ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 року Справа № 904/882/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кузнецова В.О.

суддів: Науменка І.М., Вечірка І.О. ,

секретар судового засідання: Петровська А.В.,

за участю сторін:

від позивача: ОСОБА_1, представник, довіреність № 268 від 01.06.2016 р.,

від відповідача: ОСОБА_2, представник, довіреність № б/н від 25.12.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного підприємства "Житловик-2" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2016 р. у справі

за позовом комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ

до приватного підприємства "Житловик-2", м.Дніпропетровськ

про стягнення 37900,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2016 р. у даній справі (суддя Новікова Р.Г.) задоволено позовні вимоги Комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради до приватного підприємства "Житловик-2" про стягнення суми надмірно сплачених грошових коштів в розмірі 37900,00 грн. Стягнуто з приватного підприємства "Житловик-2" суму надмірно сплачених грошових коштів в розмірі 37900,00 грн. та суму витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору в розмірі 1378,00 грн.

Згадане рішення мотивовано посиланням на те, що відповідачем в грудні 2012 р. роботи на суму 37 900,00 грн. не виконувались, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на підставі ст.1212 ГПК України, як безпідставно отримана.

Не погодившись з даним рішенням, приватне підприємство "Житловик-2" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаржник зазначає, що з наданого позивачем платіжного доручення № 789 від 03.04.2013р. на суму 37 900,00 грн. вбачається, що вказані грошові кошти перераховані позивачем в рахунок оплати вартості виконаних будівельних робіт за грудень 2012 р. за договором № 131-03/12 від 03.12.2012 р.

Таким чином, на думку скаржника, з урахуванням підписаного сторонами акту приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 р. в межах діючого договору № 131-03/12 від 03.12.2012 р., укладеного між сторонами, грошові кошти, згідно платіжного доручення № 789 від 07.03.2013 р. підставно отримані відповідачем.

Скаржник вважає, що довідка Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області та акт звірки взаєморозрахунків між сторонами від 20.01.2013 р. не можуть бути належними доказами обґрунтування правової позиції позивача в контексті заявлених позовних вимог, оскільки не є первинними бухгалтерськими документами у розумінні приписів Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та не носять обов'язкового характеру.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення господарського суду без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Позивач зазначає, що враховуючи фактичне невиконання відповідачем робіт на суму 40764,02 грн. за актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 р., він, з урахуванням ст.1212 ЦК України має підстави вимагати повернення зайве сплачених 37 900,00 грн.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженого рішення нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2012р. між Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним виробничим підприємством Самарського району, правонаступником якого є Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради (замовник) та приватним підприємством "Житловик-2" (підрядник) укладено договір №131-03/12 на виконання підрядних робіт з поточного ремонту покрівлі, за умовами якого замовник доручає, а підрядник приймає на себе виконання робіт з поточного ремонту покрівлі будинку №3А по вул. Ілларіоновська в місті Дніпропетровську (пункт 1.1 договору).

Згідно до п. 4.1 договору за виконану роботу відповідно до даного договору замовник сплачує витрати підрядника відповідно до договірної ціни. Загальна сума договору - 75504,38грн.

Відповідно до п.4.2. договору замовник здійснює передоплату у розмірі вартості матеріалів.

За п. 4.4 договору розрахунок здійснюється після затвердження двостороннього акту приймання виконаних підрядних робіт за формою №КБ-2в з урахуванням раніше сплачених авансів. Оплата здійснюється на протязі 40 днів з моменту підписання двостороннього акту приймання виконаних робіт.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання сторонами та діє до 31.12.2013 р. (п.6.5. договору).

03.12.2012 р. сторони погодили договірну ціну на поточний ремонт покрівлі будинку №3А по вул. Ілларіоновська в місті Дніпропетровську, здійснюваний у 2012 році, у розмірі 75504,38 грн.

Згідно платіжного доручення № 789 від 03.04.2013 р. позивач перерахував відповідачу 37 900,00 грн. (призначення платежу: оплата за виконані роботи за грудень 2012 р. за договором № 131-03/12 від 03.12.2012 р.)

Платіжним дорученням № 1397 від 03.07.2013 р. позивач перерахував відповідачу 18 656,76 грн. (призначення платежу: оплата за виконані роботи за травень 2013 р. за договором № 131-03/12 від 03.12.2012 р.)

Позивач вважає, що платіжним дорученням № 789 від 03.04.2013 р. ним було перераховано відповідачу 37 900,00 грн. за роботи, які останнім не виконувались, у зв'язку з чим згадані кошти були отримані відповідачем безпідставно, а тому підлягають стягненню з урахуванням вимог ст.1212 ЦК України.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позовних вимог, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз даної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до змісту ст.1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст.1212 ЦК України.

Грошові кошти отримані відповідачем в якості оплати за виконані роботи за договором № 131-03/12 від 03.12.2012 р., тобто, за наявності правової підстави, а тому ці кошти не може бути витребувано у порядку ст.1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 25.02.2015 р. та від 22.01.2013 р.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на довідку Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, складеної за результатами ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.09.2010 р. по 31.12.2012 р., оскільки виявлені контролюючим органом порушення не можуть впливати на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Враховуючи викладене, рішення господарського суду прийнято з порушенням норм матеріального права, що є підставою для його скасування та прийняття нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 99, 101-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного підприємства "Житловик-2" задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 22.04.2016 р. у справі №904/882/16 скасувати.

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з комунального підприємства "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ на користь приватного підприємства "Житловик-2", м.Дніпропетровськ судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80 грн.

Доручити господарському суду Дніпропетровської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя В.О.Кузнецов

Судді І.М.Науменко

ОСОБА_3