КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Справа№ 910/5619/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Чорної Л.В.

Зеленіна В.О.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Прохоров Є.І. - за належним чином оформленою довіреністю; Макарчук Д.І. - за належним чином оформленою довіреністю;

від відповідача: Кравченко В.М. - за довіреністю оформленою належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016р.

у справі №910/5619/16 (суддя Прокопенко Л.В.)

за позовом Антимонопольного комітету України

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку"

про стягнення штрафу у розмірі 20 000,00 грн. та пені 20 000,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Антимонопольний комітет України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" про стягнення штрафу у розмірі 20 000,00 грн. та пені 20 000,00 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.05.2016р. позовні вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Банк Розвитку" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016р. у справі №910/5619/16 та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також на недоведеність обставин, що мають значення для справи.

На думку апелянта місцевим господарським судом не було враховано специфіку норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження згідно до ст. 36 цього Закону, а заявлені у позові вимоги можуть пред'являтись тільки в межах ліквідаційної процедури та погашатимуться відповідно до черговості встановленою ч. 1 ст. 52 цього Закону України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016р. справу №910/5619/16 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" сформовано колегію суддів у складі: Кропивна Л.В. (головуючий), судді Смірнова Л.Г., Чорна Л.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.06.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 27.07.2016р.

21.07.2016р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016р. - без змін.

26.07.2016р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 27.07.2016р. представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення та відмовити в задоволенні позову. Представники позивача заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши доводи представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повторно розглянувши спір, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на наступні обставини.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Антимонопольного комітету України №134-р від 17.03.2015р. "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення) визнано, що позивачем було вчинено порушення, передбачене п. 13 ст. 50 ЗУ " Про захист економічної конкуренції" у вигляді неподання інформації Антимонопольному комітету України на вимогу в.о. Голови Антимонопольного комітету України - державного уповноваженого № 20-29.3/09-75202 від 15.08.2014р. у встановлений строк.

Згідно вказаного рішення ПАТ «Всеукраїнський банк розвитку» був оштрафований у розмірі 20 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що копія рішення була надіслана із супровідним листом Комітету № 20-26/04-2874 від 23.03.2015р. та отримана ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" 26.03.2015р.

Не погоджуючись з вказаним рішення відповідач звернувся до Господарського суду міста Києва про визнання недійсним та скасування рішення Антимонопольного комітету України № 134-р від 17.03.2015р. «Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. у справі № 910/13039/15 ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.09.2015р. у справі № 910/13039/15 апеляційну скаргу ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.07.2015р. - без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 23.11.2015р. у справі № 910/13039/15 касаційну скаргу ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" не прийнято та повернуто без розгляду.

Враховуючи зазначене, колегією встановлено, що рішення, яке отримано відповідачем, є законним, та, в силу ч. 2 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", обов'язковим до виконання.

Доводи апелянта з приводу того, що відповідач віднесений до категорії неплатоспроможних банків, відносно якого розпочата процедура виведення з ринку, шляхом запровадження тимчасової адміністрації та ліквідаційної процедури, а тому вимоги про сплату штрафу за правопорушення у сфері економічної конкуренції та пов'язані з цим вимоги щодо стягнення пені мають розглядатися з урахуванням процедури , встановленої спеціальним Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відхиляються судом апеляційної інстанції, адже дія ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на вказані правовідносини не поширюється.

Закон України "Про захист економічної конкуренції", на підставі приписів якого нараховано штраф та пеню, визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин. Цей Закон встановлює види, склад правопорушень законодавства про захист економічної конкуренції, заходи відповідальності, що застосовуються за їх вчинення і процесуальні норми, що визначають порядок притягнення до відповідальності. Названий закон не регулює ані цивільно-правових відносин, ані відносин у сфері оподаткування. Накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення цього штрафу.

Верховним судом України висловлена вказана правова позиція у постанові від 24.12.2013р. у справі № 3-36гс13.

Відтак, колегією встановлено, що штраф, накладений на відповідача не є грошовим зобов`язанням, а пеня не є фінансовою санкцією, нарахованою внаслідок невиконання зобов`язання.

Крім цього, рішення комітету № 134-р від 17.03.2015р. не є виконавчим документом, а отже, не може пред'являтися як вимога кредитора відповідно до ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно ч. 3 ст. 56 зазначеного Закону особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.

На момент вирішення судом першої інстанції спору, штраф у розмірі 20 000,00 грн. відповідач не сплатив, отже несплачений відповідачем штраф підлягав стягненню у судовому порядку.

За змістом ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.

У п. 20.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 15 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» роз'яснено, що абзацами 3-5 ч. 5 ст. 26 ЗУ "Про захист економічної конкуренції" передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд, і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.

Враховуючи зазначене, нарахування пені за прострочення сплати штрафу зупинялось з 22.05.2015р. по 13.07.2015р. (розгляд справи № 910/13039/15 Господарським судом міста Києва) та з 06.08.2015р. до 23.09.2015р. (розгляд справи № 910/13039/15 апеляційним судом).

Поряд з цим згідно до ч. 5 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" розмір пені не може перевищувати розмір штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Комітету.

Отже, за обставин несплати відповідачем штрафу , та періоду, коли нарахування пені за прострочення сплати штрафу зупинялось в силу Закону, місцевий господарський суд дійшов вірного та законного висновку про правомірність вимог позову у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016р. у справі №910/5619/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Банк Розвитку" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016р. у справі №910/5619/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2016р. у справі №910/5619/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5619/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.В. Чорна

В.О. Зеленін