендарові користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, повязані з поліпшенням стану обєкта оренди, яке проводилося орендарем за письмовою згодою орендодавця; попередити орендаря, при наявності інформації про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого обєкта оренди.

В п. 27 договору передбачені права орендаря. Так, орендар має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; за письмовою згодою орендодавця зводити установленому законодавством порядку виробничі будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження.

За положеннями п. 28 договору орендар земельної ділянки зобовязаний: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором; виконувати встановлені щодо обєкта оренди обмеження в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; не перешкоджати вільному доступ орендодавця до орендуємої земельної ділянки для контролю за додержанням орендарем умов договору.

Відповідно до п. 7 договір укладено на 3 роки. Після закінчення строку договору, при умові належного виконання своїх обовязків по договору на всьому періоду його дії, орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 1 статті 202 ЦК України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Згідно ч. 6 названої статті до відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтею 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини другої статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України "Про оренду землі".

Так, згідно положень ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності..

Крім того, за приписами ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статей 24 та 25 вказаного Закону орендодавець має право вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди і своєчасного внесення останнім орендної плати, а орендар має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Як зясовано судом, на виконання умов вказаного договору між орендодавцем та орендарем було складено та підписано акт приймання - передачі обєкта оренди до договору оренди землі від 01.04.2010 р.

Між тим за ствердженнями позивача, під час дії вказаного договору оренди земельної ділянки під магазином відповідач без згоди та без дозволу власника земельної ділянки, компетентних органів в порушення правил містобудівного законодавства, забудував самочинно торгівельні павільйони. Наразі позивач посилається на те, що 27.07.2012 р. в ході проведення інвентаризації Южненським міським бюро технічної інвентаризації було виявлено, що в межах земельної ділянки по вул. Хіміків, 31 побудовані самочинно без дозвільної документації торговельні павільйони літ. „а та літ. „а1, які знайшли своє відображення в технічному паспорті від 27.07.2012 р. Вказані позивачем не житлова будівля літ. „а має „Г подібну форму загальною площею 157,8 кв.м, літ. „а1 також має „Г подібну форму загальною площею 83,7 кв.м. Також позивач посилається на отриманий ним 13.09.2012 р. лист Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради, в якому позивачу висунуто вимогу щодо узаконення самочинних споруд та попередження про притягнення до адміністративної відповідальності. В свою чергу позивач направив відповідачу лист від 08.10.2012 р. з проханням узаконити вказані споруди. 25.06.2016 р. позивач звернувся до відповідача із вимогою звільнити земельну ділянку шляхом знесення спірних будівель, однак відповідач вимоги не виконав, що стало підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом в порядку ст. 391 ЦК України з огляду на створення відповідачем перешкод здійсненні позивачем права власності на землю.

В свою чергу відповідач вважає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, які відповідали б вимогам закону щодо їх належності та допустимості. При цьому відповідач стверджує, що він не забудовував спірну земельну ділянку.

Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно положень ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із частиною 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин 4 та 7 статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 ЦК України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 376, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Отже, саме на позивача законом покладено обов'язок довести наявність перешкод у здійсненні ним прав власника спірної земельної ділянки, що вчиняються відповідачем, зокрема наявність належного саме відповідачу майна на спірній земельній ділянці та здійснення самочинного будівництва відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, в якості доказу зайняття відповідачем спірної земельної ділянки позивачем надано договір оренди від 01.04.2010 р., під час дії якого, за ствердженнями позивача, відповідач здійснив самочинне будівництво торговельних павільйонів літ. „а та літ. „а1, які відображені в технічному паспорті від 27.07.2012 р. При цьому слід зазначити, що викладені позивачем у позові доводи стосовно здійснення відповідачем самочинного будівництва під час дії договору оренди від 01.04.2010 р. суперечать наступним письмовим поясненням позивача, в яких останній посилається на забудову відповідачем спірних павільйонів ще у 2007 році, тобто до набуття позивачем права власності на спірну земельну ділянку.

Між тим вказаний технічний паспорт не є належним та допустимим доказом, який підтверджує здійснення відповідачем будівництва вказаних павільйонів на земельній ділянці позивача протягом 2010-2012 рр. (з початку оренди і до моменту складання технічного паспорту). Також не можуть бути належними доказами вказаного будівництва посилання позивача на листування Управління архітектури та містобудування Южненської міської ради. Той факт, що, за ствердженнями позивача, ним відповідні обєкти не забудовувались, не свідчить про здійснення забудови саме відповідачем.

Більш того, слід зазначити, що позивач як власник земельної ділянки мав бути обізнаний про здійснення будівництва на належній йому земельній ділянці будь-якою іншою особою та вжити відповідних заходів для запобігання настання негативних наслідків. Адже, місцезнаходження позивача значиться саме за адресою, за якою розташована спірна земельна ділянка, і у такому разі позивачу мало бути відомо про початок будівництва певних обєктів на цій земельній ділянці. Будь-яких доказів вжиття позивачем заходів попередження відповідача у разі здійснення ним будівництва торгівельних павільйонів матеріали справи не містять.

За змістом ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Між тим докази звернення позивача з відповідним позовом про заборону відповідачем вчинення ним будівництва на орендованій земельній ділянці також відсутні.

Разом з тим доказів належності відповідачу спірних павільйонів матеріали справи не містять. Натомість з матеріалів справи вбачається, що позивачем у 2013 році оформлено право власності на нежитлову будівлю магазину „Будівельні матеріали за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Хіміків, 31, загальною площею 613,1 кв.м, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 15.03.2013 р. Однак, позивачем не надано технічної документації, яка б вказувала на розташування вказаної будівлі магазину, а також спірних торговельних павільйонів літ. „а, літ. „а1 на спірній земельній ділянці у разі їх існування на момент оформлення позивачем права власності. Адже, технічний паспорт, на який посилається позивач, складений майже за рік до оформлення позивачем права власності на будівлю магазину. В свою чергу зазначене унеможливлює зясування судом наявності на орендованій відповідачем земельній ділянці інших споруд, неналежних позивачу.

Разом з тим при розгляді справи позивачем обґрунтовано не доведено порушень його прав землевласника стосовно об'єктів, що розташовані на спірній земельній ділянці, не доведено хто є їх власником, де саме розташовані ці об'єкти згідно графічної дислокації та коли вони збудовані.

За таких підстав, суд доходить до висновку про недоведеність позивачем заявлених ним вимог щодо звільнення належної йому земельної ділянки від будь-якого майна відповідача. В свою чергу такі обставини виключають можливість відновлення порушених з боку відповідача, на думку позивача, прав землевласника шляхом покладення на відповідача обовязку усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, наявність яких судом не встановлено.

Щодо обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні ним прав землекористування суд зазначає наступне.

Завдяки негаторному позову, яким у даному випадку є заявлений позивачем позов, захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не пов'язаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном.

Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Крім того, негаторний позов має на меті усунення тривалих порушень зазначених повноважень власника, а не тих, що мали місце в минулому, що обумовлює непоширення на вимоги за негаторним позовом строків позовної давності.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Якщо ж на час подання позову порушення припинилися, то й відпадає підстава для пред'явлення негаторного позову. Власник має право у даному випадку вимагати лише відшкодування збитків або застосувати інший спосіб захисту свого права. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов'язально-правовими засобами.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 27 травня 2015 р. у справі N 6-92цс15, де зазначено, що передбачений статтею 391 ЦК України спосіб захисту - усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном, підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи та не спростовано сторонами, договір оренди від 01.04.2010 р. не припинено, акт приймання-передачі щодо повернення земельної ділянки орендодавцеві у разі припинення договору згідно п. 21 договору відсутній. Отже, у даному випадку між сторонами по справі існують договірні орендні правовідносини, що в свою чергу виключає взагалі можливість застосування обраного позивачем способу захисту порушеного права шляхом усунення перешкод у здійсненні власником прав землекористування (негаторний позов) за умови наявності відповідних порушень.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані позивачем докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Малого колективного підприємства „Факс не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що рішення відбулось не на користь позивача, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем при подачі позову, відносяться за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України,

суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Малого колективного підприємства „Факс до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ілона-Плюс про зобовязання усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 08 серпня 2016 р.

Суддя В.С. Петров