ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа № 914/685/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

Я. О. Юрченка,

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.,

та представників сторін:

позивача: Товкало П.О. (довіреність б/н від 11.04.2016);

відповідача: ОСОБА_3 (договір № 02/08-16 від 02.08.2016),

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4,б/н від 09.06.2016 (вх. №01-05/2945/16 від 16.06.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2016

у справі № 914/685/16

за позовом: Приватного підприємства "Енергозахід", м. Сокаль Львівської області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, м. Львів

про стягнення 15 028, 49 грн заборгованості

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 у даній справі апеляційну скаргу прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 02.08.2016.

ВСТАНОВИВ:

12.03.2016 Приватне підприємство (далі - ПП) «Енергозахід» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) ОСОБА_4 про стягнення 15 028, 49 грн, з яких: 10 000, 00 грн основного боргу на відшкодування транспортних витрат, 540, 00 грн інфляційних втрат, 375, 62 грн - 3% річних, 1 880, 55 грн - 24 % річних та 2 232, 32 грн пені.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором № 511/14-В-02 постачання вугільної продукції від 05.11.2014 щодо оплати транспортних витрат, пов'язаних з поставкою вугілля. Позивач вказує, що в листопаді 2014року він відвантажив відповідачу вугілля. Загальна вартість вугілля та транспортних витрат згідно з видатковою накладною №33 від 28.11.2014 становить 201 968,66грн.За умовами договору ( п.5.2.2) відповідач мав оплатити їх упродовж 10 календарних днів. Відповідач оплатив вартість вугілля та частково оплатив транспортні витрати, сплативши 191 968,66грн, його заборгованість за транспортні витрати становить 10 000,00грн.За несвоєчасну їх оплату позивачем заявлені до стягнення на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в сумі 540, 00 грн, 375, 62 грн - 3% річних ; на підставі п. 6.3.3 договору - 1 880, 55 грн 24 % річних; на підставі п.6.3.2 договору - 2 232, 32 грн пені.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.05.2016 у справі № 914/685/16 (суддя Ділай У.І.) позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача: 10 000, 00 грн основного боргу, 1880, 55 грн - 24 % річних, 540, 00 грн інфляційних втрат та 1 129, 96 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення суду першої інстанції мотивоване ст. 61 Конституції України, ст. ст. 509, 610, 612, 614, 625, 627, 628, 638, 639 ЦК України та ст. 232 ГК України. При частковому задоволенні позову суд першої інстанції взяв до уваги, зокрема, умови договору, обставини даної справи та обставини, встановлені рішенням Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 у справі № 914/2622/15, та дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ПП «Енергозахід» в частині стягнення 10 000, 00 грн основного боргу, 1880, 55 грн - 24 % річних, 540, 00 грн - інфляційних втрат. В частині стягнення 375, 62 грн 3 % річних суд відмовив, оскільки умовами договору визначений інший розмір процентів річних (24%), а одночасне стягнення і 3%, і 24 % річних законом не передбачено. В частині стягнення пені суд відмовив з тих підстав, що нарахування пені за період з 10.09.2015 по 10.03.2016 суперечить ч.6 ст. 232 ГК України

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про відмову у задоволенні позову повністю. Апелянт вказує, що позивач не є перевізником, тому немає підстав для сплати йому транспортних послуг. Позивач має право на відшкодування витрат по перевезенню в порядку п.3.1 договору у випадку їх сплати перевізнику - Укрзалізниці. Проте, таких доказів немає, тому позов є безпідставним. Крім того, апелянт вважає неправомірним посилання суду першої інстанції на встановлені обставини рішенням Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 у справі № 914/2622/15, оскільки цим рішенням встановлено факт оплати відповідачем поставленого йому вугілля з порушенням строків оплати, тому відсутні підстави для стягнення суми основного боргу.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти доводів відповідача, вважає рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2016 законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 02.08.2016 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, просив скасувати оскаржуване судове рішення та прийняти нове, яким у позові відмовити.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 05.11.2014 ПП «Енергозахід»( постачальник) та ФОП ОСОБА_4 ( покупець) уклали договір №511/14-В-02 постачання вугільної продукції, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставити (передати у власність), а покупець прийняти і оплатити поставлене кам'яне вугілля марки ГР (ДГР) 0-200 мм в кількості 1000, 0 т.

За домовленістю сторін постачання товару здійснюється до 31 грудня 2014 року (п.1.2. договору).

Загальна кількість товару, що поставляється постачальником, складається з суми усіх кількостей товару, зазначених у залізничних накладних (п.2.1. договору).

Пунктом 3.1. договору визначено, що постачальник може за свої кошти провести розрахунки з вантажоперевізником по поставці товару до місця призначення, при цьому покупець відшкодовує постачальнику усі транспортні витрати, пов'язані з доставкою товару.

Відповідно до п.3.2. договору товар поставляється відповідно до специфікацій або заявок покупця, які визначають умови поставки та оплати окремих партій товару. Обсяг, вказаний в заявці, повинен бути узгоджений сторонами, не пізніше, ніж за 5 днів до моменту постачання товару. Датою поставки вважається дата штемпеля станції відправлення в залізничній накладній.

Товар вважається прийнятим, якщо протягом 3 (трьох) днів з моменту отримання товару від перевізника покупець не заявив письмово претензію про невідповідність товару за кількістю та якістю. Дата прийомки товару за кількістю є дата отримання товару покупцем від перевізника. Покупець має право перевірити якість товару протягом 3 (трьох) днів з моменту надходження товару на станцію призначення та/або отримання його від перевізника (п.3.4. договору).

Постачальник, що поставив товар, повідомляє покупця про проведення відвантаження та, протягом 10 днів від дати поставки, надає наступні документи: оригінал рахунку на товар, копію посвідчення про якість, податкову накладну на товар та видаткову накладну на товар. При відправці покупцю вказаних вище документів рекомендованою (кур'єрською) поштою, покупець зобов'язаний протягом 3-х днів з моменту отримання повернути постачальнику підписаний примірник видаткової накладної на партію товару. У разі неповернення видаткової накладної постачальнику та/або ненаданні заперечень у встановлений для оформлення строк, товар вважається прийнятим покупцем по кількості та якості (п. 3.5. договору).

Відповідно до п.5.2.2. договору, покупець оплачує кожну партію товару і транспортні витрати на умовах відстрочення платежу до 10 календарних днів, якщо інше не визначено у специфікації на окрему партію товару.

Згідно з видатковою накладною № 33 від 28.11.2014, підписаною представниками позивача і відповідача, підписи яких скріплені печатками двох сторін, на виконання договору №511/14-В-02 від 05.11.2014, позивач поставив, а відповідач прийняв вугілля марки ГР 0-200 в кількості 277 т загальною вартістю 137 408, 62 грн та послуги з його перевезення у 4-х вагонах до ст. Поташ на суму 30 898, 60 грн, разом на суму 201 968, 66 грн ( з ПДВ).

Відповідач сплатив позивачу 191 968, 66 грн, а саме: 01.12.2014- 141 514, 18 грн, 11.03.2015 - 16 000, 00 грн, 29.04.2015 - 24454, 48 грн, 28.05.2015 - 10 000, 00 грн, що підтверджено виписками банку з рахунку позивача та не заперечується сторонами .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 10 000,00грн за поставлене згідно з видатковою накладною № 33 від 28.11.2014 вугілля, а також про стягнення 33 149,95 грн інфляційних втрат, 24% річних та пені..

Однак, рішенням Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 у справі № 914/2622/15, яке набрало законної сили, відмовлено в позові в частині стягнення 10 000,00 грн заборгованості за вугілля з тих підстав, що відповідач оплатив вартість поставленого вугілля в повній сумі.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

У відповідності із ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України та ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 929 ЦК України встановлено, зо за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з приписами статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди

Статтею 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що на виконання договору №511/14-В-02 від 05.11.2014 позивач поставив відповідачу згідно з підписаною двома сторонами видатковою накладною № 33 від 28.11.2014 вугілля в кількості 277 т загальною вартістю 164 890,34 грн з ПДВ (137408,62 грн без ПДВ). Крім того, в названій накладній вказана вартість послуг з перевезення цього вугілля, прийнятих відповідачем від позивача, в сумі 37078,32 грн з ПДВ ( 30 898,60грн без ПДВ), що разом становить 201 968, 66 грн( з ПДВ).

З матеріалів справи вбачається, що належне позивачу вугілля було відвантажене ДП «Вуглезбут» ДП «Львіввугілля» по залізничній накладній від 15.11.2014, вантажоодержувачем якого за заявкою відповідача була Старобабанівська ВК № 92 Черкаської області. Організацію перевезення вугілля до вантажоодержувача здійснювало ТОВ «Галицька транспортна компанія»на підставі договору № 128/2014 про організацію перевезення вантажів від 05.11.2014, укладеного позивачем та ТОВ «Галицька транспортна компанія», яке надало позивачу транспортні послуги на суму 30 898, 60 грн без ПДВ (37 078,32 грн з ПДВ ), які позивач оплатив.

За умовами договору поставки ( п.3.1, 5.2.2) позивач ( постачальник) наділений правом за свої кошти провести розрахунки з вантажоперевізником по поставці товару до місця призначення, при цьому покупець мав оплатити кожну партію товару та відшкодувати усі транспортні витрати позивача упродовж 10 календарних днів.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, відповідач зобов'язаний був упродовж 10- календарних днів з дня підписання видаткової накладної №33 від 28.11.2014, тобто, до 09.12.2014, оплатити позивачу вартість вугілля в сумі 164 890,34 грн (з ПДВ) та відшкодувати позивачу транспортні витрати в сумі 37 078,32грн( з ПДВ).

За період з 01.12.2014 по 28.05.2015 відповідач сплатив позивачу 191 968, 66 грн. Рішенням Господарського суду Львівської області від 16.10.2015 у справі № 914/2622/15 встановлено, що відповідач в повній сумі оплатив вартість вугілля, поставленого йому згідно з видатковою накладною № 33 від 28.11.2014. Отже, неоплаченими залишилися транспортні витрати позивача на суму 10 000,00грн (191 968,66 -164 890,34 (вартість вугілля) = 27 078,32; 37078,32( транспортні витрати) - 27 078,32 = 10 000,00).

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість відповідача перед позивачем по транспортних витратах становить 10 000,00грн, яка підлягає стягненню з відповідача.

В силу ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договором (п.6.3.3)передбачено, що за порушення строків оплати товару та транспортних витрат, встановлених п.5.2.2. цього договору, понад 20 днів, покупець повинен сплатити постачальнику річні у розмірі 24%, нараховані на суму боргу за товар та транспортні витрати.

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат та 24% річних на суму заборгованості ( 10 000,00грн) по транспортних витратах, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно задоволені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 540, 00 грн інфляційних втрат та 1 880, 55 грн - 24% річних. При цьому підставно відмовлено у стягненні 3% річних, оскільки договором встановлений інший розмір процентів річних ( 24%), які заявлені до стягнення, а одночасне стягнення процентів і 3%, і 24% річних за прострочення виконання одного і того ж грошового зобов'язання законом не передбачено.

Договором ( п. 6.3.2) встановлено сплату пені за неоплату або несвоєчасну оплату вугілля та транспортних витрат у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості несвоєчасно оплаченого або неоплаченого товару та транспортних витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивачем заявлена до стягнення пеня в сумі 2 232,32грн, яка нарахована за період з 10.09.2015 по 10.03.2016 на суму заборгованості 10 000,00грн.

Як зазначено вище, зобов'язання мало бути виконане до 09.12.2014. Отже, нарахування пені за період з 10.09.2015 по 10.03.2016 суперечить ч.6 ст. 232 ГК України, оскільки пеня нарахована поза межами встановленого даною нормою 6-місячного строку.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у стягненні 2 322, 32 грн пені.

З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідач не заперечує факту поставки йому вугілля позивачем в кількості 277 т на суму 164 890,34 грн, видаткову накладну №33 від 28.11.2014, в якій, крім вартості поставленого вугілля, вказана також вартість транспортних послуг з перевезення цього вугілля до вантажоодержувача, відповідач підписав без жодних зауважень чи заперечень, що на відповідача договором покладений обов'язок оплатити вартість вугілля та відшкодувати позивачу вартість транспортних витрат, строк виконання якого визначений договором, що відповідач повністю сплатив позивачу вартість вугілля та частково відшкодував транспортні витрати, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи скаржника.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено та не подано доказів наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни оскаржуваного рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір, сплачений скаржником за подання апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 105, ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 25.05.2016 у справі №914/685/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 05.08.2016

Головуючий-суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко