ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.07.2016 Справа № 905/1909/16

Господарський суд Донецької області у складі: судді Овсяннікової О.В.,

при секретарі судового засідання Вороній І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Прогрес», м. Маріуполь, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ, Донецька область

про стягнення 265 865,24 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 23.06.2016)

від відповідача: не зявився

С У Т Ь С П О Р У :

В провадженні судді господарського суду Донецької області Мельниченко Ю.С. знаходилась справа № 905/6136/13 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Прогрес» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення заборгованості за договором підряду №09/940 від 2012р. у сумі 108 190,24 гривень та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Прогрес» про стягнення пені у сумі 1 512 121,83 гривень за прострочку виконання робіт за договором підряду №09/940 від 2012р.

Ухвалою суду від 04.03.2014 провадження по справі 905/6136/13 зупинено, а матеріали справи направлено до Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз для проведення будівельно-технічної експертизи.

Згідно листа Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз № 250/01-03 від 19.10.2015, матеріали вказаної справи залишились у захопленому незаконними збройними формуваннями приміщенні інституту.

Таким чином, господарська справа № 905/6136/13 вважається втраченою.

Відповідно до Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про внесення змін і доповнень до деяких постанов пленуму Вищого господарського суду України» від 24 листопада 2014 року № 2, постанову пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» доповнено новим пунктом 7 такого змісту:

« 7. У разі втрати з будь-яких причин матеріалів справи (наприклад, при пересиланні їх поштою) господарському суду слід виходити з такого.

7.6 Не підлягає відновленню справа, втрачена до закінчення судового розгляду. В такому разі заявник не позбавлений права на подання нової позовної заяви у загальному порядку.

За таких обставин, Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «Прогрес» звернулося до господарського суду Донецької області з новим позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення 265 865,24 гривень з яких: 120 808,72 гривень заборгованості, 26 359,47 гривень пені, 9 969,20 гривень річних, 108 727,85 гривень інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що зобовязання за договором ним були виконані, але в порушення умов договору відповідач за виконані роботи не розрахувався, тому за ним налічується борг за прострочку оплати якого нараховуються пеня за договором, інфляційні та річні на підставі ст.625 Цивільного кодексу України.

Відповідач надав відзив по справі за змістом якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на сплив строку позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши доводи та пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В :

22 червня 2012 року між сторонами був укладений договір підряду №09/940, згідно з п.1.1 якого Підрядник (позивач) зобовязався на свій ризик виконати визначену цим договором роботу за завданням Замовника, а Замовник (відповідач) прийняти і оплатити такі роботи.

За правовою природою укладений договір є договором підряду і підпадає під правове регулювання глави 61 (ст.ст. 837-864) Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строк дії договору встановлений з моменту його підписання та до повного виконання. (п. 13.2. договору)

Згідно п.1.4. договору загальна вартість робіт за договором становить 2 100 169,20 гривень.

Вартість та витрати по виконанню робіт визначаються «Кошторисом» та «Договірною ціною». (п.3.1. договору)

Ціна договору неодноразово змінювалась шляхом підписання додаткових угод у звязку зі зміною обсягів робіт.

Так, Додатковою угодою №2 від 25.09.2012 встановлено ціну договору у розмірі 1 953 228,00 гривень.

Позивач виконав передбачені договором роботи у листопаді 2012 лютому 2013 року на загальну суму 143 870,88 гривень, що підтверджується актами приймання-передачі виконаних робіт (ф.КБ-2В) № 80 від 30.11.2012, № 200 від 31.01.2013, № 201 від 31.01.2013, № 208 від 28.02.2013, № 210 від 28.02.2013, № 402 від 30.04.2013 та довідками про вартість виконаних робіт за типовою формою КБ-3.

Акти підписані Замовником без зауважень, а тому суд вважає, що роботи були виконані належним чином.

Остаточну оплату виконаних робіт Замовник проводить протягом 5-ти банківських днів за фактично виконаний обсяг робіт після підписання акту приймання виконаних робіт і отримання рахунку на оплату. (п.4.5. договору)

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач за виконані роботи розрахувався частково в сумі 23 062,16 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 93304 від 06.03.2013, тому сума неоплачених робіт у розмірі 120 808,72 гривень є його боргом.

Відповідно до частини першої статті 530 ЦК, якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦКУ порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Клопотання відповідача про застосування позовної давності господарським судом відхиляється з огляду на наступне.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки.

Як встановлено п.п. 2, 3 ст.264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Позивач звертався у серпні 2013 року до господарського суду Донецької області з відповідним позовом про стягнення заборгованості за договором підряду № 09/940 від 22.06.2012.

Таким чином, строк позовної давності на момент звернення до суду з новим позовом за спірною вимогою не сплив.

Пунктом 10.3. договору передбачено, що за прострочку оплати виконаних робіт Замовник сплачує Підряднику пеню у розмірі 0,4 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Позивачем нарахована пеня в розмірі 26 359,47 гривень за період з 01.10.2015 по 30.04.2016 року.

Господарський суд вважає, що пеня за цей період не може бути стягнута з огляду на наступне:

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з ч.1 ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Оскільки зобовязання з оплати останнього рахунку за квітень 2013 року мало бути виконано відповідачем до 01.08.2013, строк нарахування пені закінчився 01.02.2014.

Таким чином, нарахування пені припинилось 02.02.2014.

Період нарахування пені позивачем знаходиться поза межами цього періоду.

Стаття 625 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що розмір річних не встановлений договором, вони підлягають нарахуванню відповідно до закону.

Позивачем нараховані 3% річних в розмірі 9 969,20 гривень за період з 01.08.2013 по 30.04.2016 року, інфляційні втрати в розмірі 108 727,85 гривень за той самий період.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року та приписи статті 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання зобовязань», господарський суд дійшов висновків, що розмір нарахованих позивачем 3% річних є вірним, а інфляційних втрат завищеним.

За здійсненим господарським судом перерахунком, сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача становить 107 209,44 гривень.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги, що позовні вимоги частково обґрунтовані, документально доведені та відповідачем не спростовані, вони підлягають задоволенню в обґрунтованій частині.

Відповідно до ст.49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі ст.ст. 258, 264, 267, 526, 510, 610, 614, 625, ч.1,2 ст.837 Цивільного кодексу України, 232 Господарського кодексу України, керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 84-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Прогрес» до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення 265 865,24 гривень задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» (84306, Донецька область, місто Краматорськ; ; відомості про рахунки в установах банків відсутні) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «Прогрес» (87504, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Мартенівська, будинок № 16; ) 120 808,72 гривень заборгованості, 9 969,20 гривень річних, 107 209,44 гривень інфляційних втрат, 3 569,81 гривень судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене через господарський суд Донецької області до Донецького апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту підписання повного тексту. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

У судовому засіданні 26.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення підписано 01.08.2016.

Суддя О.В. Овсяннікова