номер провадження справи 8/55/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 Справа № 908/1491/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Укртрансгаз (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Запоріжгаз Збут (69035, м. Запоріжжя, Заводська, 7)

про стягнення 13 964 592 грн. 46 коп. основного боргу за договором № /Н015 від 01.07.2015 р., 1 311 593 грн. 35 коп. пені, 93 867 грн. 60 коп. річних процентів, 704 455 грн. 25 коп. штрафу

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача ОСОБА_2, дов. № 1859 від 29.12.2015 р.

Відповідача ОСОБА_3, дов. № 20 від 11.01.2016 р.

Заявлено позовні вимоги про стягнення 13 964 592 грн. 46 коп. основного боргу за договором № /Н015 від 01.07.2015 р., 1 311 593 грн. 35 коп. пені, 93 867 грн. 60 коп. річних процентів, 704 455 грн. 25 коп. штрафу.

В судовому засіданні, відкритому 30.06.2016 р., оголошувалася перерва до 14.07.2016р. Розгляд справи відкладався до 04.08.2016 р. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в судовому засіданні 04.08.2016 р.

Позивач підтримує вимоги з підстав, викладених у позові, відповідно до ст.ст. 526, 530, 625,903 ЦК України, ст. ст. 193, 231 ГК України. В обґрунтування вимог вказує, що на виконання умов договору № /Н015 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами, укладеного з відповідачем 01.07.2015 р., з липня 2015 р. по березень 2016 р. надав відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу, частина яких оплачена відповідачем з порушенням строків оплати, а інша частина не оплачена. Згідно п. 5.4 договору вартість послуг по транспортуванню газу визначається на підставі акту наданих послуг. Відповідач самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів. На день подання позову за відповідачем склалася заборгованість в розмірі 13964592 грн. 46 коп. за послуги, надані у березні 2016 р. Відповідач в порушення умов договору здійснював оплату наданих послуг з липня 2015 р. по березень 2016 р. з порушенням належного строку для їх оплати, чим здійснив прострочення таких зобовязань, а саме: за послуги, надані у серпні 2015 р. допущено 1 день прострочення, вересні 2015 р. 3 дні прострочення, жовтні 2015 р. 4 дні прострочення, листопаді 2015 р. 8 днів прострочення, грудні 2015 р. 14 днів прострочення, січні 2016 р. 38 днів прострочення, лютому 2016 р. 33 дні прострочення, березні 2016 р. 27 днів прострочення. У разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. За несвоєчасне виконання грошових зобовязань до стягнення заявлено 1311593 грн. 35 коп. пені, нарахованої за період з з 01.07.2015 р. по 17.05.2016 р. У відповідності до ст. 625 ЦК України до стягнення заявлено 93867 грн. 60 коп. річних процентів, нарахованих за період з 01.07.2015 р. по 17.05.2016 р. Також, з посиланням на ст.. 231 ГК України до стягнення заявлено 704455 грн. 25 коп. штрафу.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив. У відзиві на позов вказує, що правовідносини сторін в частині проведення розрахунків (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою було прийнято норми статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», норми Закону про Державний бюджет на відповідний рік, в якому передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, норми пункту 11 частини 1 статті 20, пункту 8 частини 1 статті З0 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пункт 5 частина 1 статті 12, пункт 5 статті 13, пункт 5 частина 1 статті 14, пункт 5 частина 1 статті 15. пункт 7 частина 1 статті 16, статтею 20 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також низку інших законодавчих актів. На виконання таких законодавчих актів прийнято підзаконні нормативні акти, як то Постанова Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20, спільний наказ Міненерго та Мінфіна України від 03.08.2015 року № 493/688. Відповідач вважає, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобовязання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються нормами адміністративного, зокрема, бюджетного, законодавства. Застосування та чинність цих норм не залежить від того чи передбачили сторони в договорі відповідні умови чи ні. Важливим є той факт, що надання відповідачем послуг газопостачання пільговим категоріям споживачів прямо залежить від отримання послуг від позивача за договором. Не надання постачальником послуг газопостачання пільговим категоріям споживачів, виключає потребу відповідача придбавати природний газ в обємі, який споживається такими категоріями споживачів Так само відпадає потреба у транспортуванні цього природного газу магістральними газопроводами позивача. При визначенні обсягу грошових зобовязань, до яких слід застосовувати норми адміністративного (бюджетного) законодавства, необхідно виходити з величини компенсації, яку буде перераховано Відповідачеві за рахунок державного бюджету. Право на отримання та розмір такої компенсації відповідачеві підтверджується уповноваженим державним органом. Рішення органів влади та органів місцевого самоврядування з фінансових питань, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів, а також з адміністративних та інших відносин управління, крім організаційно-господарських, в яких орган державної влади або орган місцевого самоврядування є субєктом, наділеним господарською компетенцією, приймаються від імені цього органу і в межах його владних повноважень. Підписання протоколів взаєморозрахунків, а також актів звіряння боргів, договорів про обмін інформацією щодо обсягів наданих пільг, є лише елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Як зазначає відповідач, дані документи є вторинними та похідними від факту надання відповідних пільг та субсидій певним категоріям юридичних та фізичних осіб. Правовідносини що регулюються нормами адміністративного законодавства, виникають саме з моменту надання відповідних пільг та субсидій. І саме з цього моменту виникає формальне право на отримання бюджетного відшкодування. Оформлення документів, в тому числі, протоколів взаєморозрахунків є лише процедурою реалізації цього права, дотримання якої є передумовою безпосереднього виділення коштів та фактичних розрахунків за рахунок бюджетних коштів. При визначенні обсягу грошових зобов'язань між сторонами, що будуть виконуватись за рахунок виділених з державного бюджету коштів, необхідно враховувати офіційні дані органів соціального захисту, а не ту обставину чи розпочалось процедурне оформлення самих розрахунків. Зв'язок між фактом придбання послуги транспортування газу за договором та фактом надання відповідачем послуг пільговим категоріям споживачів, є підставою для застосування норм адміністративного законодавства, що регулює питання бюджетного відшкодування коштів на оплату пільг та субсидій. Тобто, в цій частині грошові зобовязання між сторонами регулюються, в першу чергу, нормами спеціального законодавства. Зокрема, Постановою КМУ № 20 від 11.01.2005 року прямо передбачено, що позивач та відповідач у цій справі є учасниками розрахунків, які проводяться за рахунок коштів Державного бюджету. Головним управлінням Державної казначейської служби у Запорізькій області та департаментом Фінансів Запорізької обласної державної адміністрації підтверджено факт виникнення господарського зобовязання по отриманню бюджетного відшкодування на суму наданих Відповідачем пільг та субсидій. Учасниками такого зобовязання є, зокрема, позивач та відповідач. Заявлена позивачем до стягнення з відповідача сума основного боргу складала на момент подачі позову 13964592 грн. 46 коп. Сума бюджетного відшкодування, яка виділена на оплату пільг/субсидій за період з лютого по травень 2016 р. становить 15640840 грн. 41 коп. Отже, сума бюджетного відшкодування охоплює заявлену позивачем суму основного боргу у даній справі. Нарахування штрафних санкцій на суму такого боргу не може вважатись правомірним, оскільки нормами спеціального законодавства, що регулюють бюджетні правовідносини, не передбачено право здійснювати такі нарахування. Стосовно нарахування штрафу відповідач зазначає, що позивачем нараховано штраф за прострочення виконання зобовязання з оплати наданих послуг, яке є грошовим зобовязанням. Отже, позивачем безпідставно заявлено до стягнення штраф відповідно до положень ч. 2 ст. 231 ГК України, якою передбачена відповідальність за допущене прострочення виконання лише негрошового зобовязання.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив:

01 липня 2015 року Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (газотранспортне підприємство, позивач у справі) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» (замовник, відповідач у справі) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н015.

Пунктом 1.1. договору узгоджено, що газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченим договором. Річний плановий обсяг транспортування природного газу, замовника складає 140617 тис. куб. м., у тому числі по місяцях, згідно переліку (пункт 1.2 договору).

Порядок розрахунків встановлено розділом 5 договору, пунктом 5.4 якого узгоджено, що вартість фактично наданих Газотранспортним підприємством Замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата вартості послуг за транспортування природного газу здійснюється Замовником (крім Гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Газотранспортного підприємства на умовах 100 (ста) відсотків попередньої оплати за 10 (десять) днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Замовником до 20 (двадцятого) числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів (пункт 5.5 договору).

Відповідно до пункту 5.1. договору, розрахунки за послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотраспортне підприємство зобов'язується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації.

Відповідно до пункту 11.1 договору він набирає чинності з дня підписання сторонами та діє в частині транспортування газу з 1 липня 2015 р. по 31 грудня 2015 р., а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов..

Як свідчать вивчені матеріали, на виконання умов договору позивач надав у період з липня 2015 р. по березень 2016 р. відповідачу послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу на загальну суму 103466599,20 грн. відповідно до актів наданих послуг, які підписані без зауважень уповноваженими представниками сторін:

- № 07-15-/Н015 від 31.07.2015 року на суму 2395185,83 грн.,

- № 08-15-/Н015 від 31.08.2015 року на суму 2282786,42 грн.,

- № 09-15-/Н015 від 30.09.2015 року на суму 2127556,8 грн.,

- № 10-15-/Н015 від 31.10.2015 року на суму 4741401,01 грн.,

- № 11-15-/Н015 від 30.11.2015 року на суму 10770341,05 грн.,

- № 12-15-/Н015 від 31.12.2015 року на суму 15468935,58 грн.,

- № 01-16-/Н015 від 31.01.2016 року на суму 29006144,26грн.,

- № 02-16-/Н015 від 29.12.2016 року на суму 19353772,4 грн.,

- № 03-16-/Н015 від 31.03.2016 року на суму 17320475,86грн.

Як вказує позивач, відповідач в порушення умов договору здійснював оплату вартості послуг з порушенням строків оплати, та частково послуги залишились не оплаченими, що за розрахунком позивача станом на час звернення із позовом становить суму у розмірі 13964592 грн. 46 коп.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

В силу приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2015 року № 64 "Про внесення змін до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій", 1. Цей Порядок визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот; на надання пільг з послуг звязку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот), на компенсацію втрати частини доходів у звязку з відміною податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів та відповідним збільшенням ставок акцизного податку з пального і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату, рентної плати за транзитне транспортування трубопроводами природного газу територією України, збору у вигляді цільової надбавки до діючого тарифу на природний газ для споживачів усіх форм власності.

Казначейство перераховує суми субвенцій на рахунки обласних бюджетів та бюджету м. Києва, відкриті в органах Казначейства, згідно з розписом державного бюджету в межах зобовязань місцевих бюджетів за видатками, зазначеними в пункті 1 цього Порядку.

Наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості, Міністерства фінансів України 03.08.2015 року № 493/688 затверджено Порядок проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, цей Порядок визначає взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, департаментами фінансів обласних державних адміністрацій, Департаментом фінансів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України», ДП «Енергоринок» та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання та електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року № 20.

Розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього розділу, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2 до цього Порядку; спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію та природний газ, форма якого наведена у додатку 3 до цього Порядку.

Схеми розрахунків узгоджують відповідні департаменти фінансів спільно з постачальниками та/або транспортувальниками ресурсів (товарів, послуг). Відповідні органи Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) контролюють проведення розрахунків від початку розрахунків до зарахування податків до Державного бюджету України або на рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Згідно пункту 2.6. розпорядники коштів за рахунок отриманих субвенцій із загального фонду Державного бюджету України здійснюють розрахунки за природний газ, теплопостачання та електроенергію шляхом перерахування коштів на рахунки постачальників та/або транспортувальників ресурсів (товарів, послуг), відкриті в органах Казначейства, в разі проведення розрахунків за електроенергію - на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальників, відкриті в уповноваженому банку.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій» від 11.01.2005 р. № 20 Головним управлінням Державної казначейської служби України в Запорізькій області (сторона 1), Департаментом фінансів Запорізької обласної державної адміністрації (сторона 2), ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Запоріжгаз Збут» (сторона 3), Публічним акціонерним товариством «Укртрансгаз» (сторона 5) та Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» (сторона остання) неодноразово укладались за спірний період Спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання.

За умовами цих протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ № 20 товариство «Запорізгаз Збут» отримало у визначеному постановою алгоритмі компенсацію з Держбюджету за надані послуги, що про свідчить , в тому числі, акт звірки розрахунків, виготовлений позивачем станом за період з 01.07.2015 р. по 27.07.2016 р., а саме:

- у жовтні 2015 р. в сумі 370087 грн. 13 коп.,

- у листопаді 2015 р. в сумі 1502978 грн. 86 коп.,

- у грудні 2015 р. в сумі 3066079 грн. 60 коп.,

- у січні 2016 р. в сумі 4636072 грн. 45 коп.,

- у лютому 2016 р. в сумі 8700484 грн. 74 коп.,

- у березні 2015 р. в сумі 9339259 грн. 98 коп.,

- у квітні 2016 р. в сумі 5800971 грн. 24 коп.,

- у травні 2016 р. в сумі 4755880 грн.,

- у травні 2016 р. в сумі 211508 грн. 79 коп.,

- у червні 2016 р. в сумі 2972179 грн. 50 коп.

Як зазначає позивач, станом на час подання позову основний борг відповідача склав 13 964 592 грн. 46 коп.

На вимогу суду сторони не змогли здійснити звірку взаєморозрахунків, натомість позивач та відповідач надали своїх розрахунки станом на час вирішення спору. При цьому, відповідач заявив про повну оплату послуг, отриманих у березні 2016 р., позивач наполягав на існуванні заборгованості, але не зміг назвати її повного розміру.

В обґрунтування вимог про стягнення основного боргу та штрафних санкцій позивач послався на порушення відповідачем порядку розрахунків, викладеного у п. 5.5 договору. Суд звертає увагу, що товариство «Запорізгаз Збут» у даних відносинах визначений як гарантований постачальник.

Пунктом 5.6 договору узгоджено, що у випадку, якщо замовник є гарантованим постачальником, то замовник здійснює оплату послуг з транспортування газу в місяці, у якому здійснюється транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок газотранспортного підприємства в порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання газопостачальних підприємств, який затверджується національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Із розрахунків сторін вбачається, що платежі надходили саме у визначеному порядку.

Судом здійснений підрахунок платежів, що надійшли від відповідача з зарахуванням за березень 2016 р. та отриманих позивачем бюджетних коштів у взаєморозрахунках за природний газ за березень 2016 р. та встановлено: позивачем надано, а відповідачем отримано послуги з транспортування природного газу у березні 2016 р. на суму в розмірі 17320475 грн. 86 коп., що про свідчить підписаний сторонами акт № 03-16-/Н015.

Провадження у даній справі порушено ухвалою суду від 01.06.2016 р. Заявлена до стягнення сума основного боргу розрахована станом на 04.05.2016 р. З 05.05.2016 р. по 01.06.2016 р. від відповідача надійшло оплати на суму 8 397 722 грн. 51 коп., тобто вимоги про стягнення 8 397 722 грн. 51 коп. заявлені позивачем безпідставно, що є підставою для відмови в задоволені позову в цій частині.

Також встановлено, що станом на 04.08.2016 р. платежі за послуги, отримані у березні 2016 р., відповідачем здійснені у повному обсязі, про що свідчить, в тому числі наданий позивачем розрахунок. В частині стягнення 5 566 869 грн. 95 коп. основного боргу провадження у справі припиняється на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 ГПК України, у звязку з врегулювання спору у добровільному порядку після порушення провадження у даній справі.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 1 311 593 грн. 35 коп. пені та 93 867 грн. 60 коп. річних процентів суд зазначає:

Уклавши договір про організацію взаєморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений відповідно до договору поставки природного газу, що у свою чергу тягне відсутність підстав для стягнення пені, передбаченої договором на транспортування природного газу, та застосування наслідків за порушення грошового зобовязання передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Для застосування санкцій, передбачених договором, та наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Стосовно доводів позивача про те, що сторони договору №/Н015 від 01.07.2015 р. не вносили зміни до його умов в частині виконання відповідачем грошових зобов'язань з оплати послуг по транспортуванню природного газу, а також не визначали, що останній здійснює розрахунки за вказаною угодою виключено шляхом оформлення спільних протокольних рішень відповідно до вимог Постанови КМУ № 20 від 11.01.2005р., суд зазначає:.

Відповідно до ст. 7 ГК України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно ст. 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави, шляхом прийняття, зокрема, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону про Державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти і, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11.01.2005р.

Отже, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Також, суд зазначає, що визначити обсяг грошових зобов'язань, до яких слід застосовувати норми того чи іншого законодавства, неможливо до визначення відповідним органом величини компенсації, яку буде перераховано за рахунок Державного бюджету, а отже неможливо встановити розмір боргу на конкретні періоди часу.

З огляду на особливості здійснення господарської діяльності у даній сфері та законодавчо обумовлену специфіку взаємовідносин між суб'єктами, що здійснюють господарську діяльність у цій сфері, відповідач не міг самостійно впливати на своєчасність розрахунків за транспортування природного газу, у зв'язку з чим вина відповідача з прострочення платежів за спірним договором відсутня, а, отже, і відсутній склад правопорушення згідно зі статтею 217 Господарського кодексу України та статтею 614 Цивільного кодексу України, що позбавляє позивача права застосовувати до боржника заходи відповідальності, передбачені пунктом 7.3. договору та у свою чергу тягне за собою відсутність підстав для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Щодо вимог про стягнення штрафу в розмірі 704455,25 грн., нарахованого позивачем відповідно до частин 2 статті 231 Господарського кодексу України, суд зазначає:

Відповідно до вимог частини 2 статі 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, вказаних санкцій можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Відповідно до пункту 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» господарським судам необхідно мати на увазі, що штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 ГК України, застосовується за допущене прострочення виконання лише не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Таким чином, у даному випадку не підлягає застосуванню стаття 231 Господарського кодексу України, умовами договору відповідний розмір штрафу не визначений, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Судові витрати покладаються на позивача пропорційно вимогам, розглянутим по суті.

На підставі викладеного, ст. 193 ГК України, ст.ст. 526 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 80 п. 1-1, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення 5 566 869 грн. 95 коп. основного боргу.

Відмовити у задоволенні вимог про стягнення 8 397 722 грн. 51 коп. основного боргу, 1 311 593 грн. 35 коп. пені, 93 867 грн. 60 коп. річних процентів, 704 455 грн. 25 коп. штрафу.

Повне рішення складено 12 серпня 2016 року.

Суддя І.А. Попова