ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р.Справа № 916/164/16
ОСОБА_1 апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Лавриненко Л.В.

суддів: Пироговського В.Т.,Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання Мельник Ю.М.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Комунального підприємства МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса

на рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2016 року

у справі №916/164/16

за позовом Комунального підприємства МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса

до відповідача ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 управління Державної казначейської служби України в Одеській області м. Одеса

про стягнення 164 024, 67 грн.

за участю представників сторін:

від Комунального підприємства МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса: ОСОБА_4 за довір.

від ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса: ОСОБА_5 за довір.

Ухвалою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 16.06.2016 року прийнята до провадження та призначена до розгляду апеляційна скарга Комунального підприємства МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса на рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Апеляційна скарга розглянута в межах процесуального строку, встановленого ст. 102 ГПК України.

22.01.2016 року Комунальне підприємство МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса про стягнення вартості безпідставно набутого майна в сумі 164 024, 67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов договору від 05.04.2011 року № 206/11 відмовляється від сплати вартості отриманої електроенергії і повязаних з її поставкою послуг.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 21.03.2016 року (суддя Оборотава О.Ю.) у задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що чинним законодавством передбачено обовязок адміністрації міжнародних аеропортів забезпечувати органи доходів і зборів необхідними службовими приміщеннями, обладнанням, засобами звязку на безоплатній основі.

Не погодившись з наведеним судовим рішенням, Комунальне підприємство МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса звернулось до ОСОБА_1 апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог Комунальне підприємство МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

В поданому відзиві, ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, заперечує та просить суд оскаржуване рішення залишити без змін.

ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса у своєму відзиві просить суд застосувати до наведених правовідносин строк позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга Комунального підприємства МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

05 квітня 2011 року між Комунальним підприємством «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2» м. Одеса та Південною митницею, правонаступником якої є ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса, укладено договір оренди № 206/11.

Згідно умов даного договору ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса приймає в строкове платне користування приміщення для забезпечення комплексного контролю з питань митного огляду.

Відповідно до п. 2.3. договору до орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат, компенсація витрат по податку на землю та інші послуги, які надаються спеціалізованими службами КП «МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2».

Пунктом 2.4. договору передбачено, що, окрім орендної плати, ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса сплачує витрати на послуги, що не входять в орендну плату: комунальні послуги (тепловодопостачання за окремим договором), електроенергія (за експлуатаційною угодою), послуги звязку (за окремим договором).

Термін дії даного договору встановлений по 10.02.2012 року, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 7 до договору оренди нежилого приміщення від 05.04.2011року № 206/11.

Як зазначає позивач, починаючи з 11.02.2012 року і на момент подання позову, ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса є фактичним користувачем нежитлових приміщень загальною площею 363 кв. м., розташованих в будівлях, що належать Комунальному підприємству МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса на праві приватної власності.

Наведена обставина підтверджується складеним та підписаним сторонами актом приймання передачі приміщення від 11.02.2012 року.

05.04.2011 року між Комунальним підприємством МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса та ОСОБА_1 митницею Державної фіскальної служби України м. Одеса укладено додаткову угоду № 503/11 про використання електричної енергії від електричних мереж позивача, яка є додатком до договору оренди нежилого приміщення від 05.04.2011 року № 206/11.

Відповідно до умов наведеної додаткової угоди, Комунальне підприємство МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса забезпечує технічну можливість передачі електричної енергії та надає послуги зі споживання електричної енергії ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса для забезпечення потреб електроустановок ОСОБА_1 митниці ДФС напругою за ІІІ-ю категорією надійності електропостачання електроприймачів, а ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса компенсує витрати Комунальному підприємству МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса за послуги з використання електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Додатку № 4.

Пунктом 2.3.3 додаткової угоди передбачено, що ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса оплачує Комунальному підприємству МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса вартість отриманих послуг згідно з умовами розділу 7 цього додатку.

Відповідно до п. п. 7.7. додатку № 4 ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса зобовязана щомісячно одержати в бухгалтерії Комунального підприємства МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса рахунок за отримані послуги в минулому місяці для розрахунку. Тривалість періоду для здійснення розрахунків зазначається на платіжному повідомленні і має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунка, при самостійному оплачуванні і 10 операційних днів з дня отримання рахунка при здійснюванні розрахунків через структурні підрозділи, які розташовані в іншому місті, але в будь-якому разі ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса зобовязана щомісячно сплачувати вартість за отримані послуги згідно виставленим рахункам до 15 числа поточного місяця, незалежно від результатів його господарської діяльності.

Як зазначає позивач, відповідно до умов зазначеного договору, зі своєї сторони всі послуги надавалися належним чином і в повному обсязі. Надані ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса послуги на думку позивача, підтверджуються наявними в матеріалах справи рахунками - фактурами від 31.01.2012 р. по 28.02.2014 року.

Зазначені рахунки - фактури отримувались відповідачем, проте оплата ОСОБА_1 митницею Державної фіскальної служби України м. Одеса не здійснювалась.

Також з матеріалів справи вбачається, що Комунальне підприємство МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса зверталось до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса про зобов'язання укласти договори та тимчасову експлуатаційну угоду.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 22.01.2014 року по справі № 916/2406/13, яке залишено без змін постановою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 13.03.2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

06.11.2013 року Комунальним підприємством МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса предявлено до ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса претензії № 34-970 та 34-971 про сплату заборгованості, що виникла за договором від 05.04.2011 року № 207/11.

На предявлену претензію, ОСОБА_1 митниця Державної фіскальної служби України м. Одеса листом від 13.11.2013 року № 3.1/1.1-6/9574 повідомила позивача про те, що у зазначеному в претензіях договорі закінчився строк його дії та з 01.06.2012 року набув чинності новий Митний кодекс України, пунктом 2 ст. 188 передбачено, що Адміністрація автомобільних, морських і річкових портів, міжнародних аеропортів, прикордонних залізничних станцій або інших обладнаних місць, у межах яких діють пункти пропуску через державний кордон України, на безоплатній основі забезпечує митні органи необхідними службовими приміщеннями, обладнаннями, засобами звязку та створює їм належні умови для роботи.

Таким чином, як зазначає Комунальне підприємство МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса, заборгованість ОСОБА_1 митниці Державної фіскальної служби України м. Одеса за фактично отримані послуги складає 164 024, 67 грн.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Приписами ст. 530 наведеного кодексу визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Приписами ст. 1212 Цивільного кодексу України встановлені загальні положення про зобовязання у звязку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Відповідно до наведеної норми, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно зі ст. 1213 наведеного Кодексу набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Проаналізувавши зміст позовних вимог та приписи ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що сума коштів, яку позивач просить стягнути з відповідача, за своєю правовою природою є заборгованістю за отримані послуги з надання електроенергії, а не безпідставно набутим майном. Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції, термін дії договору оренди нежитлового приміщення від 05.04.2011 року № 206/11 та додатку № 4 до нього сплинув 10.02.2012 року, так як згідно з пунктом 8.1 цього додатку, він набирає чинності з дати підписання Акта приймання-передачі об'єкта оренди та діє на протязі терміна дії договору оренди приміщення від 05.04.2011 року № 206/11.

Згідно з п. п. 1 п. 10.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (зі змінами та доповненнями), та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 року за № 417/1442, споживач електричної енергії зобов'язаний користуватися електричною енергією виключно на підставі договору (договорів).

Частиною 2 ст. 275 Господарського кодексу України встановлено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Таким чином, рахунки - фактури, які виставлялися Комунальним підприємством МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса після 10.02.2012 року, тобто після закінчення дії договору оренди нежилого приміщення від 05.04.2011 року № 206/11 та додатку № 4 до нього, суперечать вимогам чинного законодавства.

Крім того, 01.06.2012 року набрав чинності Митний кодекс України від 13.03.2012 р. № 4495-VI.

За приписами ч. ч. 1 - 3 ст. 188 цього Кодексу, з метою прискорення виконання митних формальностей під час переміщення транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України працівники водного, повітряного, автомобільного та залізничного транспорту сприяють посадовим особам органів доходів і зборів у виконанні ними своїх службових обовязків.

Адміністрація автомобільних, морських і річкових портів, міжнародних аеропортів, прикордонних залізничних станцій або інших обладнаних місць, у межах яких діють пункти пропуску через державний кордон України, на безоплатній основі забезпечує органи доходів і зборів необхідними службовими приміщеннями, обладнанням, засобами звязку та створює їм належні умови для роботи.

Перелік приміщень, зазначених у частині другій цієї статті, та вимоги до них визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, відповідно до обсягу та характеру міжнародних перевезень.

Відповідно до ч. 2 ст. 556 Митного кодексу України у разі якщо митне оформлення товарів здійснюється органами доходів і зборів безпосередньо на територіях або в приміщеннях підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми власності та підпорядкування, зобовязані безоплатно надавати органам доходів і зборів у тимчасове користування відповідні службові та побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали звязку.

У листі Державної митної служби України від 05.06.2012 року № 11.1/6-17/6282-Е „Про тимчасове безоплатне користування майном" зазначено, що відповідно до частини 2 статті 556 Митного кодексу України від 13.03.2012 N 4495-VI у разі, якщо митне оформлення товарів здійснюється митними органами безпосередньо на територіях або в приміщеннях підприємств, зазначені підприємства, незалежно від форми власності та підпорядкування, зобов'язані безоплатно надавати митним органам у тимчасове користування відповідні службові та побутові приміщення, а також обладнання, засоби та канали зв'язку.

Оскільки зазначена норма є нормою прямої дії, митні органи наділені правом на безоплатне розміщення структурних підрозділів у службових та побутових приміщеннях підприємств, незалежно від форми власності та підпорядкування, на користування обладнанням, засобами та каналами зв'язку без відшкодування витрат за користування таким майном (утримання, комунальні послуги тощо).

Виходячи з системного аналізу вищевказаних правових норм, з урахуванням тих фактів, що митниця є організацією з загальнодержавною формою власності, яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету України та розміщується в приміщенні, що знаходиться на балансі позивача, слід дійти висновку, що правові підстави для оплати безпосередньо митницею витрат на утримання орендованого нею об'єкту нерухомості та комунальних послуг відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.04.2015 року по справі № 916/3155/14.

Щодо застосування до наведених правовідносин строку позовної давності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком Господарського суду Одеської області щодо відсутності правових підстав для його застосування, оскільки в силу приписів п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 року № 10, так, як за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин даної справи, суд апеляційної інстанції вважає доводи, викладені в апеляційній скарзі, необґрунтованими.

За таких обставин у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2016 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 85, 91, 93, 101-105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Одеської області від 21.03.2016 року по справі № 916/164/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Комунального підприємства МІЖНАРОДНИЙ ОСОБА_2 м. Одеса без задоволення.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 05.08.2016 року.

Головуючий суддя: Л. В. Лавриненко

Судді: В. Т. Пироговський

ОСОБА_6