РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2016Справа №910/11199/16

За позовом Луцької міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАР-С»

про стягнення 158 858,37 грн

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Рачков О.Л. - представник за довіреністю № 1.1-8/1136 від 17.02.16;

Макарова І.В. - представник за довіреністю № 1.1-26/4915

від відповідача Теплюк В.В. - представник за довіреністю № 02/08-16 від 02.08.16

В судовому засіданні 15.08.2016, в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Луцька міська рада з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАР-С" про стягнення 158858,37 грн. заборгованості по сплаті коштів пайової участі.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем договору № 69 від 02.11.2015 про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька відповідач мав сплатити пайовий внесок у розмірі 145 870,00 грн. у строк до 30.11.2015. Оскільки відповідач не виконав зазначеного зобов'язання у повному обсязі та у встановлені строки, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача 145870,00 грн. основного боргу, 1750,26 грн. інфляційних втрат та пеню в сумі 11 238,11 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 порушено провадження у справі № 910/11199/16 та призначено її розгляд на 03.08.2016.

В судове засідання 03.08.2016 представники сторін з'явились, представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду від 16.06.2016, представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом було задоволено, в судовому засіданні оголошено перерву до 15.08.2016.

В судове засідання 15.08.2016 представники сторін з'явились, представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував з тих підстав, що ТОВ «ДАР-С» неодноразово зверталось до позивача із заявами про зарахування вартості робіт по перенесенню теплової мережі в сумі 208 556,78 грн. у вартість пайової участі у розвитку інфраструктури міста, які були залишені позивачем без задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, встановив.

18 березня 2013 року ТОВ «ДАР-С» було отримано дозвіл від Державної архітектурно-будівельної інспекції України на виконання будівельних робіт: реконструкції автозаправного комплексу по вул. Глушець, 39-а у м. Луцьку.

02 листопада 2015 року між Луцькою міською радою (далі - позивач, одержувач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАР-С» (далі - відповідач, замовник будівництва) було укладено Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька № 69, предметом якого згідно з п.1.1 є розрахунок та залучення коштів пайової участі замовника будівництва у розвитку інфраструктури міста Луцька.

Пунктом 2.1.3 договору передбачено, що одержувач має право вимагати від замовника будівництва своєчасної та у повному обсязі сплати пайової участі у розвитку інфраструктури м. Луцька.

Відповідно до п.2.4.1 договору замовник будівництва зобов'язується внести на відповідний рахунок одержувача кошти пайової участі у розвитку інфраструктури міста Луцька відповідно до розрахунку, який є невід'ємною частиною даного договору та встановлених строків: 145870,00 грн. до 30.11.2015. Загальна сума коштів пайової участі становить 145870,00 грн., яка повинна бути сплачена до прийняття об'єкта в експлуатацію.

Згідно з п.3.3 договору за порушення строків сплати коштів пайової участі замовник будівництва сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що останній набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту виконання замовником будівництва зобов'язань передбачених даним договором.

Внесення змін та/або доповнень до даного договору здійснюється відповідно та на підставі рішення Луцької міської ради з ініціативи однієї та за згодою обох сторін у письмовій формі шляхом укладення додаткової угоди до договору або в судовому порядку(п.5.1 договору).

Заявою від 02.11.2015 замовник будівництва просив зарахувати вартість робіт по перенесенню теплової мережі за межі території АЗС по вул. Глушець, 39-а в м. Луцьку у вартість пайової участі у розвитку інфраструктури міста, які здійснені 12.12.2012.

Листом від 23.11.2015 вих. № 1.1-13/6636 позивач звернувся до ДКП «Лульктепло» щодо надання інформації про погодження проекту будівництва АЗС по вул. Глушець, 39-а. В свою чергу ДКП «Луцьктепло» листом від 27.11.2015 повідомило позивача про те, що на вимогу ДКП «Луцьктепло» згідно технічних умов від 12.12.2012 № 100 було здійснено перенесення теплової мережі за рахунок власників АЗС. Виконавча документація по переносу теплової мережі в ДКП «Луцьктепло не передана, відповідно дана мережа на баланс підприємства не прийнята.

Листом від 02.12.2015 вих. № 1.1-16/7048 Управління капітального будівництва Луцької міської ради повідомило відповідача про відмову в зарахуванні вартості робіт по перенесенню теплової мережі за межі території АЗС по вул. Глушець, 39-а в м. Луцьку у вартість пайової участі у розвитку інфраструктури міста.

Заявою від 21.12.2015 вих. № 21/12/15 відповідач повторно звернувся з питанням щодо зарахуванні вартості робіт по перенесенню теплової мережі за межі території АЗС по вул. Глушець, 39-а в м. Луцьку у вартість пайової участі у розвитку інфраструктури міста, зазначивши, що відмова позивача є необґрунтованою і такою, що не відповідає вимогам містобудівного законодавства.

12.02.2016 позивач звернувся до відповідача з претензією про погашення заборгованості зі сплати коштів пайової участі замовника будівництва за договором про пайову участі від 02.11.2015 № 69 на суму 152 190,50 грн., яку просив сплатити протягом 10 календарних днів з дня отримання претензії.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок того, що відповідач не сплатив коштів пайової участі замовника будівництва на виконання умов договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька № 69 від 02.11.2015, за ним утворився борг перед позивачем в сумі 145870,00 грн., крім того позивачем було нараховано пеню в розмірі 11238,11 грн. та збитки від інфляції в розмірі 1750 грн. 26 коп., що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Питання пайової участі замовника будівництва об'єкта містобудування у населеному пункті у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, що є спірними у даній справі, врегульовані приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки, у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (ч. 3 ст. 40 Закону).

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін. Невід'ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором (ч. 9 ст. 40 Закону).

Відповідно до Порядку пайової участі замовників у розвитку інфраструктури м. Луцька, затвердженого рішенням Луцької міської ради від 29.10.2014 № 65/4 (далі - Порядок), пайова участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Луцька - внесок замовника, який полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до міського бюджету коштів пайової участі замовника для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Луцька.

Відповідно до п.1.5 Порядку участь замовників об'єктів будівництва на території міста Луцька у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Луцька є обов'язковою.

Згідно з п..3.2 Порядку величина пайової участі у розвитку інфраструктури міста луцька визначається в договорі, укладеному з Луцькою міською радою, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і поза майданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Пунктом 1.8 Порядку встановлено, що якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, то їх вартість враховується відповідно до ст.. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до ч. 5 ст. 30 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури (крім мереж, призначених для передачі та розподілу електричної енергії, трубопроводів, призначених для розподілу природного газу, транспортування нафти та природного газу) поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

Суд зазначає, що заяви відповідача від 02.11.2015 та 21.12.2015 щодо зарахування вартості робіт по перенесенню теплової мережі за межі території АЗС по вул. Глушець, 39-а в м. Луцьку у вартість пайової участі у розвитку інфраструктури міста були правомірно відхилені відповідачем з тих підстав, що технічні умови № 100/09 від 17.12.2012 були видані ДКП «Луцьктепло» не на реконструкцію автозаправного комплексу, а на винесення теплової мережі за межі території АЗС по вул. Глушовець, 39-а. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що будівництво АЗС було здійснено відповідачем в охоронній зоні теплової мережі без погодження з ДКП «Луцьктепло», виконавча документація по переносу теплової мережі в ДКП «Луцьктепло» не передана, мережа на баланс ДКП «Луцьктепло» та у комунальну власність не передана. Отже, обов'язок відповідача щодо сплати коштів пайової участі замовника будівництва на виконання умов договору про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Луцька № 69 від 02.11.2015 станом на момент вирішення даного спору існує.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Крім того, згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов договору в строки та в обсягах, які встановлені укладеним між сторонами договором, пайовий внесок до міського бюджету не вніс, у зв'язку з чим за ним утворився борг у сумі 145870,00 грн., відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми основного боргу підлягає задоволенню.

Також, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, позивач просить суд стягнути з відповідача 11238,11 грн. пені та 1750,26 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Умовами пункту п.3.3 договору передбачено, що за порушення строків сплати коштів пайової участі замовник будівництва сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність.

Відповідно до ч. 1. ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Спеціальним законом, що регулює договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за невчасне виконання грошових зобов'язань, є Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", відповідно до статті 3 якого, розмір пені за порушення грошового зобов'язання розраховується із суми простроченого платежу і не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування пені за період з 01.12.2015 по 06.04.2016, суд зазначає, що розмір пені складає суму більшу, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, з відповідача підлягає стягненню 11 238,11 грн. пені.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат складає суму більшу, ніж заявлено позивачем до стягнення, проте, враховуючи, що відповідно до п.2 ч.1 ст.83 ГПК України суд не може виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, з відповідача підлягає стягненню 1750,26 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладаються на відповідача.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАР-С" (03040 м. Київ, вул.. В. Жуковського, буд. 22; ідентифікаційний код 32303254) на користь Луцької міської ради (43025 м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, буд. 19; ідентифікаційний код 34745204) заборгованість по сплаті коштів пайової участі в сумі 145 870 (сто сорок п'ять тисяч вісімсот сімдесят) грн. 00 коп., 1750 (одну тисячу сімсот п'ятдесят) грн. 26 коп. інфляційних втрат, 11238 (одинадцять тисяч двісті тридцять вісім) грн. 11 коп. пені та 2382 (дві тисячі триста вісімдесят дві) грн. 88 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.08.2016

Суддя Пукшин Л.Г.