КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2016 р. Справа№ 910/10799/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

За участю представників сторін:

від позивача: Бабій В.В. - представник

від відповідача-1 Каба Д.В. - представник

від відповідача-2: Кобець І.В. - представник

від третьої особи: не з»явився

розглянувши апеляційну скаргу Приватного виробничого підприємства "Сіріус"

на ухвалу

Господарського суду м.Києва

від 27.04.2016р.

по справі № 910/10799/15 ( суддя Ю.В. Цюкало)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

до Приватного виробничого підприємства "Сіріус",

Приватного акціонерного товариства "Сіріус-буд"

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду м.Києва від 27.04.2016р. у справі за № 910/10799/15 у задоволенні заяви б/н від 17.06.2015 року "Про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню" Приватного виробничого підприємства "Сіріус" та Приватного акціонерного товариства "Сіріус-буд" у справі № 910/10799/15 відмовлено.

Приватне виробниче підприємство "Сіріус", не погоджуючись з прийнятою ухвалою, звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу Господарського суду м.Києва скасувати, та визнати наказ Господарського суду м. Києва № 910/10799/15 від 10.06.2015 р. таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що 26.02.2015 відповідачем-1 було подано до банку (позивач) повідомлення про відступлення права вимоги (вих. № 106/26-02-15) з нотаріально засвідченою копією договору відступлення. Одночасно було подано до банку заяву про перерахування грошових коштів з рахунків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 в межах суми відступлення в рахунок погашення заборгованості відповідача-1 за кредитними договорами. Також банку були подані відповідні платіжні доручення.

Однак, позивач подані відповідачем-1 документи залишено без виконання та будь-якого реагування з боку банку. У зв'язку із чим 26 лютого 2015 року відповідач-1 подав до банку заяву (вих. № 110/26-02-15) про видачу готівки з каси банку на всю суму відступлення права вимоги.

Також апелянт зазначає, що заява містила повідомлення про припинення зобов'язання щодо сплати відповідачем-1 на користь банку заборгованості на загальну суму 478 484 538,94 грн. за кредитними договорами внаслідок зарахування боргу банку перед відповідачем-1 по невидачі/неперерахуванню грошових коштів з рахунків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відповідно до ст. 601 ЦК України у випадку невиконання платіжних доручень, доданих до заяви про перерахування коштів, чи невидачі вказаних коштів готівкою.

На думку апелянта внаслідок зарахування однорідних вимог обов'язок по сплаті ПВП «Сіріус» та ПАТ «Сіріус-Буд» на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитним договором відсутній.

Апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала мотивована тим, що постановою Верховного Суду України від 06.04.2016 скасовано судові рішення попередніх інстанцій по справі №910/8058/15-г про припинення зобов"язань та прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено. При цьому, вказаною постановою встановлено, що банк був позбавлений можливості виконувати розпорядження підприємства за поточними рахунками, власником яких є фізична особа, внаслідок чого у підприємства не виникло грошових вимог до банку за поданими заявами про перерахування коштів та видачу готівки.

Апелянт наголошує на тому, що згідно з ч. 1 ст. 111-23 ГПК України справи розглядаються Верховним Судом України за встановленими судам касаційної інстанції, а тому взагалі не може встановлювати фактичні обставини справи. Тобто, Верховний Суд України при перегляді даної справи міг лише вирішувати питання щодо правильного чи неправильного застосування ст. 601 ЦК України до спірних правовідносин в частині зарахування штрафних санкцій.

На думку апелянта в будь-якому випадку, відповідно до ст. 111-28 ГПК України суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів, а при вирішенні даної справи не повинні враховуватися висновки Верховного Суду України, викладені у справі про припинення зобов'язань.

В судове засідання представник третьої особи не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомлено.

Вислухавши думку представників позивача, відповідача-1, відповідача-2, дослідивши матеріали справи, колегія приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника третьої особи, оскільки він не скористався своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обов'язковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача-1, відповідача-2, колегія встановила наступне.

Рішенням постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20.02.2015 року по справі № Д-1796/13 позов ПАТ "Дельта Банк" до Приватного виробничого "Сіріус" та Приватного акціонерного товариства "Сірус-буд" про стягнення заборгованості за кредитним договором № К-2004187 від 14 грудня 2010 року задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з Приватного виробничого підприємства "Сіріус" та Приватного акціонерного товариства "Сірус-буд" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № К-2004187 від 14 грудня 2010 року у розмірі 289 936 558,20 грн. Стягнуто солідарно з Приватного виробничого підприємства "Сіріус" та Приватного акціонерного товариства "Сірус-буд" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" третейський збір у розмірі 25 500,00 грн.

27.04.2015 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу наказу на примусове виконання рішення третейського суду, у якій останній просить постановити ухвалу про видачу наказів на виконання рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 лютого 2015 року по справі № Д-1796/13, яким стягнуто солідарно з Приватного виробничого підприємства "Сіріус", Приватного акціонерного товариства "Сірус-буд" на користь Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № К-2004187 від 14 грудня 2010 року у розмірі 289 936 558,20 грн. та третейський збір у розмірі 25 500,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року заяву Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду задоволено повністю.

17.06.2015 року через канцелярію до суду від Приватного виробничого підприємства "Сіріус" та Приватного акціонерного товариства "Сірус-буд" надійшла заява б/н від 17.06.2015 року "Про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню", в якій заявники просять суд визнати наказ виданий 10 червня 2015 року Господарським судом м. Києва у справі № 910/10799/15 на виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 10 червня 2015 року по справі Д-1796/13 таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що між відповідачами та ОСОБА_5 укладено Договір про відступлення права вимоги за договором банківського рахунку, за яким останній відступив ПВП "Сіріус" право вимоги частини коштів на рахунках № НОМЕР_1 в доларах США та № НОМЕР_1 в гривнях, відкритих за Договором банківського рахунку № 10 від 11.12.2012 року у розмірі 14 435 436,03 доларів США та Договором банківського рахунку № 9 від 11.12.2012 року у розмірі 122 000 000,00 грн., укладені між ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_5 В подальшому заборгованість відповідачів перед позивачем, в т.ч. за Кредитним договором № К-2004187 від 14.12.2010 року, на загальну суму 478 484 538, 94 грн. є зарахованою у зв'язку із невидачею/неперерахуванням грошових коштів з рахунків № НОМЕР_1 в доларах США та № НОМЕР_1 в гривнях.

Проаналізувавши обставини справи, пояснення представників сторін, колегія не може погодитися з доводами апелянта з наступних підстав.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/8058/15-г від 19.05.2015 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.08.2015 року та постановою Вищого господарського суду України 17.11.2015 року, визнано припиненим правовідносини за Кредитним договором № К-2004187, укладеним 14 грудня 2010 року між ПВП "Сіріус" та ПАТ "Дельта Банк" та зобов'язання ПВП "Сіріус", які випливають з даного Договору.

Зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 19.05.2015 року слідує, що вимоги ПВП "Сіріус" та ПАТ "Дельта Банк" за вищезазначеними зобов'язаннями є зустрічними, а отже, відповідно до ст. ст. 598, 601 ЦК України та ст. 203 ГК України, зустрічні однорідні вимоги за договорами № ВКЛ-2004178-1, № КЛ-2004187 від 14.12.2010р. та за договорами банківського рахунку № 9, 10 від 11.12.2012р. в частині права вимоги, відступленій згідно договору від 25.02.2015р. на користь ПВП "Сіріус", за заявою останнього підлягають зарахуванню, а зобов'язання ПВП "Сіріус" перед ПАТ "Дельта Банк" за договорами № ВКЛ-2004178-1, № КЛ-2004187 від 14.12.2010р. в сумі 478 484 538, 94 грн. (сума до зарахування згідно заяви за вих. № 110/26-02-15 від 26.02.2015р.) є такими, що припинилися внаслідок зарахування.

Постановою Верховного Суду України від 06.04.2016 року постанову Вищого господарського суду України від 17 листопада 2015 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 05 серпня 2015 року та рішення Господарського суду міста Києва від 19 травня 2015 року у справі № 910/8058/15-г скасовано. Прийнято нове рішення, яким у позові Приватному виробничому підприємству "Сіріус" і Приватному акціонерному товариству "Сіріус-Буд" відмовлено.

У постанові № 3-174гс-16 від 06.04.2016 Верховний Суд України дійшов наступних висновків.

Частиною першою статті 601 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимог.

Відповідно до статей 514, 515 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора.

Виходячи із приписів статей 1066, 1068 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунка клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Із аналізу наведених норм вбачається, що за договором банківського рахунка грошове зобов'язання банку перед клієнтом (власником рахунка) в межах коштів, розміщених на рахунку, може виникнути лише після направлення розпорядження клієнта на відповідну грошову суму.

Таким чином, укладення лише договору відступлення права вимоги від 25 лютого 2015 року між ПВП "Сіріус", ПАТ "Сіріус-Буд" і ОСОБА 8 не призвело до виникнення грошового зобов 'язання банку перед підприємством на суму коштів, розміщених на рахунку.

За умовами договорів банківського рахунка від 11 грудня 2012 року № 9 та №10 банк відкрив на користь фізичної особи ОСОБА 8 поточні рахунки в національній та іноземній валюті.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі Інструкція), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунка поточні рахунки. Поточний рахунок це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Виходячи із викладеного, поточні рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів, а можливості зміни власника рахунка Інструкцією не передбачено.

Вищезазначеною постановою встановлено, що банк був позбавлений можливості виконувати розпорядження підприємства за поточними рахунками, власником яких є фізична особа, внаслідок чого у підприємства не виникло грошових вимог до банку за поданими заявами про перерахування коштів та видачу готівки.

Крім того, Верховний Суд України дійшов висновку про те, що залишаючи в силі рішення судів попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України зазначені положення законодавства не врахував та дійшов передчасного висновку про можливість зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі частини першої статті 601 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом. Після набрання судовим рішенням законної сили наказ видається за заявою стягувача чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, або надсилається стягувачу рекомендованим чи цінним листом. Накази про стягнення судового збору надсилаються до державних податкових інспекцій ( ст. 116 ГПК України).

Відповідно до ст. 117 Господарського процесуального кодексу України наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження".

Господарський суд, який видав наказ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати наказ таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Господарський суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і виносить ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви господарський суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за наказом, а також витребувати наказ.

Господарський суд ухвалою вносить виправлення до наказу, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, господарський суд визнає наказ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким наказом уже відбулося повністю або частково, господарський суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за наказом.

Пунктом 3.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від від 17 жовтня 2012 року №9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" встановлено, що частина четверта статті 117 ГПК містить підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників, поданими в порядку зазначеної статті: - якщо його видано помилково; - якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному або в касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого наказ було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни наказ ще не було виконано повністю або частково).

Враховуючи, що зарахування зустрічних однорідних вимог відповідачів про невидачу/неперерахування грошових коштів з рахунків № НОМЕР_1 в доларах США та № НОМЕР_1 в гривнях та позивача за Кредитним договором № К-2004187 від 14.12.2010 року згідно з ч. 1 ст. 601 Цивільного кодексу України не відбулось, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви б/н від 17.06.2015 року "Про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню" Приватного виробничого підприємства "Сіріус" та Приватного акціонерного товариства "Сіріус-буд" у справі № 910/10799/15.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, оскільки вони розглядались місцевим господарським судом під час розгляду справи та спростовують правильності висновків місцевого суду та не можуть бути підставами для скасування рішення суду. Апелянтом не надано суду належних доказів для визнання наказу Господарського суду м. Києва від 10 червня 2015 року № 910/10799/15 таким, що не підлягає виконанню, оскільки оспорюваний наказ було видано відповідно до вимог чинного законодавства України

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що ухвала Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для її скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105, 106, 117 ГПК України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виробничого підприємства "Сіріус" на ухвалу Господарського суду м.Києва від 27.04.2016р. по справі № 910/10799/15 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду м.Києва від 27.04.2016р. по справі № 910/10799/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/10799/15 повернути до Господарського суду м.Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська