ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 р.Справа № 922/2184/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Макаренко О.В.

при секретарі судового засідання Нагірна М.Т.

розглянувши справу

за позовом ПП фірма "Аврора-сервіс+", м. Харків
до КП "Харківводоканал", м. Харків
про скасування штрафних санкцій
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2, довіреність б/н від 11.05.2016 р.

відповідача - ОСОБА_3, довіреність №34/810 від 19.11.2015 р.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство фірма "Аврора-сервіс+" (позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою до Комунального підприємства "Харківводоканал" (відповідача) про скасування штрафних санкцій у розмірі 16 253,72 грн., в тому числі ПДВ 2 708,96 грн. згідно "Повідомлення" від 29.06.2016 р., а також позивач просить стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно з умовами п. 3.4.1. договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № У-1296/02-АК-1 від 25.05.2009 р. представниками КП "Харківводоканал" ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було проведено повторне обстеження технічного стану водопровідного вводу, водомірного вузла і внутрішньої водопровідної мережі (санвузли, водорозбірні крани та інше) території Мийки та СТО, що належить позивачу (споживачу), розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 114, за результатами обстеження якої був складений ОСОБА_3 від 16.05.2016 р. (а.с. 81), який, на думку позивача, складений з порушенням норм діючого законодавства та договору, оскільки дана перевірка була проведена без повідомлення позивача та без участі уповноважених представників позивача, а також вважає, що у даному ОСОБА_3 міститься неправдива інформація про порушення позивачем норм чинного законодавства.

Крім того, позивач вважає незаконним Повідомлення КП "Харківводоканал" від 29.06.2016 р., в якому відповідач повідомив позивача про наявність у позивача заборгованості в розмірі 16 253,72 грн., але не зазначив за що саме виник даний борг.

Позивач вважає, вищезазначені дії відповідача незаконними, оскільки, на його думку, відповідач порушив право позивача як добросовісного споживача комунальних послуг, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом про скасування штрафних санкцій у розмірі 16 253,72 грн., в тому числі ПДВ 2 708,96 грн. згідно Повідомлення від 29.06.2016 р., які, на його думку, є оперативно-господарськими санкціями у розумінні ст. 235 ГК України. В обґрунтування вказаних тверджень позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.05.2011 р. у справі №3-37гс11.

Представник позивача позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Подав до суду заяву (вх.№23936 від 21.07.2016 р.) про відмову від заяви про забезпечення позову (вх.№23936 від 21.07.2016 р., а.с. 89).

Представник відповідача у судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву просить в позові відмовити. Наполягає на тому, що дії відповідача щодо встановлення факту порушення позивачем та нарахування плати за самовільне користування послугами водопостачання та водовідведення за пропускною спроможністю труб у розмірі 16 253,72 грн. відповідають умовам договору та Правилам користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008 р. № 190.

Разом з тим, відповідач вважає, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав не відповідає передбаченим законодавствам способам захисту цивільних прав у розумінні ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, що є підставою для відмови позивачеві в позові.

У судовому засіданні 02.08.2016 р. було оголошено перерву до 11.08.2016 р.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд встановив таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.05.2009 року між КП КГ "Харківкомунчистовод" (КП КГ "ХКОВ") та ППФ "Аврора-сервіс+" (споживачем) був укладений договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення № У-1296/02-АК-1, який припинив свою дію з моменту підписання сторонами Додаткової угоди 04.01.2012 р. до вказаного договору (далі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору КП "Харківводоканал" зобов'язується надавати споживачеві послуги з: централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

За умовами п. 1.2. договору споживач зобов'язується своєчасно та в повному обсязі проводити оплату послуг відповідно до затверджених тарифів на послуги централізованого водопостачання та водовідведення у строки та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.3. договору сторони зобов'язалися керуватися рядом нормативно-правових актів, серед яких Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Мінжитлокомунгоспу України від 27.06.2008 р. № 190 (далі - Правила користування), Правила приймання стічних вод споживачів у каналізаційну мережу м. Харкова, затверджені рішенням виконкому Харківської міської ради від 08.09.2010 р. № 321 (далі - Місцеві правила) та Правила приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджені наказом Держбуду України 19.02.2002 р. № 37 (далі - Правила приймання №37).

Відповідно до п. 3.4.1. договору КП "Харківводоканал" має право здійснювати контроль технічного стану та роботи систем водопостачання та водовідведення (інженерних мереж, устаткування, засобів обліку та контролю витрати води тощо), контролювати якість, кількість і скид стічних вод споживача і субспоживачів, що користуються водою від його системи водопостачання та проводять скид стічних вод в його каналізаційні мережі.

Згідно з п. 3.4.2. договору КП "Харківводоканал" має право видавати і вимагати виконання у встановлений термін приписів щодо технічного стану водопровідних та каналізаційних мереж, запірно-регулюючої арматури, приладів та пристроїв на них тощо.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2016 року на виконання умов п. 3.4.1. договору договору представниками КП "Харківводоканал" ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було проведено обстеження технічного стану водопровідного вводу, водомірного вузла і внутрішньої водопровідної мережі (санвузли, водорозбірні крани та ін.) території Мийки та СТО, що належить позивачу (споживачу), розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 114. За результатами обстеження був складений акт від 12.05.2016 р. (а.с. 79).

16.05.2016 року представниками КП "Харківводоканал" ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було проведено повторне обстеження технічного стану водопровідного вводу, водомірного вузла і внутрішньої водопровідної мережі (санвузли, водорозбірні крани та інше) території мийки та СТО, що належить позивачу (споживачу), розташованої за адресою: м. Харків, вул. Плеханівська, 114. За результатами повторного обстеження якої був складений акт від 16.05.2016 р. (а.с. 81).

В ході зазначених обстежень було встановлено факт самовільного безоблікового користування послугами водопостачання та водовідведення.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що акти обстеження від 12.05.2016 р. та від 16.05.2016 р. суперечать умовам договору та чинному законодавству України з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

При цьому за умовами ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Так, згідно з п. 3.2.11. договору споживач зобов'язаний забезпечувати представникам КП "Харківводоканал" безперешкодний доступ і безпечні умови для проведення обстеження, контролю технічного стану систем водопостачання та водовідведення (інженерних мереж, устаткування, засобів обліку і контролю споживання води тощо), відключення або обмеження водопостачання та водовідведення, а також зняття показань засобів обліку, контролю якості стічних вод та в інших необхідних випадках, передбачених цим договором та діючим законодавством.

За умовами п. 3.2.12 договору споживач зобов'язаний призначати уповноважених представників і забезпечувати їх явку для участі в знятті показань засобів обліку, обстеженні систем водопостачання та водовідведення і складанні відповідних актів з представником КП "ХВК", відбору проб стічних вод, проведення звірок платежів, щомісячного надання звітності про кількість спожитої води та щомісячного надання показників кількості та якості скинутих стічних вод, а також для відключення або обмеження водопостачання та водовідведення.

В п. 3.2.12. договору встановлено, що у разі неявки уповноваженого представника споживача чи ухилення від участі в обстеженні або відмови його підписати акт, останній підписується представником КП "ХВК" і робиться відповідний запис про таку відмову. Акт, складений таким чином, визнається беззаперечним доказом зафіксованих у ньому порушень та підписується представником КП "ХВК" в односторонньому порядку. Оформлений таким чином акт вручається відповідальному представнику споживача або відправляється рекомендованою поштою споживачеві. Він є обов'язковим для виконання споживачем у зазначені в ньому терміни.

Отже, відповідно до узгоджених сторонами умов п. 3.2.12. договору підписані представником КП "ХВК" акти обстеження, в яких міститься запис про відмову від підпису представника споживача, є беззаперечними доказами зафіксованих у цих актах порушень.

Судом встановлено, що порядок складання та форму вищезазначеного акту обстеження ані умовами договору, ані чинним законодавством не передбачено.

У наданих відповідачем копіях актів обстеження від 12.05.2016 р. та від 16.05.2016 р. зазначено про проведення технічного обстеження у присутності представника позивача та про відмову споживача (позивача) від підпису даних актів (а.с. 81).

Враховуючи те, що технічні обстеження, за результатами яких були складені акти від 12.05.2016 р., 16.05.2016 р., проводились у присутності представника позивача, який відмовився від підписання даних актів, суд дійшов висновку про те, що в силу вимог п. 3.2.12. договору дані акти є належними доказами зафіксованих в них порушень з боку позивача.

З огляду на викладене, суд вважає необґрунтованими твердження позивача про те, що акти обстеження від 12.05.2016р., 16.05.2016 р. складено всупереч умовам договору та вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що відповідно до п.3.4.10. договору КП "Харківводоканал" має право виконувати розрахунок та стягувати плату за споживання води та водовідведення за пропускною спроможністю водопровідного вводу (приєднання, відгалуження) у випадку: самовільного приєднання (підключення, врізки) або самовільного користування системою централізованого водопостачання.

Згідно з п. 4.3. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України (далі - Правила користування) забороняється будь-яке самовільне приєднання об'єктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до п. 3.1. Правил користування розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку.

Згідно з п. 3.2. Правил користування водокористування вважається безобліковим, якщо споживач самовільно приєднався до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення або самовільно користується ними.

Відповідно до пунктів 3.3.-3.4. Правил користування у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу. Розрахунковий період при безобліковому водокористуванні встановлюється з дня початку такого користування. Якщо термін початку безоблікового водокористування виявити неможливо, розрахунковий період становить один місяць.

На підставі актів обстеження від 12.05.2016 р. та від 16.05.2016 р., керуючись вимогами пунктів 3.3., 3.4. Правил, відповідач здійснив нарахування за самовільне користування послугами водопостачання та водовідведення за пропускною спроможністю труб у розмірі 16 253,72 грн.

25.05.2016 року листом за вих. № 04.1.-06/4532 відповідач надіслав позивачеві копію акту обстеження від 16.05.2016 р. разом з рахунком-фактурою від 25.05.2016 р. №22 на оплату нарахування за самовільне користування послугами водопостачання та водовідведення за пропускною спроможністю труб у розмірі 16 253,72 грн., в т.ч. 2 708,96 грн., який просив оплатити в строк до 16.06.2016 р. (а.с. 84-86).

Однак, позивач даний рахунок-фактуру до 16.06.2016 р. не оплатив.

У подальшому, відповідач надіслав позивачеві повідомлення від 29.06.2016 р. вих.№415 (а.с. 11) про наявність станом на 29.06.2016 р. заборгованості у розмірі 16 253,72 грн., в т.ч. ПДВ 2 708,96 грн., в якому також повідомив позивача про те, що у разі несплати зазначеної суми в строк до 08.07.2016 р., позивач буде відключений від системи водопостачання та каналізації на підставі п. 2.1. "Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України", затверджених наказом Держбуду України від 19.02.2002 р. № 37, п. 3.36 "Правил приймання стічних вод споживачів в каналізаційну мережу м. Харкова" від 08.09.2010 р. (Рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 321).

Платіжним дорученням № 585 від 08.07.2016 р. позивач оплатив виставлений відповідачем рахунок-фактуру від 25.05.2016 р. №22 на суму 16 253,72 грн., визнавши фактично правомірність дій відповідача.

При цьому позивач у позові просить скасувати штрафні санкції у розмірі 16 253,72 грн., в тому числі ПДВ 2 708,96 грн. згідно з повідомленням від 29.06.2016 р., які, на думку позивача, є оперативно-господарської санкції у розумінні ст. 235 ГК України. В обґрунтування вказаних тверджень позивач посилається на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.05.2011 р. у справі №3-37гс11.

Проаналізувавши вищевикладені доводи позивача та правову позицію Верховного Суду України, на яку посилається позивач в їх обґрунтування, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Зі змісту вищевказаної постанови Верховного Суду України від 16.05.2011 р. у справі №3-37гс11 вбачається, що предметом позову у справі, що ним переглядалася, були позовні вимоги про визнання недійсними ОСОБА_3 ПАТ "Крименерго" (відповідача) про порушення Правил користування електричною енергією, а також рішення комісії по розгляду актів про порушення Правил користування електричною енергією, оформленого протоколом.

Предметом розгляду у даній справі є спір щодо застосування сторонами інших норм чинного законодавства, зокрема, норм, якими врегульовано порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України.

За таких обставин суд суд вважає посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 16.05.2011 р. у справі №3-37гс11, необґрунтованими.

Суд також бере до уваги той факт, що Правилами користування електричною енергією прямо передбачена можливість оскарження споживачами електроенергії рішення комісії з розгляду актів порушень.

У даному випадку право та/або можливість оскарження споживачем повідомлення КП "Харківводоканал" про наявність у нього заборгованості, яке носить інформативний характер, не передбачено ані договором, ані чинним законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України встановлено що, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Відповідно до ч. 2. ст. 20 ГК України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав; визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Аналіз вищевказаних законодавчих норм у сукупності дозволяє дійти висновку про те, що господарюючий суб'єкт має право на судовий захист своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів у спосіб, визначений законом.

Як зазначено вище, повідомлення від 29.06.2016 р. носить виключно інформативний характер, не є нормативно-правовим актом у розумінні ч. 2 ст. 20 ГК України та не породжує будь-яких юридичних наслідків, у зв'язку з чим правові підстави для захисту права позивача обраним ним шляхом відсутні. За таких обставин, суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України при відмові в позові судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 20, 193, 235 Господарського кодексу України, ст. ст. 6, 11, 15, 16, 525, 526, 628, 629 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 4-3, 32-34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Повне рішення складено 15.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_5