ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02.08.2016р. Справа №905/1729/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт», м.Маріуполь,

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь, код НОМЕР_1

про стягнення 255048,35 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт», м.Маріуполь звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь про стягнення 255048,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору оренди №3/12 від 31.12.2011р. щодо виконання обов'язку по компенсації витрат на паливно-мастильні матеріали в сумі 255048,35 грн, які були понесені орендарем в період з липня по вересень 2015 року.

Відповідач у судові засідання 07.06.2016р., 06.07.2016р., 26.07.2016р., 02.08.2016р. не з'явився, у відзиві без номеру та дати, який надійшов до господарського суду 09.06.2016р., проти задоволення позову заперечив з посиланням на те, що саме орендодавець згідно з договором №3/12 від 31.12.2011р. прийняв на себе обов'язок нести матеріальні витрати, пов'язані з заправкою паливно-мастильними матеріалами, ремонтом, технічним обслуговуванням та придбанням запасних частин та інших витратних матеріалів. Також, за твердженням відповідача, його обов'язок нести вказані витрати кореспондується з обов'язком орендаря сплачувати орендну плату. Крім того, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 вказував на те, що суми у актах здачі-прийняття робіт (надання послуг) №42 від 31.07.2015р., №52 від 31.08.2015р., №62 від 30.09.2015р., акті звірки взаємних розрахунків від 01.04.2016р. не підтверджені первинними документами, а також вказані акти підписані не уповноваженою на це особою.

У заяві б/н від 17.06.2016р. відповідач просив здійснити розгляд справи без його участі.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що сторони у судове засідання 02.08.2016р. не з'явились, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, судом враховано, що згідно з ухвалою суду від 26.07.2016р. присутність сторін у судовому засіданні 02.08.2016р. була визначена не обов'язковою, а строк розгляду справи (з урахуванням продовження на 15 днів ухвалою суду від 06.07.2016р.) закінчувався 02.08.2016р., внаслідок чого відкладення судового засідання на іншу дату було неможливим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно з ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом приписи місить ч.1 ст.283 Господарського кодексу України.

Як свідчать матеріали справи, 31.12.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» (орендар) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) було укладено договір оренди №3/12, за змістом п.1.1 якого орендодавець надає в оренду, а орендар приймає у тимчасове платне користування транспортні засоби, зазначені у акті приймання-передачі, що іменуються у подальшому «об'єкт», та використовує їх для ведення своєї господарської діяльності.

Відповідно до п.п.4.1, 4.2 договору №3/12 від 31.12.2011р. орендна плата з урахуванням її індексації за домовленістю сторін встановлюється згідно актів погодження орендної плати, які підписуються сторонами щомісячно. Підставою для оплати орендарем послуг з оренди є акт про надання послуг, який підписується сторонами не пізніше 5-ти робочих днів по закінченню звітного місяця.

За приписами п.6.1 договору №3/12 від 31.12.2011р. останній вступає в силу з дати його підписання та діє до 01.01.2015р., але не втрачає юридичної сили до повного завершення всіх фінансових розрахунків між сторонами. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік у разі відсутності заперечень у сторін.

Додатковою угодою №1 від 31.12.2014р. сторони продовжили дію вказаного договору оренди до 01.01.2018р.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги вказаний вище договір як належну підставу, у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За правилами п.1.4 договору №3/12 від 31.12.2011р. предмет оренди вважається переданим в оренду та поверненим з оренди з моменту оформлення відповідного акту приймання-передачі.

Згідно з п.1.3 укладеного сторонами правочину строк оренди встановлюється з 01.01.2012р. по 01.01.2015р.

Як свідчать матеріали справи, 01.01.2012р. сторонами договору №3/12 від 31.12.2011р. було складено акт, за змістом якого Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (орендодавець) передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» (орендар) прийняв транспортні засоби Рута з наступними реєстраційними номерами: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8.

Ухвалами господарського суду від 18.05.2016р., 07.06.2016р., 26.07.2016р. сторони було зобов'язано надати письмові пояснення щодо наявності обставин продовження строку оренди (п.1.3 договору №3/12 від 31.12.2011р.).

У судовому засіданні 26.07.2016р. представник позивача надав пояснення, згідно з якими з огляду на продовження строку дії договору №3/12 від 31.12.2011р., строк оренди також триває.

За таких обставин, з урахуванням того, що матеріали справи не містять доказів повернення вказаних вище транспортних засобів орендодавцю, з огляду на те, що додатковою угодою №1 від 31.12.2014р. сторони продовжили дію договору оренди №3/12 від 31.12.2011р. до 01.01.2018р., при прийнятті цього рішення суд виходить з того, що в період з липня по вересень 2015 року транспортні засоби Рута (реєстраційні номери: НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6, НОМЕР_7, НОМЕР_8) перебували в оренді позивача.

Як передбачено у п.п.3.1.2, 3.2.4 договору №3/12 від 31.12.2011р., орендодавець зобов?язується за свій рахунок нести матеріальні витрати, пов'язані з заправкою паливно-мастильними матеріалами, ремонтом, технічним обслуговуванням (у тому числі заміною шин, акумуляторів), придбанням запасних частин та інших витратних матеріалів. Орендодавець зобов?язується здійснювати технічне обслуговування транспортних засобів.

Згідно з відомостями по витратам на паливно-мастильні матеріали за липень-вересень 2015 року відповідні витрати склали 255048,35 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов'язок по компенсації витрат на паливно-мастильні матеріали у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Товариством з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» заявлено вимоги про стягнення 255048,35 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу норм ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов?язку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов?язок у семиденний строк від дня пред?явлення вимоги, якщо обов?язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами п.1.7 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Виходячи з того, що положеннями договору №3/12 від 31.12.2011р. не було встановлено певного строку виконання орендодавцем обов'язку з відшкодування витрат орендаря на паливно-мастильні матеріали, 28.12.2015р. позивач оформив вимогу №2812-02/1 про сплату відповідачем 255048,35 грн.

Вимога №2812-02/1 від 28.12.2015р. отримана відповідачем 31.12.2016р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №044. Факт отримання вказаної вимоги відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не заперечується.

За таких обставин, з урахуванням приписів ст.530 Цивільного кодексу України, господарським судом встановлено, що строк виконання відповідачем обов'язку з відшкодування витрат орендаря на паливно-мастильні матеріали настав.

За поясненнями позивача, які відповідачем в порядку норм ст.ст.4-3, 33 Господарського процесуального кодексу України не спростовані, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 обов'язку з відшкодування витрат орендаря на паливно-мастильні матеріали не виконав.

Відповідач у відзиві зазначав, що заявлена позивачем до стягнення сума не підтверджена первинними документами.

Ухвалами господарського суду від 18.05.2016р., 07.06.2016р. позивача було зобов'язано надати первинні документи на підтвердження здійснення витрат на паливно-мастильні матеріали у липні-вересні 2015 року в сумі 255048,35 грн.

06.07.2016р. позивач надав до матеріалів справи копії подорожніх листів, копії фіскальних чеків, оборотно-сальдові відомості.

Зі змісту вказаних документів вбачається понесення позивачем витрат на паливно-мастильні матеріали на суму 247089,81 грн.

Ухвалами господарського суду від 18.05.2016р., 07.06.2016р., 26.07.2016р. відповідача було зобов'язано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

Відповідач вимоги суду у визначеній частині не виконав, витребуваних судом документів не представив, наявність заборгованості перед позивачем не спростував.

Таким чином, приймаючи до уваги умови договору №3/12 від 31.12.2011р., з огляду на наявність обставин звернення позивача до відповідача з вимогою №2812-02/1 від 28.12.2015р., а також відсутність доказів виконання цієї вимоги, приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на паливно-мастильні матеріали на суму 247089,81 грн, суд дійшов висновку, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 255048,35 грн підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 247089,81 грн.

Посилання відповідача на необхідність з'ясування питання оплати позивачем орендної плати судом до уваги не приймаються з огляду на те, що предметом розгляду у цій справі є обставини виконання відповідачем обов'язку по компенсації витрат на паливно-мастильні матеріали. Водночас, у разі наявності заборгованості з орендної плати за договором №3/12 від 31.12.2011р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не позбавлений права та можливості звернутись до суду з самостійним позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» належних до сплати платежів.

Твердження відповідача стосовно того, що акти виконаних робіт (наданих послуг) №42 від 31.07.2015р., №52 від 31.08.2015р., №62 від 30.09.2015р. підписані від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» не уповноваженою особою, а також не підписані з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 через не підтвердження сум первинними документами, судом до уваги не приймаються, виходячи з того, що положення договору №3/12 від 31.12.2011р. не пов'язують обов'язок орендодавця відшкодувати витрати орендаря на паливно-мастильні матеріали зі складанням актів виконаних робіт (наданих послуг).

Всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 3825,73 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт», м.Маріуполь до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Маріуполь про стягнення 255048,35 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (87515, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Марвей Транспорт» (87553, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Меламеда, буд.30, ) заборгованість в сумі 247089,81 грн, а також судовий збір у розмірі 3706,35 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

У судовому засіданні 02.08.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 08.08.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця