ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р. Справа № 914/856/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.,

та представників сторін:

позивача: не зявився (належно повідомлений),

відповідача: не зявився (належно повідомлений),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Красненський комбінат хлібопродуктів, б/н від 01.06.2016 (вх.№ 01-05/2771/16 від 07.06.2016)

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2016

у справі № 914/856/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Градець Україна, смт. Брюховичі Львівської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Красненський комбінат хлібопродуктів, смт. Красне Буського району Львівської області

про стягнення 39 200, 00 грн заборгованості

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 у даній справі апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 29.06.2016.

Ухвалою суду від 29.06.2016 розгляд даної справи відкладено на 09.08.2016.

ВСТАНОВИВ:

30.03. 2016 ТОВ «Градець Україна» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів» про стягнення заборгованості в розмірі 39 200, 00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки № 13/05/15 від 13.05.2015 щодо оплати товару. Позивач стверджує, що на виконання умов зазначеного договору він поставив відповідачу товар (дизельне паливо) на суму 196 484,26грн, який відповідач оплатив частково в сумі 157 284,26грн, його заборгованість станом на день звернення з позовом до суду становить 39 200, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.05.2016 у справі № 914/856/16 (суддя О.І. Щигельська) позов задоволено. Присуджено до стягнення з ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів» на користь ТОВ «Градець Україна» 39 200, 00 грн основного боргу та 1 378, 00 грн судового збору. Рішення суду першої інстанції мотивоване ст. ст. 11, 509, 530, 610, 692, 712 ЦК України та ст. ст. 193, 229, 265 ГК України.

При задоволенні позову місцевий господарський суд виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Відповідач ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів» не погодився з рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі скаржник вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення. Апелянт вважає, що строк оплати товару ще не настав, оскільки позивачем не надано доказів виставлення рахунків-фактур на оплату товару, на підставі яких відповідач мав оплачувати товар. Крім того, апелянт зазначає, що у видаткових накладних відсутнє посилання на договір поставки № 13/05/15 від 13.05.2015.

В судові засідання апеляційного суду сторони не забезпечили явки своїх представників, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 13.05.2015 ПАТ «Красненський комбінат хлібопродуктів»( покупець) та ТзОВ «Градець Україна»( постачальник) уклали договір поставки №13/05/15, за умовами якого постачальник зобовязується в порядку та на умовах, передбачених цим договором, передавати партіями упродовж терміну дії цього договору у власність покупця дизельне паливо, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар згідно з умовами цього договору

Продавець відправляє разом з кожною партією товару наступні документи: рахунок-фактуру; видаткову накладну; товарно-транспортну накладну ( п.2.5договору).

Моментом отримання товару є момент підписання покупцем накладних, акту прийому-передачі, або іншого двостороннього документу, передбаченого чинним законодавством ( п.2.6 договору).

Покупець здійснює оплату на підставі рахунку-фактури продавця шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця ( п. 4.2. договору). У ціну товару включаються витрати, повязані із відвантаженням і доставкою товару (п.4.3. договору).

Загальна вартість партії поставленої продукції вказується у розхідних накладних і рахунках-фактурах. Ціна договору не встановлюється сторонами та визначається, виходячи із загальної кількості продукції, поставленої за даним договором (п.п. 4.5., 4.6. договору).

Договір діє упродовж 1 року з моменту його підписання. Якщо сторони за 30 днів до закінчення терміну його дії не подовімили про припинення цього договору, термін його дії продовжується на 1 календарний рік ( п.7.5).

Згідно з видатковими накладними № РН-0000075 від 10.07.2015 та № РН-0000082 від 30.07.2015, які підписані та скріплені печатками обох сторін договору, позивач поставив відповідачу дизельне паливо на загальну суму 196 484, 25( 79 200, 00 +117 284, 25 ) грн.

Відповідач перерахував позивачу 30.07.2015 та 13.08.2015 за дизельне паливо кошти в сумі 157 284, 25 грн, що підтверджено випискою банку по рахунку позивача.

Доказів оплати решти палива на суму 39 200,00 грн відповідач суду не подав.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 712 ЦК України та ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріалами справи підтверджено, що 13.05.2015 позивачем та відповідачем був укладений договір поставки, за умовами якого позивач поставляє відповідачу дизельне паливо, а відповідач приймає та оплачує паливо. Моментом отримання товару є момент підписання покупцем накладних. По видаткових накладних № РН-0000075 від 10.07.2015 та № РН-0000082 від 30.07.2015, які підписані відповідачем та скріплені його печаткою, позивач поставив відповідачу дизельне паливо на загальну суму 196 484, 25грн, яке відповідач оплатив частково, його заборгованість становить 39 200,00 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника про те, що строк оплати отриманого ним палива не настав, з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Про застосування до правовідносин поставки положень про купівлю-продаж вказано також у ч. 6 ст. 265 ГК України.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Оскільки договором поставки не встановлений інший строк оплати, то в силу закону відповідач мав оплатити товар після його прийняття.

З матеріалів справи вбачається, що при поставці палива позивач надав відповідачу документи, передбачені договором (видаткові накладні № РН-0000075 від 10.07.2015 та № РН-0000082 від 30.07.2015, рахунки на оплату № СФ 0000070 від 10.07.2015 та № СФ-0000081 від 30.07.2015, копії яких надані суду). При перерахуванні коштів за паливо відповідач посилався на рахунок № СФ 0000070.

Отже, доводи відповідача про те, що позивач не надавав йому рахунків на оплату палива, є необґрунтованими та такими, що суперечать фактичним обставинам справи.

За наявності укладеного сторонами договору від 13.05.2015 на поставку дизельного палива, факт укладення якого відповідач не заперечує та не спростовує, не можуть братися до уваги його доводи про відсутність посилань у видаткових накладних на цей договір. Тим більше, що предметом спору є стягнення лише суми боргу за дизельне паливо без будь-яких штрафних санкцій.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає рішення про задоволення позову законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст. ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено та не подано доказів наявності підстав, передбачених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни оскаржуваного рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 91, 99, 101, 103, 105, ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2016 у справі №914/856/15 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 11.08.2016

ОСОБА_2 Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко