ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.08.16р. Справа № 904/5982/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна", м. Запоріжжя

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського", м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області

про стягнення 101 750 грн. 93 коп.

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, дов. № б/н від 30.03.2016р.;

від відповідача: ОСОБА_3, дов. № 10 від 29.01.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" звернулося до господарського суду з позовом, в якому просить стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" заборгованість в розмірі 101 750 грн. 93 коп., з яких: 18 301 грн. 99 коп. втрати від інфляції, 5670 грн. 28 коп. 3 % річних, 77 778 грн. 66 коп. - пеня, відповідно до умов договору поставки № 15-1122-02 від 23.06.2015р.

Позовні вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 15-1122-02 від 23.06.2015р. в частині своєчасних розрахунків за поставлену позивачем продукцію.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив про безпідставність нарахування позивачем пені, оскільки відповідальність покупця у вигляді сплати пені умовами Договору не передбачена. Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат та 3% річних вказує, що останнім невірно визначений період нарахування, оскільки не враховано, що товар за спірними видатковими накладними отримано покупцем 10.12.2015р. Надав власний розрахунок 3% річних та інфляційних. В задоволенні позовних вимог про стягнення пені просив відмовити.

В порядку ст.85 ГПК України, в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши наявні матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

23.06.2015р. між позивачем (постачальник) та відповідачем (покупець) укладено договір поставки №15-1122-02 (надалі - Договір), за умовами якого продавець зобов'язується поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію, вказану в Специфікаціях, які додаються до Договору, іменовану надалі товар (п.1.1 Договору).

Кі лькість, номенклатура, ціна, терміни поставки та умови оплати товару визначені в Специфі каціях, які додаються до Договору, що складають його невід'ємну частину (п.1.2 Договору).

У відповідності до п. 2.1 Договору ціна на товар встановлюється у націона льній валюті України - гривнях за одиницю, па умовах, обумовлених в Специфікаціях, згідно з офіційними правилами тлумачення торговельних термінів Міжнародне ОСОБА_4 ти (редакції 2010 року), далі Інкотермс-2010 і вказується в Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невід'ємну частину.

Ціна товару після перерахування попередньої оплати в сторону збільшення, зміні не підлягає (п.2.6 Договору)

Згідно п.3.1 Договору поставка товару здійснюється на умовах, передбачених у Специфікаціях, що додаються до договору і складають його невідємну частину, відповідно до Інкотермс-2010.

Датою поставки вважається дата отримання товару, зазна чена покупцем у товарно-транспортній накладній та/або видатковій накладній, наділі іменовані товарно-супровідними накладними (п. 3.2 Договору).

Розрахунки за Договором здійснюються у гривнях. Розрахунок за поставлений товар здійсню ється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця в порядку, зазначеному в Специфікаціях. У випадку, якщо в умовах оплати передбачена попередня оплата, то продавець зобов'язаний надати оригінал рахунку на попередню оплату. Податкова накладна надається продавцем в термін, передбачений чинним законодавством (п.п.4.1.,4.2 Договору).

За умовами Специфікації №1 від 23.06.2015р. позивач зобов'язався поставити відповідачу товар на суму 244 800,00 грн. з ПДВ на наступних умовах, зокрема, умови оплати: 30% попередня оплата після падання рахунку на попередню оплату; 70% за фактом поставки, протя гом 10 банківських днів, на підставі виставленого рахунку на оплату (п.3 Специфікації);

На виконання умов п. 3 Специфікації №1 до Договору відповідачем здійснено попередню оплату у розмірі 76 609 грн. 49 коп. згідно платіжного доручення №17462 від 14.08.2015р.

Позивачем на виконання умов Договору та Специфікації №1 поставлено відповідачу товар на суму 255 364 грн. 97 коп., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000013 від 07.12.2015р. та довіреністю на отримання матеріальних цінностей №743/04 від 07.12.2015р.

З урахуванням часткової передоплати, 70% вартості поставленого товару за вказаною видатковою накладною складають суму 178 755 грн. 48 коп.

За умовами Специфікації №2 в редакції додаткової угоди №1 до Договору позивач зобовязався поставити відповідачу товар на суму 257 136 грн. 84 коп. з ПДВ на наступних умовах, зокрема, умови оплати: 30% попередня оплата після падання рахунку на попередню оплату; 70% за фактом поставки, протя гом 10 банківських днів, на підставі виставленого рахунку на оплату (п.3 Специфікації);

На виконання п.3 Специфікації №2 до Договору відповідачем здійснено попередню оплату у розмірі 74 231 грн. 13 коп. згідно платіжного доручення №18423 від 07.10.2015р.

Позивачем на виконання умов Договору та Специфікації №2 поставлено відповідачу товар на суму 247 437 грн. 08 коп., що підтверджується видатковою накладною №РН-0000012 від 07.12.2015р. та довіреністю на отримання матеріальних цінностей №744/04 від 07.12.2015р.

З урахуванням часткової передоплати, 70% вартості поставленого товару за вказаною видатковою накладною складають суму 173 205 грн. 95 коп.

Як зазначає позивач, у звязку із невиконанням відповідачем своїх зобовязань в частині своєчасної оплати поставленого йому товару за вищевказаними накладними, позивач змушений звернутися до господарського суду Дніпропетровської області із позовом про примусове стягнення з відповідача заборгованості за вказаний товар.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 13.06.2016р. у справі № 904/3758/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" до Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» про стягнення заборгованості за договором поставки у розмірі 472 549 грн. 96 коп., та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" про стягнення відсотків за користування чужими коштами у розмірі 11 955 грн. 28 коп., первісний позов задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" 351 961 грн. 43 коп. заборгованості за поставлений товар за договором поставки від 23.06.2015 р. № 15-1122-02; зустрічний позов задоволено повністю, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" на користь Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» 11 955 грн. 28 коп. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Вказане судове рішення сторонами не оскаржувалось та вважається таким, що набрало законної сили.

Згідно платіжного доручення від 26.07.2016р. № 8914 відповідач сплати на користь позивача вартість товару за спірними поставками у повному обсязі.

За порушення строків оплати товару позивач, із посиланням на приписи ст. 231 Господарського процесуального кодексу України та положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 22.12.2015р. по 22.06.2016р. за кожен день прострочення в розмірі 77 778 грн. 66 коп.

На підставі положень ст. 625 Цивільного кодексу України, позивач нарахував та вимагає стягнути з відповідача суму 18 301 грн. 99 коп. втрат від інфляції за період з 22.12.2005 р. по 04.07.2016 р. та суму 5 670 грн. 28 коп. 3 % річних за період з 22.12.2015р. по 04.07.2016р.

На час розгляду справи доказів сплати заборгованості відповідачем не надано.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

За приписами ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі Договору поставки товару, є господарськими зобовязаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

У відповідності до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 530 ч. 1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.

Як встановлено судом та вбачається з видаткових накладних №РН-0000012 та №РН-0000013 від 07.12.2015р., вказаний в них товар отриманий відповідачем 10.12.2015р, про що свідчить відмітка представника відповідача, який одержував товар, у вказаних накладних.

Таким чином, з урахуванням положень п. 3.2 Договору та п. 3 Специфікацій № 1 від 23.06.2015р., Специфікації № 2, в редакції додаткової угоди від 04.08.2015р. № 1, строк оплати спірного товару за вищевказаними накладними є таким, що настав 24.12.2015р.

В силу положень ст.ст. 9, 16, 549-551, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст. 20, 216-220 та 230-232 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку передбачених Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими законами і договором, а держава забезпечує захист прав і законних інтересів субєктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обовязку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.2013р. № 14 з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням зазначеного вище строку виконання грошового зобовязання відповідача та в межах гранічного строку, визначеного позивачем, судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягають 3% річних в сумі 5 568 грн. 47 коп. за період з 25.12.2015р. по 04.07.2016р. та інфляційні втрати в розмірі 17 417 грн. 33 коп. за період з січня по червень 2016р. В решті позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 77 778 грн. 66 коп. пені суд зазначає наступне.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" (надалі Закон) встановлено, що його норми регулюють договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Відповідно до ст. 1 Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону).

Отже, Законом передбачено обовязкове встановлення у договорі розміру штрафних санкцій за невиконання зобовязань.

Сторонами у спірному договорі розмір санкцій, зокрема пені, що підлягає стягненню у разі порушення грошового зобовязання замовником не визначено. Більш того, вказаний Договір взагалі не містить положень щодо відповідальності покупця за порушення його умов.

За викладених обставин, позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 77 778 грн. 66 коп. задоволенню не підлягають.

Відповідно ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

Вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського" (51925, Дніпропетровська область, м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова, 18б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Україна" (69002, м. Запоріжжя, вул. Грязнова, 2, оф. 102; 69032, м. Запоріжжя, пр.. Леніна, б. 218, оф. 13, ) 17 417 грн. 33 коп. (сімнадцять тисяч чотириста сімнадцять грн. 33 коп.) втрат від інфляції, 5 568 грн. 47 коп. (пять тисяч пятсот шістдесят вісім грн. 47 коп.) 3% річних, 344 грн. 79 коп. (триста сорок чотири грн. 79 коп.) витрат по сплаті судового збору.

В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя ОСОБА_5

Повне рішення складено 16.08.16р.