РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2016 р. Справа № 903/22/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Савченко Г.І.

при секретарі Кушніруку Р.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за довіреністю від 26.01.2016р. №1

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 10.02.2016р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУ-інвест", м.Рівне

на рішення господарського суду Рівненської області

від 16.05.16 р. у справі № 903/22/16 (суддя Войтюк В.Р.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУ-інвест", м.Рівне

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Україна", м.Луцьк

про зобов'язання повернути об'єкт оренди

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.05.2016р. по справі №903/22/16 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальність "БАУ-інвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Україна" про зобов'язання повернути об'єкт оренди за договором оренди №2/11 від 10.03.2011р. відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "БАУ-інвест" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та прийняти нове, яким зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Україна" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "БАУ-інвест" обєкт оренди за договором №2/11 від 10.03.2011р., а саме: земельну ділянку (літ.А-1) площею 8010м.кв. в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області на вул.Присадибна, 9Б, інженерні комунікації (мережі водопостачання і водовідведення) та частину цегляної огорожі.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:

- вважає, що рішення місцевого господарського суду прийняте з порушенням норм чинного законодавства;

- зауважує, що суд у своєму рішенні зазначив, що на момент укладення договору оренди №3/14 між сторонами вже фактично існували відносини оренди і об'єкт оренди вже перебував у користуванні орендаря, а відтак повторна передача цього об'єкту не була необхідною. На підтвердження приймання-передачі майна по договору оренди №2/11 від 10.03.2011р. позивач посилався на відповідний акт від 10.03.2011р.. Однак, суд не погодився з фактом підписання сторонами такого акта, мотивуючи це тим, що акт був складений та підписаний значно пізніше дати, зазначеної в самому акті. При цьому іншу дату підписання суд не встановив. Будь-які інші акти приймання-передачі майна між сторонами не підписувались;

- стверджує, що таким чином, місцевим господарським судом не встановлено факту передачі орендованого майна відповідачу, що вказує на сумнівність аргументів, на яких ґрунтуються такі висновки суду;

- покликається на те, що судом також порушено норми ч.3 ст.35 ГПК України щодо преюдиційності фактів, встановлених рішенням господарського суду Волинської області від 16.06.2015р. у справі №903/360/15;

- обґрунтовує те, що за наведених обставин суд першої інстанції помилково залишив поза увагою доводи позивача щодо існування між сторонами у вказаний період правовідносин саме по договору №2/11 від 10.03.2011р., що на час розгляду справи №903/360/15 визнавалось двома сторонами;

- вказує, що оскільки відповідач не повернув позивачу підписаний договір оренди №3/14 від 01.12.2013р., не оформив повернення орендованого майна по договору оренди №2/11 від 10.03.2011р., у зв'язку із закінченням дії такого договору та прийняття орендованого майна по договору оренди №3/14 від 01.12.2013р., позивач приходить до висновку, що в силу вимог п.8 ст.181 ГК України договір оренди №3/14 від 01.12.2013р. слід вважати не укладеним (таким, що не відбувся);

- не погоджується з висновками суду про виникнення між сторонами правовідносин згідно договору оренди №3/14 від 01.12.2013р., а тому констатує, що наведене дає підстави для висновку про порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань (неналежне виконання) за договором №2/11 від 10.03.2011р. щодо повернення об'єкта оренди.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13.06.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 10.08.2016р..

Представник позивача в судовому засіданні 10.08.2016р. підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає рішення місцевого суду незаконним та необґрунтованим. Просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2016р. у справі №903/22/16 скасувати та прийняти нове, яким зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Україна" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "БАУ-інвест" обєкт оренди за договором №2/11 від 10.03.2011р., а саме: земельну ділянку (літ.А-1) площею 8010м.кв. в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області на вул.Присадибна, 9Б, інженерні комунікації (мережі водопостачання і водовідведення) та частину цегляної огорожі.

Представник відповідача у письмовому відзиві від 04.08.2016р. на апеляційну скаргу та в судовому засіданні 10.08.2016р. заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважаючи її безпідставною та необґрунтованою. Просить суд рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2016р. по справі №903/22/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.03.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "БАУ-інвест" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Україна" (орендар) укладено договір оренди №2/11 (далі - договір), згідно п.1.1 1.2.3 якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне володіння та користування обєкт оренди: земельну ділянку площею 8010м.кв. в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області на вул.Присадибна, 9 Б, інженерні комунікації (мережі водопостачання і водовідведення) та і частину цегляної огорожі (а.с.8-17).

Відповідно до п.1.4 договору, об'єкт оренди передається орендарю з метою будівництва і обслуговування рухомого розчинного бетонного вузла, а також; здійснення продажу, ремонту, зберігання обслуговування будівельних, рухомих і інших кранів та будівельної техніки, а також здійснення іншої господарської діяльності орендаря згідно статуту.

У відповідності до п.1.10 договору, у випадку припинення договору, об'єкт оренди передається не пізніше 50 днів з дня припинення такого договору по акту з підписами сторін на умовах, визначених цим договором.

Пунктом 9.2 договору сторони встановили строк дії договору, а саме: з моменту його підписання сторонами до 01.12.2013р..

Пункт 9.3 договору, по закінчення встановленого строку орендар вправі продовжити договір на три роки про це він зобовязаний не пізніше, чим за 13 місяців до дати закінчення строку дії договору, повідомити в письмовому вигляді, чи буде він використовувати це право. Якщо орендар не використав це право в вищезазначеній формі, то договір оренди автоматично (без укладення додаткових договорі в і угод) продовжує дію на 2 роки, тощо.

Заява про припинення договору повинна бути оформлена у письмовій формі (п.9.7 договору).

Договір оренди від 10.03.2011р. №2/11 підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток.

Додатком №1 до договору оренди від 10.03.2011р. №2/11, який підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток, є план земельної ділянки, яка є обєктом оренди (а.с.18).

Також у матеріалах справи наявний акт прийому-передачі майна по договору оренди від 10.03.2011р. №2/11, що підписаний сторонами та скріплений відтисками їх печаток (а.с.20).

Оскільки жодна із сторін не заявила про припинення або зміну договору до 30.12.2013р., договір оренди від 10.03.2011р. №2/11 продовжив свою дію на 2 роки згідно умов його п.9.3.

Листом від 04.08.2015р. №20 позивач повідомив відповідача про свою відмову продовжувати дію договору, як це передбачено у п.9.7 договору, у зв'язку з чим договір, на його думку, припинив свою дію 01.12.2015р. та просив забезпечити повернення обєкта оренди після 01.12.2015р. (а.с.21).

Також, листом від 01.12.2015р. №27 позивач звернувся до відповідача з проханням повідомити ТОВ "БАУ-інвест" про готовність ТОВ "ОСОБА_3 Україна" повернути об'єкт оренди за договором №2/11 від 10.03.2011р., вказавши місце та час підписання акта приймання-передачі майна від орендаря орендодавцю (а.с.22).

Однак, у відповіді №10/12/15 від 10.12.2015р. відповідач запропонував позивачу утриматись від вчинення дій, що суперечать договірним зобов'язанням між сторонами та неухильно виконувати умови чинного договору (а.с.22).

За вказаних обставин, Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУ-інвест" звернулося до господарського суду Волинської області з позовом до Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_3 Україна" про зобов'язання повернути об'єкт оренди за договором оренди №2/11 від 10.03.2011р. (а.с.3-5).

Обґрунтовуючи позовну заяву, ТОВ "БАУ-інвест", покликається на те, що між ТОВ "БАУ-інвест" та ТОВ "ОСОБА_3 Україна" 10.03.2011р. укладено договір оренди №2/11, відповідно до умов якого ТОВ "БАУ-інвест" (орендодавець) передало, а ТОВ "ОСОБА_3 Україна" (орендар) прийняло в строкове платне володіння та користування об'єкт оренди: земельну ділянку (літ.А-1) площею 8010м.кв. в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області на вул.Присадибна, 9Б, інженерні комунікації (мережі водопостачання і водовідведення) та частину цегляної огорожі. Передача майна оформлена підписаним сторонами актом приймання-передачі від 10.03.2011р..

Відповідно до п.1.4 договору, об'єкт оренди передається орендарю з метою будівництва і обслуговування рухомого розчинного бетонного вузла, а також здійснення продажу, ремонту, зберігання і обслуговування будівельних, рухомих та інших кранів та будівельної техніки, а також здійснення іншої господарської діяльності орендаря згідно статуту.

У п.9.2 договору сторони визначили строк дії договору: з моменту його підписання сторонами до 01.12.2013р..

Оскільки жодна із сторін не заявила про припинення або зміну договору до 30.12.2013р., договір продовжив свою дію на 2 роки згідно умов п.9.3 договору.

Листом від 04.08.2015р. №20 позивач повідомив відповідача про свою відмову продовжувати дію договору, як це передбачено у п.9.7 договору, у зв'язку з чим договір припинив свою дію 01.12.2015р..

Як передбачено у п.1.10 договору, у випадку припинення договору, об'єкт оренди передається не пізніше 50 днів з дня припинення такого договору по акту з підписами сторін на умовах, визначених цим договором.

За наведених обставин позивач звернувся до відповідача з проханням повідомити ТОВ "БАУ-інвест" про готовність ТОВ "ОСОБА_3 Україна" повернути об'єкт оренди за договором №2/11 від 10.03.2011р., вказавши місце та час підписання акта приймання-передачі майна від орендаря орендодавцю (лист від 01.12.2015р. №27).

Проте, у відповіді №10/12/15 від 10.12.2015р. відповідач запропонував позивачу утриматись від вчинення дій, що суперечать договірним зобов'язанням між сторонами та неухильно виконувати умови чинного договору.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 21.01.2016р. прийнято позовну заяву, порушено провадження у справі №903/22/16 та призначено її до розгляду.

Відповідач у відзиві від 09.02.2016р. заперечив проти позову та вказав, що 01.12.2013р. за результатами переговорів сторони дійшли згоди укласти договір оренди №3/14, на підставі якого ТОВ "ОСОБА_3 Україна" користується об'єктами оренди, визначеними в п.1.2 вказаного договору (а.с.82-86).

Пропозиція укласти договір оренди №3/14 від 01.12.2013р. була виражена позивачем шляхом надсилання поштовим відправленням підписаних та скріплених печаткою двох примірників договору оренди №3/14, яка на виконання ч.2 ст.638 Цивільного кодексу України, була прийнята (акцептована) відповідачем.

Сторони домовились, що усі попередні угоди/договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні чи письмові домовленості щодо питань, які так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу (п.14.4 договору оренди №3/14 від 01.12.2013р.).

Зазначив, що посилання позивача на чинність договору оренди №2/11 від 10.03.2011р. до 30.12.2015р. не відповідають дійсності, а одностороння відмова від договору оренди №3/14 від 01.12.2013р. є безпідставною, необґрунтованою та такою, що суперечить вільним домовленостям між сторонами та чинному законодавству.

Звертає увагу, що договір оренди №3/14 від 01.12.2013р. діє до 31.12.2016р. (п.10.2). Крім того, 23.10.2015р. ТОВ "ОСОБА_3 Україна" було направлено лист на адресу ТОВ "БАУ-інвест" про продовження строку дії договору оренди №3/14 від 01.12.2013р. до 31.12.2019р.. А листом від 10.12.2015р. було надіслано прохання утриматись від вчинення дій, що суперечать договірним зобов'язанням між сторонами та неухильно виконувати умови чинного договору (договору оренди №3/14 від 01.12.2013р.).

Зазначив, що строк виконання зобов'язання по поверненню об'єктів оренди, визначений п.1.10 договору оренди №3/14 від 01.12.2013р., ще не настав, а права позивача, як орендодавця, ніяким чином не порушуються та не оспорюються.

Вважає позов передчасним, оскільки порушення договірних зобов'язань зі сторони відповідача не вбачається, що є самостійною підставою для відмови в позові. В підтвердження послався на позицію Вищого господарського суду України, викладену в п.4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Позивач у поясненнях від 26.02.2016р. зазначив, що відповідач, заперечуючи проти позову, посилається на договір оренди №3/14 від 01.12.2013р., і вважає, що користується об'єктом оренди саме на підставі цього договору, а не договору оренди №2/11 від 10.03.2011р..

Позиція відповідача є надуманою та не ґрунтується на фактичних правовідносинах, що виникли між сторонами. Пунктом 9.2 договору №2/11 передбачений строк дії договору до 01.12.2013р..

Після закінчення зазначеного строку орендар мав право продовжити договір на три роки, про використання якого він міг письмово повідомити не пізніше, ніж за 13 місяців до дати закінчення строку дії договору. Оскільки орендар не використав таке право і жодна із сторін не заявила про припинення або зміну договору до 31 грудня попереднього року, тому договір оренди автоматично (без підписання додаткових договорів і погоджень) продовжив дію на два роки згідно п.9.3 договору №2/11.

Виконання сторонами своїх зобов'язань по договору №2/11 підтверджується підписаними з обох сторін актами здачі - прийняття робіт (наданих послуг) по оренді промислового майданчика протягом 2014 - 2015 років, сплатою відповідачем орендної плати за 2014 - 2015 роки з посиланням на договір №2/11, підписаними сторонами актами звірки розрахунків у 2014 - 2015 роках.

Рішенням господарського суду Волинської області від 16.12.2015р. у справі №903/360/15 частково задоволено позов ТОВ "БАУ-інвест" до ТОВ "ОСОБА_3 Україна" про стягнення заборгованості по орендним платежам згідно договору №2/11 від 10.03.2011р. з вересня 2014р. по лютий 2015р..

Об'єкт оренди - виробничу площадку позивач передав відповідачу 10.03.2011р. по акту приймання - передачі майна по договору оренди №2/11 від 10.03.2011р.. Проте, до даного часу відповідач такий об'єкт оренди не повернув у порядку, передбаченому п.10 договору №2/11.

Протягом 2014 - 2015 років відносини сторін по оренді виробничої площадки ґрунтувалися на умовах договору №2/11 від 10.03.2011р..

Стосовно укладення договору оренди №3/14 від 01.12.2013р. пояснив, що оскільки умовами п.9.2 договору №2/11 було встановлено строк його дії до 01.12.2013р., тому ТОВ "БАУ-інвест" листом від 12.11.2013р. №34 надіслало на адресу ТОВ "ОСОБА_3 Україна" підписаний зі сторони офертанта проект договору оренди №3/14 від 01.12.2013р. у двох примірниках, один з яких просило повернути на адресу ТОВ "БАУ-інвест" після його підписання зі сторони орендаря протягом 20 днів з дати одержання такої пропозиції.

Зі сторони ТОВ "ОСОБА_3 Україна" підписаний договір чи інші документи, що стосуються його укладання, на адресу ТОВ "БАУ-інвест" не надходили, а тому з урахуванням положень ст.181 ГК України такий договір є неукладеним (таким, що не відбувся).

Зауважив, що сторонами не підписано додаток №1 згідно п.1.2.1 договору №3/14 та акт приймання-передачі майна по такому договору, що підтверджує відсутність факту його укладення сторонами.

Наведене спростовує доводи відповідача, що між сторонами виникли та тривають правовідносини на підставі договору оренди №3/14 від 01.12.2013р..

Розгляд справи неодноразово відкладався.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 02.03.2016р. справу №903/22/16 надіслано за виключною підсудністю до господарського суду Рівненської області (33013, м. Рівне, вул. Набережна, 26-А).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 14.03.2016р. справу №903/22/16 прийнято до провадження та призначено її до розгляду.

У поясненнях від 04.04.2016р. позивач додатково зазначає, що рішенням господарського суду Волинської області від 16.06.2015р. у справі №903/360/15 за позовом ТОВ "БАУ-інвест" до ТОВ "ОСОБА_3 Україна" про стягнення 101876,33грн. заборгованості по договору оренди №2/11 від 10.03.2011р. за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року, що проти розірвання договору оренди відповідач заперечує, так як вважає, що своєчасна оплата орендних платежів не може бути правовою підставою для розірвання договору в судовому порядку.

Таким чином, при розгляді такої справи у червні 2015 року сторони посилались на договір оренди №2/11 від 10.03.2011р. і жодним чином не згадувалось про договір оренди №3/14 від 01.12.2013р., який, на думку відповідача, діяв на той час замість договору №2/11 від 10.03.2011р..

Більше того, листом №16 від 01.07.2015р. ТОВ "БАУ-інвест" направило на адресу ТОВ "ОСОБА_3 Україна" проект змін та доповнень до договору оренди №2/11 від 01.04.2011р.. У відповідь ТОВ "ОСОБА_3 Україна" зазначило, що вважає допустимим зміну розміру орендної плати та направило свій проект договору оренди від 01.08.2015р. (лист №27/07/15 від 27.07.2015р.).

Тобто, у період, коли на думку відповідача діє новий договір №3/14 від 01.12.2013р., він проводить переговори щодо внесення змін до договору оренди №2/11 від 10.03.2011р..

На думку позивача, наведене спростовує доводи відповідача, що між сторонами виникли та тривають правовідносини на підставі договору оренди №3/14 від 01.12.2013р..

Також, позивачем 10.05.2016р. долучено до справи додаткові пояснення у яких він звертає увагу суду на такі обставини, зокрема, умовами п.9.2 договору №2/11 було встановлено строк його дії до 01.12.2013р., тому ТОВ "БАУ-інвест" листом від 12.11.2013р. №34 надіслало на адресу ТОВ "ОСОБА_3 Україна" підписаний зі сторони офертанта проект договору оренди №3/14 від 01.12.2013р. у двох примірниках, один з яких просило надіслати на адресу ТОВ "БАУ-Інвест" після його підписання зі сторони орендаря протягом 20 днів з дати одержання такої пропозиції. На підтвердження таких обставин позивач надав суду проект договору оренди №3/14 від 01.12.2013р., супровідний лист №34 від 12.11.2013р. та поштову квитанцію про надіслання рекомендованого листа.

Акцепт на пропозицію укласти новий договір оренди позивач не отримав, а тому вважав, що між сторонами продовжуються правовідносини, що виникли згідно договору оренди №2/11 від 10.03.2011р., як це передбачено п.9.3 згаданого договору.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно вимог ст.17 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, що діяла 01.12.2013р.) передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі.

У матеріалах справи міститься копія акта приймання-передачі майна за договором оренди №2/11 від 10.03.2011р.. Проте, існування підписаного сторонами акту повернення такого майна орендодавцю та/або акту приймання-передачі майна за договором і оренди №3/14 від 01.12.2013р. судом не встановлено.

Оскільки відповідачем не повернуто позивачу підписаний договір оренди №3/14 від 01.12.2013р. та не здійснено повернення орендованої земельної ділянки по договору оренди №2/11 від 10.03.2011р., позивач приходить до висновку, що в силу вимог п.8 ст.181 ГК України договір оренди №3/14 від 01.12.2013р. слід вважати не укладеними (такими що не відбулися).

Зі змісту п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013р. №11 слідує, що не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими):

- відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма штатними для даного правочину умовами);

- не отримано акцепт стороною, що направила оферту;

- не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача;

- не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Також, відповідачем надано додаткові пояснення від 01.03.2016р. та від 10.05.2016р. в яких останній зазначає, що пропозиція щодо укладання договору оренди №3/14 від 01.12.2013р. була прийнята відповідачем, про що було повідомлено позивача шляхом передачі підписаного примірника договору оренди №3/14 від 01.12.2013р.. Також зауважує, що здійснення розрахунків з орендної плати з посилання в платіжних дорученнях в графі "призначення платежу" на договір оренди №2/11 від 10.03.2011р. було помилковим, що в подальшому було виявлено відповідачем та виправлено.

Самовільне виправлення позивачем призначення платежу та посилання в податкових накладних на договір від 01.04.2011р. №2/11, якого взагалі не було укладено, свідчить про ігнорування наявного договору оренди №3/14 від 01.12.2013р., з метою ухилення від виконання договірних зобов'язань з незрозумілих причин.

Договір оренди №2/11 від 10.03.2011р. не був автоматично поновлений сторонами на два роки, так як це суперечило ст.33 Закону України "Про оренду землі" та волевиявленню відповідача, тому станом на дату звернення із позовом у позивача не було підстави для такого звернення, що на думку відповідача є самостійною підставою для відмови в позові.

01.12.2013р. сторонами укладено договір оренди №3/14 від 01.12.2013р., строк виконання зобов'язання за яким, ще не настав, а права позивача як орендодавця ніяким чином не порушуються та не оспорюються.

Як вже зазначалося, рішенням господарського суду Рівненської області від 16.05.2016р. по справі №903/22/16 у задоволенні позову відмовлено повністю (а.с.216-219).

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 ГК України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.792 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренду землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За приписами ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний передати орендареві земельну ділянку за плату, а орендар зобов'язується використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

В силу ст.31 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі припиняється в разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Пунктом 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з урахуванням положень ст.3 ЗК України правове регулювання відносин, пов'язаних з орендою земельних ділянок, здійснюється спеціальним земельним законодавством, а договір оренди землі не є тотожним зобов'язанням найму, визначеним у ЦК України.

У вирішенні спорів, пов'язаних з укладанням, зміною, розірванням, припиненням учасниками земельних відносин договорів оренди земельних ділянок, загальні положення глави 20 ГК України застосовуються, якщо відповідні відносини не врегульовано спеціальними нормами ЗК України, Закону України "Про оренду землі", тощо.

Як свідчать матеріали справи, між ТОВ "БАУ-інвес" та ТОВ "ОСОБА_3 Україна" 10.03.2011р. укладено договір оренди №2/11, відповідно до умов якого ТОВ "БАУ-інвест" (орендодавець) передало, а ТОВ "ОСОБА_3 Україна" (орендар) прийняло в строкове платне володіння та користування обєкт оренди: земельну ділянку площею 8010м.кв. в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області на вул.Присадибна, 9 Б, інженерні комунікації (мережі водопостачання і водовідведення) та і частину цегляної огорожі. Передача майна оформлена підписаним сторонами актом j приймання-передачі від 10.03.2011р.. Відповідно до п.1.4 договору оренди №2/11 від 10.03.2011р. об'єкт оренди передається орендарю з метою будівництва і обслуговування рухомого розчинного бетонного вузла, а також; здійснення продажу, ремонту, зберігання обслуговування будівельних, рухомих і інших кранів та будівельної техніки, а також здійснення іншої господарської діяльності орендаря згідно статуту. У п.9.2 договору оренди №2/11 від 10.03.2011р. сторони визначили строк його дії, а саме з моменту його підписання сторонами до 01.12.2013р..

Оскільки жодна із сторін не заявила про припинення або зміну договору оренди від 10.03.2011р. №2/11 до 30.12.2013р., на думку позивача, договір продовжив свою дію на 2 роки згідно умов п.9.3 договору.

Згідно зі ст.33 Закону України "Про оренду землі", по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності). Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку.

Таким чином, ст.33 вказаного Закону фактично об'єднує два випадки поновлення договору оренди землі.

У першому випадку орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами укласти договір оренди землі після його припинення. В цьому разі нормою покладено на орендаря обов'язок повідомити про такий свій намір орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі, додати лист-повідомлення про поновлення договору оренди землі з обов'язковим доданням проекту додаткової угоди, а на орендодавцеві лежить обов'язок у місячний термін розглянути надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевірити його на відповідність вимогам закону, узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), та укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. Таким чином, при продовженні договору оренди землі у спосіб реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк, незмінними будуть залишатися лише сторони договору оренди землі (з урахуванням положень про правонаступництво), розмір земельної ділянки та її цільове призначення. Інші ж умови можуть змінюватися.

У другому випадку поновлення договору відбувається на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі. У цьому випадку передбачено обов'язкове укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі, яке здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі.

Вказана позиція узгоджується з позицією, яка висвітлена у постанові Верховного суду України від 25.12.2015р. у справі №6-219цс14, у постанові Вищого господарського суду від 23.02.2016р. у справі №903/752/15.

Відповідно до ч.3 ст.6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Частина 1 ст. 627 ЦК України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що п.9.3 договору оренди №2/11 від 10.03.2011р. встановлює: якщо орендар не використав це право в вищезазначеній формі, то договір оренди автоматично (без укладення додаткових договорі в і угод) продовжує дію на 2 роки.

Колегія суддів вважає, що господарський суд Рівненської області дійшов вірного висновку, що вказаний пункт договору оренди №2/11 від 10.03.2011р. суперечить вимогам законодавства України, а саме ст.33 Закону України "Про оренду землі".

Враховуючи вказане, орендарем не було використано переважного права перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк, а також договір оренди не було автоматично поновлено, так як жодної додаткової угоди не укладалося, відтак не можна вважати продовженим договір оренди №2/11 від 10.03.2011р.. Крім того, позивач зазначає, що договір оренди №2/11 від 10.03.2011р. було продовжено на 2 роки, що також суперечить законодавству, так як норми законодавства прямо передбачають, що при автоматичному поновленні договору, договір поновлюється на той самий строк.

Отже, покликання позивача на п.9.2 договору оренди №2/11 від 10.03.2011р., відповідно до якого договір автоматично продовжив свою дії без укладення додаткової угоди не відповідає чинному законодавству.

Згідно із ст.ст.4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (ст.ст.1, 8 Конституції України).

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 01.12.2013р. за результатами переговорів, сторони дійшли згоди укласти договір оренди №3/14, на підставі якого ТОВ "ОСОБА_3 Україна" користується обєктами оренди, визначеними в п.1.2. договору №3/14 від 01.12.2013р..

Наявна у матеріалах справи копія договору оренди від 01.12.2013р. №3/14, оригінал якого оглянуто в судовому засіданні 10.08.2016р., підписана сторонами та скріплена відтисками їх печаток. Доказів визнання його не дійсним повністю, або певних його частин сторонами не надано.

Зокрема, пропозиція укласти договір оренди №3/14 від 01.12.2013р. була виражена позивачем шляхом надсилання поштовим відправленням підписаних та скріплених печаткою двох примірників договору оренди №3/14.

У відповідності до ч.2 ст.638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. В свою чергу, ч.1 ст.640 ЦК України встановлює, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Вказана норма не регламентує порядок надання відповіді стороною договору та форми такої відповіді.

Також, слід звернути увагу, що строк дії договору оренди №2/11 від 10.12.2011р. зазначений у наданому позивачем примірнику цього договору закінчується 01.12.2013р.. Саме 01.12.2013р. датований договір №3/14, що свідчить про те, що у відповідача лише змінилась формальна підстава, що дає право користування обєктами оренди, проте відносини оренди між сторонами існують до сьогодні.

Крім того, місцевим господарським судом встановлено, що протягом строку дії договору оренди №3/14 від 01.12.2013р. в платіжних дорученнях ТОВ "ОСОБА_3 Україна" на оплату послуг оренди ТОВ "БАУ-інвест" було зазначено наступне призначення платежу: "згідно договору № 2/11 від 10 березня 2011 року". Таку обставину було виявлено внаслідок проведення внутрішнього аудиту ТОВ "ОСОБА_3 Україна".

У наявних у матеріалах справи платіжному дорученні №1 від 29.01.2016р. та платіжному дорученні №2454 від 29.02.2016р. (а.с.165-166) призначення платежу викладено наступним чином: "за послуги оренди промислового майданчику, зг. договору № 3/11 від 01 грудня 2013 року". Проте, в податковій накладній від 29.01.2016р. (а.с.159-160), складеній ТОВ "БАУ-інвест" номер та дата договору оренди були виправлені та в графі "ОСОБА_1 цивільно-правового договору" зазначено "договір оренди від 01 квітня 2011 року № 2/11", хоча такий договір, згідно пояснень відповідача, взагалі не укладався та у матеріалах справи відсутній. В кожній податковій накладній в графі "ОСОБА_1 цивільно-правового договору" зазначено "договір оренди від 01 квітня 2011 року № 2/11" (а.с.160-164), а не договір оренди від 10.03.2011р. №2/11 чи договір оренди від 01.12.2013р. №3/14.

За час дії договору оренди №2/11 від 10.03.2011р. в платіжних дорученнях ТОВ "ОСОБА_3 Україна" на оплату послуг оренди ТОВ "БАУ-інвест" було зазначено наступне призначення платежу: "оплата за послуги оренди промислового майданчика за січень 2012р., зг. Договору від 10 квітня 2008 року", про що свідчить виписка по рахунку (а.с.167). Таку обставину виявлено, внаслідок внутрішнього аудиту, та виправлено, з 20.06.2012р. платежі проводились із зазначенням відповідного призначення.

Слід також відмітити, що в Актах звіряння розрахунків між ТОВ "БАУ-інвест" та ТОВ "ОСОБА_3 Україна" станом на 31.08.2014р. та 01.01.2015р. 11.12.2015р. в графі "За результатами звіряння рахунків та документів за" написано від руки прописом "послуги оренди промислового майданчику, за дог.2/11 від 10.03.2011р." (а.с.157-158).

З огляду на вище викладене, варто відмітити, що пропозиція щодо укладання договору оренди №3/14 від 01.12.2013р. була прийнята відповідачем, про що свідчить його підпис і печатка на наявній у матеріалах справи його копії.

Здійснення розрахунків з орендної плати з посиланням в платіжних дорученнях в графі "призначення платежу" на договір оренди №2/11 від 10.03.2011р. було помилковим, що в подальшому виявлено та виправлено відповідачем.

У відповідності до ч.2 ст.180 Господарського кодексу України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Правова позиція Верховного Суду України викладена у справі №6-127цс13 зводиться до того, що важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки є вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене ст.203 ЦК України. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент: 1) досягнення угоди з усіх істотних умов; 2) складання та скріплення підписом письмового документа.

Крім того, слід також зазначити, що на момент укладення договору оренди №3/14 від 01.12.2013р. між сторонами вже фактично існували відносини оренди і обєкт оренди вже перебував у користуванні орендаря, а відтак повторна передача цього обєкту не була необхідною.

Наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі майна по договору оренди №2/11 був начебто підписаний сторонами 10.03.2011р., проте з цим не можна погодитись. На відбитку печатки ТОВ "ОСОБА_3 Україна", що міститься на акті в місці для печатки зазначено адресу ТОВ "ОСОБА_3 Україна" - Волинська обл., м.Луцьк, хоча станом на дату зазначену в цьому акті (10.03.2011р.) місцезнаходження ТОВ "ОСОБА_3 Україна" було наступним: 33027, м.Рівне, вул.Орлова, 47. Вказане свідчить про те, що акт був складений та написаний значно пізніше дати, зазначеної в самому акті. Відповідно до протоколу загальних зборів учасників ТОВ "ОСОБА_3 Україна" №7 від 27.03.2012р., лише 27.03.2012р. вирішено змінити місцезнаходження ТОВ "ОСОБА_3 Україна" на наступне: 43023, Волинська обл., м.Луцьк, вул.Конякіна, буд.18 а (а.с.207). Тому посилання позивача на наявність підписанню акту приймання-передачі майна по договору оренди як визначальної обов'язкової умови дійсності договору (чи договору №2/11 від 10.03.2011р. та договору №3/14 від 01.12.2013р.) є не обґрунтованим та таким, що суперечить існуючим між сторонами відносинам.

Відповідно ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім випадків встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть учать ті самі сторони або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на те, що рішенням господарського суду Волинської області у справі №903/360/15 від 16.06.2015р. (його копія - а.с.53-54) встановлено лише обставину наявності у ТОВ "ОСОБА_3 Україна" заборгованості по орендній платі, а тому воно не може бути преюдиційним у справі даній справі і покликання позивача на нього є безпідставним.

Крім того, рішення господарського суду Волинської області у справі №903/360/15 від 16.12.2015р. не містить висновків суду щодо чинності договору оренди №3/14 від 01.12.2013р., оскільки він взагалі не досліджувався судом. Предметом судового розгляду у справі №903/360/15 було стягнення заборгованості, у звязку із простроченням орендних платежів по договору оренди від №2/11 від 10.03.2011р..

Згідно ст.317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановленому законом.

Окрім того, відповідачем на орендованій території зведено об'єкти нерухомості на які зареєстровано право власності в установленому законом порядку, про що свідчить копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно інд.№39086865 від 15.06.2015р. (а.с.194).

У відповідності до ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом ст.36 ГПК України, письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору; письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

При цьому, згідно ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУ-інвест", наведені в апеляційній скарзі, спростовуються наведеним вище, матеріалами справи та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і висновків суду не спростовують, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2016р. по справі №903/22/16 прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст.101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2016р. по справі №903/22/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУ-інвест", м.Рівне - без задоволення.

2. Справу №903/22/16 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Павлюк І. Ю.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Савченко Г.І.

Віддрук. прим.:

1 до справи,

2, 3 позивачу (33027, м.Рівне, вул.Орлова, 47,

35360, Рівненська обл., Рівненський р-н., с.Велика Омеляна, вул.Присадибна, 9-Б),

4 відповідачу (43023, м.Луцьк, вул.Коньякіна, 18-А),

5 в наряд.