Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "05" серпня 2016 р. Справа № 906/551/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 01.02.16р.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро" (м. Миколаїв)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соя-М" (смт. Черняхів, Житомирська область)

про стягнення 424821,47 грн.

Судове засідання проводилось в режимі відеоконференції згідно ухвали суду від 23.06.16р.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 424821,47 грн. заборгованості за поставлений товар згідно договору поставки №ЗР-2015/15 Д від 26.03.15р., з яких 178761,60 грн. - сума основного боргу, 60966,58 грн. - дооцінка вартості неоплаченого товару, 69954,87 грн. - 36% річних, 79386,10 грн. - пеня та 35752,32 грн. - штраф.

Представник позивача в судовому засіданні заявив клопотання про припинення провадження у справі в частині стягнення 20000,00 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору, оскільки відповідач після порушення провадження у справі частину суми боргу в розмірі 20000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 6372,32 грн. сплатив позивачеві. В решті позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив суд задовольнити позов. Крім того, зазначив, що одночасне стягнення штрафу і пені з учасника господарських відносин не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки згідно з ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. А у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином, про що свідчить підпис уповноваженої особи відповідача на повідомленні про вручення ухвали суду.

Проте, відповідач своїм правом на участь у засіданні суду та наданні письмових або усних пояснень не скористався, а тому, беручи до уваги те, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами згідно із ст. 75 ГПК України.

Суд дослідив в судовому засіданні документи, а саме: договір поставки №ЗР-2015/15 Д від 26.03.15р., додатки до договору, видаткові накладні, розрахунки суми боргу, витяги з ЄДР та інші.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

26.03.15р. між сторонами був укладений договір поставки №ЗР-2015/15 Д (а.с.14-18), за умовами якого в терміни, визначені договором, позивач (постачальник) зобов'язується передати у власність відповідача (покупця) продукцію виробничо-технічного призначення, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього грошову суму (вартість, ціну), визначену договором (п.1.1 договору).

За даним договором постачається виключно оригінальна продукція, виробництва провідних компаній світу, асортимент, кількість, ціна якої визначаються додатками та/або накладними та/або рахунками-фактури, що є невід'ємною частиною цього договору (п.2.1 договору).

Відповідно до п.2.2 даного договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором, вказується у додатках в національній валюті України і визначається еквівалент у доларах США.

Згідно з п. 2.3 договору, загальна сума договору визначається сукупністю додатків та/або накладних та/або рахунків-фактур, що зазначені в п.2.1 договору, та які є невід'ємною частиною цього договору. У випадку розбіжностей даних у додатках щодо кількості і ціни товару, в порівнянні з даними у відповідній видатковій накладній, перевагу має видаткова накладна. Видаткова накладна є невід'ємною частиною договору та підписується з боку покупця особою, уповноваженою довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей (товару).

Всі рахунки та видаткові накладні, що виписані в період дії даного договору, є його невід'ємними частинами, незалежно від того, чи є в них посилання на даний договір (п. 2.4 договору).

Пунктом 2.5 договору визначено, що у разі зміни курсу гривні до долара США, постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого покупцю товару.

Порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору (п.3.2 договору).

Відповідно до п.3.3 договору, сторони погоджуються застосовувати при проведенні розрахунків за цим договором курс долара США до гривні, що встановлений на міжбанківській валютній біржі на день підписання даного договору та/або додатків.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що в тому випадку, коли курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день проведення розрахунків (перерахування коштів, звернення з відповідним позовом до суду), відвантаження товару в рахунок погашення заборгованості є вищим за курс відповідної іноземної валюти на день укладення додатку (ів), оплата грошових коштів за отриманий товар відбувається відповідно до курсу долара CША до гривні на дату, що передує даті здійснення остаточного розрахунку (курс продажу долара США згідно даних, опублікованих на сайті http://mezhbank.org.ua. У разі відсутності потрібної інформації сторони користуються даними, опублікованими на сайті: hhtp://minfin.com.ua/currency/mb/. У виняткових випадках (відсутність з будь-яких причин інформації на зазначених сайтах) постачальник повідомляє в письмовому вигляді, факсимільним зв'язком або на зазначену електронну адресу покупцю курс гривні до долара США за яким буде здійснено розрахунок, перерахунок (дооцінка) вартості товару, поставленого покупцю.

Сторони для визначення суми, яка підлягає оплаті використовують формулу:

С = А1 / А2 х В, де С - сума, належна до оплати, В - ціна товару на момент підписання додатку, А1 - курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день проведення розрахунків, А2 - курс на міжбанківській валютній біржі щодо продажу долара США до гривні на день підписання відповідного додатку.

Всі платежі за цим договором здійснюються покупцем з врахуванням п.3.4 договору (п. 3.5 договору).

Відповідно до п.3.6 договору, товар, що був переданий покупцю в межах цього договору тільки згідно накладних має бути оплачений не пізніше 10 днів з моменту його отримання за відповідною накладною.

На виконання умов даного договору та додатків до нього позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 542863,97 грн., що підтверджується відповідними видатковими накладними, долученими до матеріалів справи (а.с.24-30).

Як зазначалось вище, пунктом 3.2 договору встановлено, що порядок розрахунків за поставлений товар визначається в додатках до даного договору.

Між тими ж сторонами було укладено додатки №№1,2,3,4,6 (а.с.19-23), відповідно до умов яких кінцевою датою оплати вартості поставленого товару є 15.10.15р.

Проте, відповідач взяті на себе зобов'язання по оплаті вартості товару виконав частково, сплативши позивачеві 364102,37 грн.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем свого обов'язку щодо оплати вартості отриманого товару, станом на день звернення з позовом до суду за останнім рахувалась заборгованість перед позивачем за поставлений товар в сумі 178761,60 грн. (542863,97 грн. - 364102,37 грн.).

Однак, після порушення провадження у справі відповідач сплатив позивачеві суму боргу в розмірі 20000,00 грн., про що позивач зазначає в своїй заяві №461 від 05.08.16р.

Відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про припинення провадження у справі в частині позовних вимог щодо стягнення 20000,00 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Разом з тим, суд задовольняє позов в частині стягнення 158761,60 грн. основного боргу (178761,60 грн. - 20000,00 грн.), з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору поставки №ЗР-2015/15 Д.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання.

Частинами 1, 6 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів не господарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Як передбачено частинами 1 і 2 ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 і ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо сплати вартості отриманого товару в повному обсязі та у встановлений договором строк.

Тому, з врахуванням наведеного вище, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 158761,60 грн. основного боргу суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 60966,58 грн. дооцінки вартості неоплаченого товару, 69954,87 грн. 36% річних, 79386,10 грн. пені та 35752,32 грн. штрафу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно п.3 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України)

Частиною 3 ст.549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.2 ст.549 ЦК України).

Наведені норми свідчать, що за порушення грошового зобов'язання боржник на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити неустойку (штраф, пеню).

Згідно п.7.1 договору за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством та з урахуванням даного договору.

Крім відповідальності, встановленої п.7.1 даного договору покупець за несвоєчасну оплату продукції сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний день прострочення, а також додатково сплачує штраф у розмірі 20% від суми несплаченого боргу.

Сторони домовились про те, що стягнення штрафних санкцій (пені, штрафу, процентів) за даним договором відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, не обмежується строком нарахування та припиняється в день виконання стороною зобов'язання, а строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій, у відповідності до ст.259 ЦК України продовжується до 3 (трьох) років (п.7.9 договору).

Перевіривши розрахунок пені та штрафу, суд вважає його обґрунтованим, оскільки пеня та штраф нараховані відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7.8 договору сторони погодили, що в разі невиконання покупцем зобов'язань щодо оплати отриманого товару та невиконання зобов'язань, передбачених розділом 3 цього договору, покупець відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України сплачує на користь постачальника крім суми заборгованості 36% річних, якщо інший розмір річних не встановлено відповідним додатком до договору. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати.

Як було зазначено раніше, пунктом 2.4 договору визначено, що у разі зміни курсу гривні до долара США, постачальник проводить перерахунок (дооцінку) вартості поставленого, але не оплаченого покупцем товару.

Наданий позивачем розрахунок дооцінки вартості неоплаченого товару є вірним, відповідає обставинам справи, умовам договору і чинному законодавству та підлягає задоволенню.

Разом з тим, позивач при розрахунку 36% річних допустив математичні помилки, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне здійснити перерахунок вказаного зобов'язання.

Здійснивши розрахунок 36% річних по періодах, які вказані позивачем в розрахунку (а.с.7), розмір вказаного зобов'язання, який підлягає задоволенню, становить 66113,47 грн.

А оскільки позивачем заявлено до стягнення 69954,87 грн. 36% річних, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 3841,40 грн. (69954,87 грн. - 66113,47 грн.) 36% річних.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу суду не надав, в судове засідання не з'явився.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 158761,60 грн. основного боргу, 60966,58 грн. дооцінки вартості майна, 66113,47 грн. 36% річних, 79386,10 грн. пені та 35752,32 грн. штрафу обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню. В частині стягнення 20000,00 грн. основного боргу суд припиняє провадження у справі на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України за відсутністю предмета спору, а в частині стягнення 3841,40 грн. 36% річних суд відмовляє в задоволенні позову, про що зазначав вище.

Витрати по сплаті судового збору з відповідача не стягуються, оскільки відповідач під час розгляду справи в суді відшкодував позивачеві 6372,32 грн. судового збору, про що позивач зазначає в своїй заяві №461 від 05.08.16р.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, п.1-1 ч.1 ст. 80, ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Соя-М", 12304, Житомирська область, смт. Черняхів, ОСОБА_2, 5,

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Імперія-Агро", 54000, м.Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 143,

- 158761,60 грн. - основного боргу;

- 60966,58 грн. - дооцінки вартості неоплаченого товару;

- 66113,47 грн. - 36% річних;

- 79386,10 грн. - пені;

- 35752,32 грн. - штрафу.

3. Припинити провадження у справі в частині стягнення 20000,00 грн. основного боргу.

4. Відмовити в задоволення позову в частині стягнення 3841,40 грн. 36% річних.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10/08/16

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу (рек. з пов. про вручення)