ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Справа № 911/1510/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Білоцерківелектроремонт», м.Біла Церква

до Приватного підприємства «Прогресор», м.Біла Церква

про стягнення 93600,00 грн.

Суддя А.Ю.Кошик

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1

Від відповідача: ОСОБА_2

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Білоцерківелектроремонт» (далі позивач) до Приватного підприємства «Прогресор» (далі відповідач) про стягнення 93600,00 грн.

Провадження у справі №911/1510/16 порушено відповідно до ухвали суду від 06.05.2016 року та призначено справу до розгляду на 30.06.2016 року.

Представником позивача у судовому засіданні 30.06.2016 року подано письмові пояснення. Представником відповідача у судовому засіданні 30.06.2016 року подано клопотання про зупинення провадження у справі. Представник позивача проти зупинення провадження у справі заперечив.

У судовому засіданні 30.06.2016 року оголошувалась перерва до 05.07.2016 року.

Заслухавши у судовому засідання 05.07.2016 року пояснення представників сторін та дослідивши подані сторонами пояснення та докази, розгляд справи відкладався до 19.07.2016 року.

Також, ухвалою від 05.07.2016 року продовжено строк розгляду справи.

В судовому засіданні 19.07.2016 року господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі. В судовому засіданні 19.07.2016 року оголошувалась перерва до 21.07.2016 року.

В удовому засіданні 21.07.2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач проти позову заперечував.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Як вбачається з викладених у позові обставин, позивач зазначає, що між ПрАТ «Білоцерківелектроремонт» (позивач) та ПП «Прогресор» (відповідач) було укладено Договір оренди виробничого приміщення № 12 від 01.05.2014 року (далі - Договір).

Відповідно до вказаного Договору позивач передає, а відповідач приймає у строкову оренду виробниче приміщення, що знаходиться за адресою м. Біла Церква, вул. Павліченко, 49 для використання в виробничих цілях. Загальна площа приміщення, що здається в оренду складає 200 кв.м. (п. 1 Договору).

Розмір орендної плати складає 3000,00 грн. в тому числі ПДВ на місяць. Розмір орендної плати підлягає періодичному перегляду (п. 4.1. Договору).

В подальшому, відповідно до протоколу узгодження зміни орендної плати між ПП «Прогресор» та ПрАТ «Білоцерківелектроремонт» від 26.02.2015 року, розмір орендної плати з 01.03.2015 року було встановлено в сумі 3 900,00 грн.

Орендна плата перераховується на поточний рахунок орендодавця згідно Договору № 12 від 01.05.2014 року (п. 4.2. Договору).

Позивач зазначає, що на виконання вказаного Договору між сторонами було підписано акт приймання-передачі приміщення в оренду від 01.05.2014 року.

За весь період дії Договору з 01.05.2014 року по 30.04.2015 року орендна плата відповідачем була оплачена повністю.

Умовами Договору передбачено, що строк оренди становить один рік з моменту передачі обєкта орендарю. Якщо жодна сторона у строк одного місяця до закінчення строку дії договору не заявить про намір його розірвати, договір автоматично пролонгується на наступний рік (п. 3.1. - 3.2. Договору).

На дату припинення дії Договору оренди орендар зобовязаний звільнити приміщення та підготувати його до передачі орендодавцю. При передачі приміщень складається акт прийому-передачі, який підписується сторонами. Приміщення повинні бути передані орендодавцю у стані, в якому були передані в оренду з урахуванням нормального природного зносу (п. 5.1. - 5.3. Договору).

Позивач зазначає, що сторони, шляхом обміну листами, досягли згоди не продовжувати дію Договору оренди на наступний строк. Відтак, Договір діяв протягом встановленого в ньому річного строку до 30.04.2015 року.

Позивач в ході розгляду справи надав пояснення, що відповідач листом № 17 від 30.04.2015 року повідомляв позивача про намір розірвати Договір оренди і позивач листом № 78-д від 30.04.2015 року погодив припинення дії Договору закінченням його строку без продовження на наступний термін. Таким чином, сторони погодили припинення дії спірного Договору оренди 30.04.2015 року.

Однак, як стверджує позивач, після закінчення терміну дії Договору оренди відповідач, в порушення п. 5.1. - 5.3. Договору, приміщення позивачу згідно акту прийому-передачі не повернув. Вказане приміщення до цього часу знаходиться у відповідача.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України).

Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України).

У разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу (ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України).

Якщо наймач не виконує обовязку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України).

У звязку з чим, позивач стверджує, що оскільки відповідач не повернув позивачу приміщення, останній має право щодо стягнення з відповідача неустойки в розмірі подвійної орендної плати. Сума неустойки за період з 01.05.2015 року по 30.04.2016 року становить 93 600,00 грн. (3 900,00 грн. х 2 х 12 міс.).

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позову заперечував, зазначив, що строк дії Договору було встановлено 1 рік, тобто з 01.05.2014 року відповідно по 30.04.2015 року.

Відповідач зазначає, що 30.07.2014 року в орендованому приміщенні сталася пожежа. Відповідно до висновку 1-ДПРЗ (м. Біла Церква) ГУ ДСНС України у Київській області від 30.07.2014 року орієнтовна причина пожежі - коротке замкнення електричної мережі, відповідно до постанови БЦ МВ ГУ МВС України у Київській області від 26.08.2014 року кримінальне провадження по факту пошкодження майна ПП «Прогресор» закрите. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено, що поширення пожежі в орендованому приміщення відбулося з вини відповідача або внаслідок неналежної експлуатації останнім приміщення.

Відповідач зазначає, що після зазначеної пожежі використовувати орендоване приміщення за призначенням було неможливим, що виключає факт подальшого користування приміщенням.

В той же час, відповідач зазначив, що ним здійснено ремонт орендованого приміщення, вартість робіт за яким становить 398 989, 20 грн. За весь час з моменту пожежі і до закінчення Договору оренди (за час проведення ремонтних робіт) відповідач повністю сплатив орендну плату. Претензій з боку позивача по сплаті орендної плати не було як під час дії договору так і після спливу терміну оренди.

Відповідач зазначає, що фактично орендоване приміщення - виробниче приміщення, загальною площею 200,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Біла Церква, вул. Павліченко, 49 передано позивачу та не використовується відповідачем. Крім того, з пояснень орендодавця (позивача) у справі № 911/613/16, вбачається, що акт прийому-передачі приміщення не підписується з боку ПрАТ «Білоцерківелектроремонт» у зв'язку з несплатою відповідачем збитків.

Також, відповідач наголошує, що позивач не звертався з вимогами чи претензіями щодо повернення орендованого приміщення, вимоги стосувались збитків, що також підтверджує те, що приміщення знаходиться в користуванні позивача.

В заперечення проти позову відповідач посилається на норму п. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України, згідно з якою наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

При цьому, відповідач зазначив, що у справі Господарського суду Київської області № 911/613/16 розглядається позов ПрАТ «Білоцерківелектроремонт» про стягнення збитків з ПП «Прогресор», в якому підлягають встановленню обставини щодо винних осіб в заподіянні збитків. У звязку з чим, відповідач заявляв клопотання про зупинення провадження у справі № 911/1510/16 до вирішення спору у справі Господарського суду Київської області № 911/613/16.

Однак, питання стягнення збитків не впливає і не перешкоджає розгляду спору щодо стягнення неустойки через несвоєчасне повернення майна. У звязку з чим, судом було відхилено клопотання відповідача про зупинення провадження у справі до розгляду повязаної справи Господарського суду Київської області № 911/613/16.

Розглядаючи спір, судом встановлено, що фактично в обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що Договір оренди припинився закінченням його дії 30.04.2015 року, однак відповідач не повернув річ в установленому порядку, що згідно з ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України є підставою для стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно з ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

В той же час, ст. 764 Цивільного кодексу України визначає, що якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

У звязку з чим, суд зазначає, що позивачем не надано доказів звернення до відповідача з запереченнями щодо подальшого користування майном чи вимогами про його повернення.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України, яка передбачає порядок передання будівлі або іншої капітальної споруди у найм, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Згідно з п. 5.1. Договору передбачено, що на дату припинення Договору оренди Орендар зобовязаний звільнити приміщення та підготувати його до передачі Орендодавцю.

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що при передачі приміщень складається акт прийому-передачі, який підписується сторонами.

Таким чином, обовязок відповідача полягає у звільненні приміщення та підготовці його до передачі Орендодавцю.

Однак, відповідними нормами законодавства та умовами Договору не визначено, хто має складати акт прийому-передачі, зазначено лише, що факт повернення речі оформляється актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Таким чином, враховуючи, що ч. 1 ст. 785 Цивільного кодексу України визначає необхідність повернення майна з оренди, тобто його фактичну передачу, що у випадку оренди приміщення може виражатись у звільненні приміщення від власної діяльності, майна, тощо, або шляхом передачі ключів, без застереження про обовязковість складення акту, сама по собі відсутність підписаного сторонами акту приймання-передачі приміщення не свідчить про ухилення відповідача від обовязку повернення майна з оренди. Відповідне питання має розглядатись в сукупності всіх фактичних обставин.

Також, з огляду на ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України, в разі оренди будівлі або іншої капітальної споруди, договір найму припиняється з моменту підписання сторонами відповідного акту приймання-передачі.

Як вбачається з доданих до відзиву документів, позивачем 31.07.2014 року було створено комісію для оцінки збитків у звязку з пожежею, що сталась 30.07.2014 року в орендованому ПП «Прогресор» приміщенні, яка призвела до значних ушкоджень конструкцій будівлі та знищенню майна і систем водо- та електрозабезпечення.

Також, позивач 15.12.2015 року звертався до відповідача з претензією № 01/267 з вимогою про відшкодування збитків в сумі 414232,80 грн., стверджуючи, що відповідачем ремонтно-відновлювальні роботи не виконано.

В той же час, відповідачем надано ОСОБА_2 приймання виконаних будівельних робіт за листопад 2014 року, з якого вбачається виконання ТОВ «Аквафлок» на замовлення відповідача згідно Договору № 77/1108/14р від 11.08.2014 року ремонтних робіт виробничого приміщення в м. Біла Церква, по вул. Павліченко, 49, на суму 398989,20 грн.

Відповідачем також надано ОСОБА_2 прийому-передачі виконаних робіт (прийому будівлі в належному стані) від 14.05.2015 року про передачу орендованого приміщення орендодавцю, в якому комісією у складі трьох осіб засвідчено факт відмови директора позивача від підписання ОСОБА_2 прийому-передачі.

Як вбачається з обставин спору, за період оренди відповідач сплачував орендні платежі, в тому числі в період, коли приміщення перебувало в ремонті. В той же час, в ході розгляду спору судом було встановлено, що сторони за взаємною згодою припинили дію Договору строком його закінчення 30.04.2015 року, з чим, позивач був обізнаний і мав право вимагати повернення приміщення.

Відповідачем надано ОСОБА_2 прийому-передачі виконаних робіт (прийому будівлі в належному стані) від 14.05.2015 року про передачу орендованого приміщення орендодавцю, в якому комісією у складі трьох осіб засвідчено факт відмови директора позивача від підписання акту прийому-передачі.

Згідно з п. 2.2.2 Договору відповідальність за пожежну безпеку покладалась на орендаря (відповідача), тому посилання відповідача на п. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України не впливає на результат вирішення заявленого у справі позову про стягнення неустойки у звязку з неповерненням приміщення.

При цьому, суд зазначає, що відповідач не міг виконати обовязку щодо повернення приміщення в стані, в якому отримував його в оренду внаслідок пожежі. Хоча, з огляду на умови Договору відповідач відповідальний за стан пожежної безпеки обєкта, питання його відповідальності у вигляді стягнення завданих пожежею збитків розглядається у відповідній судовій справі № 911/613/16.

Однак, в будь-якому випадку, пожежа на обєкті є випадком, не залежним від свідомої волі сторін, тому з огляду на ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Таким чином, існують обставини, які є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за неможливість повернути приміщення в стані, в якому воно отримувалось в оренду, тому відмова позивача від підписання ОСОБА_2 приймання-передачі приміщення є неправомірною і така відмова є простроченням кредитора, яке сприяло порушенню зобовязання відповідачем (щодо повернення приміщення).

Згідно зі ст. 616 Цивільного кодексу України якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Враховуючи, що сторони погодили припинення Договору закінчення строку його дії за взаємною згодою, і з таких дій сторін вбачається намір припинити орендні відносини, відповідачем надано ОСОБА_2 про повернення приміщення з засвідченням комісією відмови позивача від його підписання, сама лише відсутність підписаного ОСОБА_2 приймання-передачі, не може свідчити про невиконання відповідачем обовязку щодо повернення приміщення і користування ним протягом спірного періоду нарахування неустойки. Також, позивачем не надано пояснень та доказів, які свідчать про фактичне утримання відповідачем спірного приміщення, перебування в ньому та користування після закінчення Договору оренди.

Судом встановлено вжиття відповідачем всіх можливих і залежних від нього заходів щодо повернення майна з оренди. Крім того, ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачає сплату неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю, однак факту користування відповідачем приміщенням позивачем не доведено.

Щодо поданої відповідачем заяви про застосування спеціальної позовної давності до вимоги про стягнення неустойки, суд зазначає, що як визначено в. п. 4.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», неустойка, передбачена ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України є самостійним заходом майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, що визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, і тому щодо неї застосовується загальна, а не спеціальна позовна давність. Таким чином, до заявлених в позові вимог строк загальної позовної давності не минув.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, відповідачем спростовані, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

вирішив:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 11.08.2016 р.