ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2016 р. Справа № 911/3648/14

головуючого судді Бацуци В. М.

суддів Колесника Р. М.

ОСОБА_1

при секретарі судового засідання Вовченко А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 1 від 23.12.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність № 28 від 01.12.2015 р.), ОСОБА_4 (довіреність № 11 від 03.08.2016 р.);

від третьої особи: ОСОБА_5 (довіреність № 56/2016 ві 20.04.2016 р.);

від прокурора: Літковець Ю. А. (посвідчення № 031878 від 02.02.2015 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський банк розвитку, м. Київ

до Публічного акціонерного товариства „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз, м. Київ

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, м. Київ

за участю Прокуратури Київської області, м. Київ

про стягнення 144 902 508, 80 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПАТ „Всеукраїнський банк розвитку звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ПАТ „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз про стягнення 130 083 121, 99 грн основної заборгованості по кредиту, 12 608 716, 00 грн основної заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 491 405, 55 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем своїх обовязків щодо своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 29.08.2014 р. порушено провадження у справі № 911/3648/14 за позовом ПАТ „Всеукраїнський банк розвитку до ПАТ „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз про стягнення 144 902 508, 80 грн.

У процесі розгляду справи представник позивача заявив про зміну предмету позову та надав суду відповідну заяву № 10216 від 28.10.2014 р. про зміну предмету позову, у якій просив суд стягнути з відповідача на свою користь 130 083 121, 99 грн основної заборгованості по кредиту, 24 511 321, 66 грн основної заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 1 530 598, 13 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом.

Рішенням господарського суду Київської області від 29.01.2015 р. (головуючий суддя Кошик А. Ю., судді Заєць Д. Г., Ярема В. А.) у справі № 911/3648/14 за позовом ПАТ „Всеукраїнський банк розвитку до ПАТ „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, за участю Прокуратури Київської області про стягнення 144 902 508, 80 грн відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. рішення господарського суду Київської області від 29.01.2015 р. у справі № 911/3648/14 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.08.2015 р. скасовано постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. та рішення господарського суду Київської області від 29.01.2015 р. у справі № 911/3648/14, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Київської області.

При цьому, скасовуючи рішення господарського суду Київської області від 29.01.2015 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 р. у справі № 911/3648/14, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 11.08.2015 р. зазначив, що суди попередніх інстанцій, з урахуванням наведених положень законодавства, чітко не встановили момент прострочення відповідача у виконанні кредитного договору та наявність чи відсутність форс-мажорних обставин на такий момент, підтверджених належни ми доказами; не встановили чи підпадає територія АР Крим під визначення Закону № 1669-VII від 02.09.2014 р. та чи наділена Торгово-промислова палата повноваженнями видавати сертифікати субєктам господарювання, які здіснюють свою діяльність поза територією проведення антитерористичної операції та здійснили перереєстрацію своєї діяльності на не окупованій території України; чи передбачено умовами кредитного договору можливість засвідчення обставин форс-мажору, чи інші обставини, які б звільняли сторін від виконання договірних зобовязань; відмовляючи у задоволення позовних вимог суди не врахували, що у разі порушення зобовязання за наявності форс-мажорних обставин особа звільняється від господарсько-правової відповідальності, не від виконання зобовязання.

У відповідності до ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України справу № 911/3648/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Бабкіна В. М., судді Лилак Т. Д., Щоткін О. В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.11.2015 р. (головуючий суддя Бабкіна В. М., судді Конюх О. В., Лилак Т. Д.) у справі № 911/3648/14 за позовом ПАТ „Всеукраїнський банк розвитку до ПАТ „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, за участю Прокуратури Київської області про стягнення 144 902 508, 80 грн позов залишено без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 р. скасовано ухвалу господарського суду Київської області від 23.11.2015 р. у справі № 911/3648/14, а матеріали справи № 911/3648/14 передано на розгляд до господарського суду Київської області.

У відповідності до ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України справу № 911/3648/14 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Бацуца В. М., судді Колесник Р. М., Рябцева О. О.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.04.2016 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 р. у справі № 911/3648/14 залишено без змін.

Ухвалою господарського суду Київської області від 13.06.2016 р. прийнято до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Бацуца В. М., судді Колесник Р. М., Рябцева О. О., справу № 911/3648/14 за позовом ПАТ „Всеукраїнський банк розвитку до ПАТ „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, - Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, за участю Прокуратури Київської області про стягнення 144 902 508, 80 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 06.07.2016 р.

06.07.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання № 12570 від 05.07.2016 р. про залучення до участі у справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у якому просить суд залучити до участі справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

06.07.2016 р. у судовому засіданні представник відповідача заявив клопотання № 504/16 від 05.07.2016 р. про зупинення провадження у справі, у якому він просив суд зупинити провадження у справі у звязку із винесенням 01.06.2016 р. господарським судом міста Києва ухвали про порушення справи № 910/7129/16 за заявою ТОВ „СП „Стан-комплект до ПАТ „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз про банкрутство.

06.07.2016 р. у судовому засіданні за наслідками розгляду вищевказаного клопотання позивача про залучення до участі у справі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судом було відмовлено в його задоволенні за безпідставністю і необґрунтованістю, оскільки суд вважає, що рішення господарського суду у даній справі, у разі його прийняття, не може вплинути на права і обовязки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

06.07.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 20.07.2016 р.

20.07.2016 р. у судовому засіданні за наслідками розгляду вищевказаного клопотання відповідача про зупинення провадження у справі судом було відмовлено в його задоволенні за безпідставністю і необґрунтованістю, оскільки постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.07.2016 р. скасовано ухвалу господарського суду міста Києва від 01.06.2016 р. у справі № 910/7129/16 за заявою ТОВ „СП „Стан-комплект до ПАТ „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз про банкрутство, а провадження у справі припинено.

20.07.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 04.08.2016 р.

04.08.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання № 590 від 04.08.2016 р. про залучення доказів у справі № 911/3648/14 із доданими до нього документами на виконання вимог суду, що долучені судом до матеріалів справи.

04.08.2016 р. у судовому засіданні представник позивача надав документи, витребувані судом, та усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні надали відзив № 589/16 від 04.08.2016 р. на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю, а також надали усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просили суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представник третьої особи у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Прокурор у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

18.07.2013 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014, згідно з умовами пунктів 1.1.1, 1.1.2., 1.1.3. якого кредит надається у вигляді відновлювальної мультивалютної кредитної лінії з лімітом заборгованості у сумі 150 000 000, 00 грн. ОСОБА_3 грошових коштів в рамках кредитної лінії передбачена в наступних валютах: гривня, долар США. Термін користування кредитом до 17.07.2014 року. Процентна ставка: 18, 3 % річних за кредитом у гривні; 11, 3 % річних за кредитом у доларах США.

Пунктом 1.1.4. договору встановлено, що позичальник сплачує банку одноразово комісію за надання кредитних ресурсів 0, 2 % відсотка від ліміту кредитної лінії, що зазначений в п.п. 1.1.1., зі сплатою позичальником у національній валюті України до отримання першого траншу кредитних коштів.

Відповідно до п. 1.2. договору кредит надається на наступні цілі: придбання матеріалів, сировини, устаткування, оплата виконаних робіт і послуг, кредиторської заборгованості, виплата заробітної плати, оплата податків та інших обовязкових платежів, рефінансування кредитної заборгованості.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що видача кредиту здійснюється виключно після підписання договорів, які забезпечують виконання зобовязань за цим договором на підставі заяви позичальника.

Пунктом 2.3. договору встановлено, що моментом (днем) надання кредиту вважається день перерахування грошових коштів на відповідні рахунки, визначені в заяві позичальника.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що період сплати відсотків: з 1-го по 5-е число кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання кредитного договору. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк, вони вважаються простроченими (крім випадків розірвання договору згідно з п. 6.1.).

Пунктом 2.7. договору передбачено, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 7.1. договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір набуває чинності з дати підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором.

16.08.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 1 до договору про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р.

04.10.2013 р. між позивачем та відповідачем було підписано додаткову угоду № 2 до договору про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р.

На виконання умов договору позивачем було надано відповідачу кредит та перераховано грошові кошти у межах кредитного ліміту у розмірі 150 000 00, 00 грн, що підтверджується відповідними заявками на надання кредитних коштів, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 18.07.2013 р. по 23.11.2015 р., розрахунком заборгованості на 11.08.2014 р., доданим до позовної заяви, розрахунком заборгованості на 27.10.2014 р., доданим до заяви про зміну предмета позову, розрахунком заборгованості на 04.08.2016 р., наданим у процесі розгляду справи, наявними у матеріалах справи.

За період дії договору та на його виконання відповідачем було лише частково виконано свій обовязок по поверненню кредиту у межах кредитного ліміту та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 19 916 878, 01 грн, що підтверджується відповідними заявками на надання кредитних коштів, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 18.07.2013 р. по 23.11.2015 р., розрахунком заборгованості на 11.08.2014 р., доданим до позовної заяви, розрахунком заборгованості на 27.10.2014 р., доданим до заяви про зміну предмета позову, розрахунком заборгованості на 04.08.2016 р., наданим у процесі розгляду справи, наявними у матеріалах справи.

За період дії договору та на його виконання відповідачем було лише частково виконано свій обовязок по поверненню нарахованих відсотків за користування кредитом у розмірі 38 106 070, 19 грн та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 13 594 748, 53 грн, що підтверджується відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 18.07.2013 р. по 23.11.2015 р., розрахунком заборгованості на 11.08.2014 р., доданим до позовної заяви, розрахунком заборгованості на 27.10.2014 р., доданим до заяви про зміну предмета позову, розрахунком заборгованості на 04.08.2016 р., наданим у процесі розгляду справи, наявними у матеріалах справи.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із наданням грошових коштів в кредит здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 цього ж кодексу розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 1046 цього ж кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 цього ж кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 1049 цього ж кодексу передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо повернення кредиту та оплати відсотків за користування кредитом у повному обсязі не виконав і його заборгованість перед позивачем складає 154 594 443, 65 грн, з якої 130 083 121, 66 грн - основна заборгованість по кредиту, 24 511 321, 66 грн основна заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, що підтверджується договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р., відповідними заявками на надання кредитних коштів, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 18.07.2013 р. по 23.11.2015 р., розрахунком заборгованості на 11.08.2014 р., доданим до позовної заяви, розрахунком заборгованості на 27.10.2014 р., доданим до заяви про зміну предмета позову, розрахунком заборгованості на 04.08.2016 р., наданим у процесі розгляду справи, наявними у матеріалах справи.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи відповідачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним своїх обовязків щодо повернення у повному обсязі кредиту та щодо сплати у повному обсязі відсотків за користування кредитом за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р., а також не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б спростовували чи заперечували б докази (первинні фінансові документи), надані позивачем у процесі розгляду справи, на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Заперечення відповідача щодо того, що він звільняється від виконання своїх обовязків щодо своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р. у звязку із виникненням форс-мажоних обставин, виникнення та існування яких підтверджується сертифікатом № 2018 від 03.12.2014 р. Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини, є необґрунтованими, оскільки у відповідності до положень ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, а не від виконання самих основних зобовязань за договором.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості по поверненню кредиту у розмірі 130 083 121, 66 грн та основної заборгованості по оплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 24 511 321, 66 грн за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р. є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р., за періоди прострочення відповідачем виконання зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом з 19.07.2013 р. по 27.04.2014 р. всього на загальну суму 1 530 598, 13 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Статтею 614 цього ж кодексу передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.

Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобовязання, є нікчемним

Статтею 617 цього ж кодексу передбачено, що особа, яка порушила зобовязання, звільняється від відповідальності за порушення зобовязання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обовязків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, субєкт господарювання за порушення господарського зобовязання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобовязання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобовязання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 6.4. договору передбачено, що за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Згідно з ст. 1 Закону України „Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Відповідно до ст. 3 цього ж закону для цілей цього Закону тимчасово окупованою територією визначається:

1) сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій;

2) внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України;

3) повітряний простір над територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини.

Пунктом 1.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань передбачено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобовязання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобовязання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Водночас необхідно мати на увазі, що за приписом частини третьої статті 550 ЦК України кредитор не має права на неустойку (в тому числі пеню та штраф) у разі, якщо боржник згідно із статтею 617 цього Кодексу не відповідає за порушення зобовязання.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме із Сертифікату № 2016 про форс-мажорні обставини від 03.12.2014 р., виданого Торгово-промисловою палатою України, з 27.02.2014 р. внаслідок тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та неправомірних дій щодо націоналізації ДАТ „Чорноморнафтогаз самопроголошеною владою Автономної Республіки Крим відповідач втратив можливість здійснювати свою основну господарську діяльність на території Автономної Республіки Крим та виконувати свої зобовязання за договорами, про що Торгово-промислова палата України засвідчила шляхом видачі вказаного сертифікату та зазначила у ньому, що такі форс-мажорні обставини тривають на момент видачі сертифікату і встановлення дати закінчення їх терміну є неможливим, а тому суд дійшов висновку, що вказані обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини) у відповідності до положень ст. ст. 610, 611, 614, 617 Цивільного кодексу України, ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення виконанням ним своїх обовязків щодо своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р., у тому числі щодо сплати штрафних санкцій, оскільки прострочення виконання відповідачем зазначених обовязків почалось після настання обставин непереборної сили (форс-мажорні обставини), що в свою чергу мають триваючий характер.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, через обставини непереборної сили у відповідності до положень ст. ст. 610, 611, 614, 617 Цивільного кодексу України, ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України, відповідач звільняється від відповідальності за порушення виконанням ним своїх обовязків щодо своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № RRMV.142395.014 від 18.07.2013 р., у тому числі щодо сплати штрафних санкцій, а тому відповідно позовна вимога позивача до відповідача про стягнення 1 530 598, 13 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом за договором у вищевказані періоди, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідач у своїх відзиві № 20-895 від 08.10.2014 р. на позовну заяву просить суд відстрочити виконання рішення суду до 01.01.2016 р., а у додаткових поясненнях б/н б/д до відзиву на позовну заяву просить суд відстрочити виконання рішення суду на час дії непереборних обставин.

Згідно з п. 6) ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора чи його заступника і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи відповідачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду всіх належних та допустимих доказів, що б підтверджували наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, станом на момент прийняття судом рішення у даній справі чи у майбутній період, що є підставою у відповідності до положень ст. 121 Господарського процесуального кодексу України для реалізації судом права на відстрочення виконання рішення суду, оскільки як вбачається із відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб підприємців станом на час розгляду даної справи відповідач змінив свою адресу місцезнаходження і здійнення основної господарської діяльності з Автономної Республіки Крим у місто Київ.

У звязку із тим, що відповідач не зазначив всіх обставин та доказів їх підтвердження, передбачених положеннями ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, то у суду відсутні правові підстави для реалізації його права на відстрочення виконання рішення суду, а тому суд дійшов висновку про залишення клопотань відповідача про відстрочення виконання рішення суду без задоволення.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз (ідентифікаційний код 00153117) на користь Публічного акціонерного товариства „Всеукраїнський банк розвитку (ідентифікаційний код 36470620) 130 083 121 (сто тридцять мільйонів вісімдесят три тисячі сто двадцять одна) грн 99 (девяносто девять) коп. основної заборгованості по кредиту, 24 511 321 (двадцять чотири мільйони пятсот одинадцять тисяч триста двадцять одна) грн 66 (шістдесят шість) коп. основної заборгованості по відсоткам за користування кредитом та судові витрати 72 363 (сімдесят дві тисячі триста шістдесят три) грн 55 (пятдесят пять) коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

4. Відмовити у задоволенні клопотань Публічного акціонерного товариства „Державне акціонерне товариство „Чорноморнафтогаз про відстрочення виконання рішення суду, викладених у відзиві № 20-895 від 08.10.2014 р. на позовну заяву та додаткових поясненнях б/н б/д до відзиву на позовну заяву.

Головуючий суддя В.М.Бацуца

Судді Р. М. Колесник

ОСОБА_1

Повний текст рішення підписаний

05 серпня 2016 р.