РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016Справа №910/9565/16

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

при секретарі Островській О.С.

розглянувши справу № 910/9565/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»;

до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології»;

про стягнення 17 168,80 грн.

Представники сторін:

від позивача: Роєнко Є.В., довіреність № 56/КАМ/Ю від 21.01.2016р.;

від відповідача: не з'явився.

обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (надалі - позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (надалі - відповідач) про стягнення 17 168,80 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення умов укладеного договору суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна № 13-281/БКЗ/Ю від 01.03.2013р. у визначений строк не сплатив плату за оренду нерухомого майна, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 16 407,15 грн., за прострочення оплати якої позивачем нараховані пеня в сумі 630,99 грн., 106,04 грн. - 3% річних та 24,62 грн. - інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2016р. порушено провадження у справі № 910/9565/16 та призначено її розгляд на 30.06.2016р.

30.06.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів по справі. Від представника відповідача - клопотання про відкладення розгляду справи та витребувані судом докази.

У судовому засідання 30.06.2016р. судом було оголошено перерву до 21.07.2016р. о 11 год. 20 хв., у зв'язку з клопотанням представника відповідача.

20.07.2016р. через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача 19 110,41 грн. основного боргу, 1061,89 грн. пені, 24,62 грн. - інфляційних втрат, 185,34 грн. - 3% річних, загалом 20 382,26 грн.

У судове засідання 21.07.2016р. представник відповідача не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, витребувані судом докази не надав.

Представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору.

Суд задовольнив клопотання представника позивача про продовження строку вирішення спору та відклав розгляд справи на 04.08.2016р., у зв'язку з неявкою в судове засідання представника відповідача та неподанням витребуваних судом доказів.

В судовому засіданні 04.08.2016р. заява позивача про збільшення позовних вимог прийнята судом до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Отже, позовні вимоги розглядаються в межах ціни позову - 20 382,26 грн., визначеної позивачем.

Присутній у судовому засіданні 04.08.2016р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання вдруге не з'явився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 26.05.2016р. та ухвали від 21.07.2016р. не виконав, письмовий відзив на позов не подав.

Відповідач належним чином повідомлений про призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. (п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Згідно ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, ухвала про порушення провадження у справі надсилається сторонам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала направляється за адресою місцезнаходження сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

У відповідності до ст. 87 Господарського процесуального кодексу України, ухвалу суду від 21.07.2016р. було надіслано відповідачу рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення на адресу, що зазначена в позовній заяві та отримана останнім.

Оскільки про поважні причини неявки в судове засідання представника відповідача суд не повідомлений; клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, тому суд вважає, що, у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами, без участі представника відповідача, яких достатньо для винесення рішення по суті.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, в засіданні суду була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.03.2013р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» філія «Бориспільський комбікормовий завод» (за договором - орендар, далі - позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (за договором - суборендар, далі - відповідач) було укладено Договір суборенди нерухомого індивідуально визначеного майна № 13-281/БКЗ/Ю (далі - Договір), за умовами п.1.1 якого орендар передає, а суборендар приймає у строкове платне користування об'єкт суборенди (орендоване майно), згідно п.1.2 договору, з метою його використання для розміщення обладнання широкосмугового радіо доступу до мережі Інтернет та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування.

Відповідно до п.1.2 Договору, об'єкт суборенди складається з частини даху будівлі, загальною площею 4,0 кв.м. Вартість об'єкта суборенди індексується на індекс інфляції. Об'єкт суборенди знаходиться за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, вул. Привокзальна, 46.

Відповідно до п. 5.1.2. Договору, розмір суборендної плати за місяць є фіксованим та не індексується і за погодженням Сторін складає: 2000,00 грн., крім того ПДВ - 400,00 грн., всього з ПДВ 2400,00 грн.

Сума суборендної плати за поточний період сплачується Суборендарем до 20 числа поточного місяця (п. 5.1.3. Договору).

Згідно з п. 6.5. Договору, Суборендар зобов'язаний відшкодувати Орендарю витрати за спожиту активну електроенергію, обсяги яких визначаються згідно до показників електричного лічильника, встановленого Суборендарем, за діючими тарифами місцевої енергопостачальної компанії. Підставою для відшкодування таких витрат є належним чином оформлений рахунок орендодавця.

Також, відповідно до п. 3.1.3. Договору, Суборендар зобов'язаний вносити орендну плату та інші передбачені Договором платежі у встановлених розмірах та у відповідні строки.

Як встановлено судом, відповідач не виконував свої зобов'язання за договором суборенди належним чином щодо здійснення орендних платежів у період з вересня 2015 року по квітень 2016 року включно, у зв'язку з чим, у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 19 110,41 грн.

Отже, на день подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становила 19 110,41 грн.

У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі в сумі 19 110,41 грн.

Згідно ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Нормами статті 774 Цивільного кодексу України встановлено, що передання наймачем речі у користування іншій особі (піднайм) можливе лише за згодою наймодавця, якщо інше не встановлено договором або законом. Строк договору піднайму не може перевищувати строку договору найму. До договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Частинами 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що відповідач свої зобов'язання по оплаті суборенди виконав неналежним чином, що призвело до виникнення боргу станом на день звернення позивача з позовом до суду в сумі 19 110,41 грн. У зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу по оплаті суборенди підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 1061,89 грн. - пені, 185,34 грн. - 3% річних та 24,62 грн. - інфляційних втрат, які розраховані за кожний місяць, в якому виникла заборгованість, окремо.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту п. 11.2. Договору встановлено, що за прострочення строків платежів, Суборендар сплачує Орендарю пеню від суми заборгованості у розмірі річної облікової ставки НБУ на день нарахування, поділеної на кількість днів у році (360), за кожен день прострочення, але не більше 10% від суми заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96, відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст. 55 Господарського процесуального кодексу України, суд, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені, визнав його обґрунтованим та задовольняє зазначену вимогу у повному обсязі, в сумі 1061,89 грн.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Таким чином, оскільки вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат ґрунтується на законі (ст. 625 Цивільного кодексу України), а відповідач є таким що прострочив виконання грошового зобов'язання, тому позовні вимоги позивача в частині стягнення 3% річних у сумі 185,34 грн. та інфляційних втрат у сумі 24,62 грн., підлягають задоволенню згідно розрахунку позивача, який є арифметично вірним.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Українські новітні технології» (01001, м. Київ, вул. Трьохсвятительська, 5/1-А, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (07350, Київська обл., Вишгородський район, с. Гаврилівка; ) 19 110 грн. 41 коп. - основного боргу, 1061 грн. 89 коп. - пені, 185 грн. 34 коп. - 3% річних, 24 грн. 62 коп. інфляційних втрат та 1378 грн. - витрати по сплаті судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 09.08.2016р.

Суддя А.І. Привалов