ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р. Справа № 914/4015/15

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Кузь В.Л.

суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

При секретарі судового засідання Друзюк М.М.

Розглянув апеляційну скаргу від 10.06.2016 за вих. № 14/2-881в Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

на рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2016 р.

у справі № 914/4015/15

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача ОСОБА_2 підприємства Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради, м.Дрогобич Львівської області

про стягнення 2 795 401,80 грн.

за участю представників сторін :

від позивача: ОСОБА_3 представник;

від відповідача: ОСОБА_4- представник.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.05.16 у справі № 914/4015/15 (головуючий суддя Петрашко М.М.,судді Кидисюк Р.А.,Сухович Ю.О.) позов задоволено частково; стягнуто з КП Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської ради на користь ПАТ НАК Нафтогаз України 95 648,01 грн. пені, 13 969,02 грн. 3% річних, 290 264,13 грн. інфляційних втрат та 7 432,93 грн. судового збору; в частині позовних вимог про стягнення з відповідача 720 520,10 грн. основного боргу припинено провадження у справі; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2016 у справі № 914/4015/15 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 622 138,54 грн., суми на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 944 525,28 грн., та 95 247,92 грн. трьох % річних. Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з КП Дрогобичтеплоенерго Дрогобицької міської на користь ПАТ НАК Нафтогаз України 622 138,54 грн. пені, 944 525,28 грн. інфляції, 95 247,92 грн. -3 % річних. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

При цьому в апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не було враховано наступне:

- відповідачем згідно з договорами про організацію взаєморозрахунків, які підписувалися між сторонами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014 № 30 було оплачено 5 556 869,8 грн., а решта 768 195,24 грн. відповідачем сплачувалися в період з 14.04.2014 по 25.12.2014 власними коштами, тобто за межами договору про організацію взаєморозрахунків. За таких обставин, як зазначає скаржник суд першої інстанції дійшов помилково висновку, що договори про організації взаєморозрахунків не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобовязань та підстав для інших грошових вимог;

- договір про організацію взаєморозрахунків набирав чинності з моменту його фінансування на певну суму та у той же день втрачав свою силу, а відтак розрахунок позивача про стягнення 3 % річних, пені та інфляційних за поставлений природний газ за період з січня-листопад 2014 року відбувалися у строки з 14.07.2014 по 25.12.2014, тобто у періоди прострочень оплат та на суми заборгованості, які лише частково відшкодовувалися за договорами про організацію взаєморозрахунків;

- договори про організацію взаєморозрахунків не вносять змін до договору купівлі-продажу природного газу, не встановлюють та не змінюють для сторін жодних прав та обовязків, які були встановлені цим договором, а є лише одним із способів погашення заборгованості за спожитий природний газ за рахунок бюджетних коштів, а не єдиними можливим ;

- договори про організацію взаєморозрахунків передбачають тільки погашення основної заборгованості, не включаючи сум нарахованих позивачем пені, 3 % річних та інфляційних нарахувань.

Крім того, скаржник зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про зменшення неустойки, жодним чином не обґрунтував своє рішення в цій частині, чим порушив норми ст.с. 4-2, 43, 84 ГПК України.

Автоматизованою системою документообігу суду справу № 914/4015/15 розподілено до розгляду в складі колегії - головуючий суддя Кузь В.Л. судді Галушко Н.А., Данко Л.С.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 24.06.2016 у справі № 914/4015/15 апеляційну скаргу призначено до розгляду на 11.07.2016.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 розгляд апеляційної скарги відкладено на 08.08.2016.

За розпорядженням в. о. керівника апарату Львівського апеляційного господарського суду № 461 від 08.08.2016 у звязку з відпусткою суддів Галушко Н.А. та Данко Л.С.

проведено автоматичну заміну складу колегії суддів у справі № 914/4015/15.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.08.2016 у звязку з відпусткою суддів Галушко Н.А. та Данко Л.С. у склад колегії суддів для розгляду справи № 914/4015/15 введено замість суддів Галушко Н.А. та Данко Л.С. - суддів Малех І.Б. та Желіка М.Б.

Відповідач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд змінити рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.16 у справі № 914/4015/15 та зад волити позов частково на суму 1 295,40 грн. , що складається з 7,19 грн. інфляційних, 124,63 грн. -3 % річних, 1 163,58 грн. пені. оскільки заборгованість за зобовязаннями грудня 2014 року частково погашена коштами згідно з спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання № 2609 від 03.12.2015 на суму 720 500 грн., частково - власними коштами. При цьому, апеляційної скарги на рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2016 у справі № 914/4015/15 відповідач не подавав, тобто рішення суду не оскаржував у встановленому законом порядку.

Представники сторін навели у судовому засіданні свої доводи та заперечення з приводу поданої апеляційної скарги.

Згідно з ч. 2 ст. 85 та ч. 1 ст. 99 ГПК України у судовому засіданні 08.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Львівського апеляційного господарського суду.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши у судових засіданнях пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що підстави для скасування чи зміни рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.2016 у справі № 914/4015/15 - відсутні, зважаючи на таке:

Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2013р. між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та ОСОБА_2 підприємством Дрогобичтеплоенерго (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №1396/14-ТЕ-21, відповідно до умов якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ НАК Нафтогаз України за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

Пунктом 2.1. договору встановлено, що продавець передає покупцеві з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. газ обсягом до 13 800,0 тис.куб.м.

Відповідно до п.3.3. договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформляється актом приймання-передачі газу.

Згідно із п.6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань за вказаним договором підтверджується актами прийому-передачі природного газу за період з січня 2014 року по квітень 2014 року та з жовтня 2014р. по грудень 2014р. на загальну суму 8 085 950,45

грн.

Однак, як вказано у позовній заяві, відповідачем було здійснено лише часткові платежі за поставлений природній, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 720 520,10 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом Львівської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Дрогобицької міської ради, відповідачем та позивачем був укладений договір №568/30 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 ЗУ Про Державний бюджет України на 2014р.). Предметом вказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 ЗУ Про Державний бюджет України на 2014р. і Порядку та умов надання у 2014р. субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених Постановою КМУ від 29.01.2014 . №30.

Відповідно до п.п.2 п.10 вказаного договору з метою виконання цього договору сторони зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.12.2014 між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Львівській області, Департаментом фінансів Львівської облдержадміністрації, Фінансовим управлінням Дрогобицької міської ради, відповідачем та позивачем був укладений договір №1165/30 від про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 ЗУ Про Державний бюджет України на 2014р.). Предметом вказаного договору є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 ЗУ Про Державний бюджет України на 2014р. і Порядку та умов надання у 2014 субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджених Постановою КМУ від 29.01.2014 № 30.

Розділом "Порядок проведення взаєморозрахунків" цих договорів визначалися порядок та послідовність проведення взаєморозрахунків між сторонами, зокрема, кошти державного бюджету перераховувалися місцевому бюджету, останній перераховував відповідачу, який в свою чергу мав перераховувати їх позивачу.

Згідно із платіжним дорученням №1326 від 17.10.2014 відповідач перерахував позивачу грошові кошти на суму 4 449 978,21 грн. як «оплата заборгованості за спожитий природній газ за 2014р. згідно договору №1396/14-ТЕ-21 від 19.12.2013».

Згідно із платіжним дорученням №1546 від 19.12.2014 відповідач перерахував позивачу грошові кошти на суму 1 106 891,59 грн. як «погашення заборгованості за спожитий природній газ за 2014 р. згідно договору №1396/14-ТЕ-21 від 19.12.2013».

Як вбачається з матеріалів справи, також було підписано Спільне протокольне

рішення про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання №2609 від 03.12.2015 за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету між Головним управлінням державної казначейської служби України у Львівській області, Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації, відповідачем та позивачем.

Предметом вказаного Спільного протокольного рішення є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до Постанови КМУ від 11.01.2005 №20 Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевими бюджетами на надання пільг, субсидій та компенсацій (зі змінами). За своєю суттю та правовою природою дане Спільне протокольне рішення є тотожним договорам про організацію взаєморозрахунків, про який зазначено вище.

Відповідно до п.2.5. Спільного протокольного рішення передбачено, що відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 720 500 грн., отримані з бюджету згідно порядку визначеного розділом 2 даного Спільного протокольного рішення за природний газ 2014р. згідно з договором від 19.12.2013 №1396/14-ТЕ-21.

Згідно із платіжним дорученням №1319 від 11.12.2015 відповідач перерахував позивачу грошові кошти на суму 720 500 грн., а згідно із платіжним дорученням №1248 від 01.12.2015 відповідач перераховано позивачу грошові кошти на суму 20,10 грн. як «оплата за спожитий природній газ за 2014р. згідно договору №1396/14-ТЕ-21 від 19.12.2013».

Разом з цим, як зазначалось вище, позовна заява до Господарського суду Львівської області подана 16.11.2015р., в той час, як спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання №2609 було підписане в процесі розгляду даної справи, а саме 03.12.2015р.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, за станом на дату подання позовної заяви до господарського суду позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 720 520,10 грн. були підставними та обґрунтованими. Оплата даної суми була здійснена як зазначено 11.12.2015.

Відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмету спору господарський суд припиняє провадження у справі. Враховуючи наведене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо припинення провадження у справі в частині стягнення з відповідача 720 520,10 грн. основного боргу за зобовязаннями грудня 2014.

Щодо підставності рішеня суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені, судова колегія зазначає наступне:

Згідно з умовами договору № 568/30 від 02.10.2014 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 ЗУ Про Державний бюджет України на 2014р.) та договору №1165/30 від 10.12.2014 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 ЗУ Про Державний бюджет України на 2014р.) сторони зобов'язалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору; перерахувати кошти наступній стороні; сторони засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, підписавши договори про організацію взаєморозрахунків сторони погодили інший порядок проведення розрахунків за природний газ, поставлений у січні-листопаді 2014 року на підставі договору купівлі-продажу природного газу №1396/14-ТЕ-21, а відтак для застосування наслідків за порушення грошового зобовязання, передбачених ст. 625 ЦК України та п. 7.2. договору №1396/14-ТЕ-21, необхідно щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договорами про організацію взаєморозрахунків. Разом з тим, договори набули чинності і державою профінансовано погашення заборгованості та не передбачено можливості існування між сторонами інших грошових зобовязань та підстав для інших грошових вимог.

Відтак, сплативши 17.10.2014 - 4 449 978,21 грн. та 19.12.2014 - 1 106 891,59 грн., згідно з договорами про організацію взаєморозрахунків, а також частково власні кошти, відповідач виконав нове за строками і порядком зобовязання із оплати за газ, спожитий у січні-листопаді 2014 року, внаслідок чого прострочення за отриманий у цей період газ відсутнє. З врахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що правові підстави для нарахування пені та інфляційних втрат відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з січня 2014 року по листопад 2014 року включно у позивача відсутні.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за зобовязаннями грудня 2014 року, що складається із 720 520,10 грн. основного боргу, 191 296,02 грн. пені, 13 969,02 грн. 3 % річних та 303 352,93 грн. інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зазначає, що вказані нарахування відбулися по акту прийому-передачі природного газу за грудень 2014, тобто після здійснення організації взаєморозрахунків за договором № 568/30 від 02.10.2014 про організацію взаєморозрахунків та договору №1165/30 від 10.12.2014 про організацію взаєморозрахунків (відповідно до п.2 ст.16 ЗУ Про Державний бюджет України на 2014).

А відтак, оскільки спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природній газ та теплопостачання № 2609 було підписане в процесі розгляду даної справи, а саме 03.12.2015, тобто після порушення провадження у справі (16.11.2015), то суд вважає, що нарахування пені, інфляційних втрат та 3 % річних за зобовязаннями грудня 2014 є підставними.

Стосовно розміру нарахованих інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції перевіривши правильність розрахунку позивача, погоджується з розрахунком суду першої інстанції, відповідно до якого сума інфляційних втрат за грудень 2014 року становить 290 264,13 грн., оскільки в своєму розрахунку позивач суму інфляційних за грудень 2014 року розрахував, не з суми боргу 720 520,10 грн. , а з 757 797,76 грн.

Крім того, позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України підставно нараховано 13 969,02 грн. 3 % річних за період з 15.01.2015 по 04.09.2015.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1. договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Здійснивши перерахунок пені, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про стягнення з відповідача 191 296,02 грн. пені є обґрунтованою.

Разом з цим, розмір задоволеної до стягнення пені на клопотання відповідача був зменшений місцевим господарським судом на 50 % до 95 648,01 грн. При цьому, суд першої інстанції врахував майновий стан сторін, стан розрахунків за поставлений природний газ по спірному договорі та інтереси обох сторін у даній справі.

Львівський апеляційний господарський суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, а стосовно доводів апеляційної скарги про порушення Господарським судом Львівської області норм законодавства в частині зменшення розміру пені, зазначає наступне:

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Пунктом 1 статті 233 ГК України визначено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання

боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Таким чином, законом надано право суду зменшити неустойку, яка є надмірною порівняно з наслідками порушення грошового зобов'язання, що спрямовано на встановлення балансу між мірою відповідальності і дійсного (а не можливого) збитку, що завданий правопорушенням, а також проти зловживання правом.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Зі змісту наведених норм випливає, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд бере до уваги майновий стан сторін і оцінює співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій, зокрема, із розміром збитків кредитора, враховує інтереси обох сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, при оцінці обставин в обґрунтування підстав для зменшення неустойки на 50 % суд першої інстанції прийняв до уваги причини неналежного виконання зобовязання, факт виконання відповідачем своїх зобовязань зі сплати коштів за поставлений природний газ, незначний, у переважній більшості, термін несвоєчасної оплати газу, матеріальні інтереси обох сторін, важке фінансове становище відповідача, що підтверджується звітами про фінансові результати товариства за 9 місяців 2015 року, важливість збереження господарської діяльності відповідача, як єдиного комунального підприємства територіальної громади м. Дрогобич у сфері теплопостачання, та з врахуванням інтересів позивача як обєкта, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави, обставини щодо наявності заборгованості споживачів газу (населення та бюджетних організацій) перед відповідачем за спожитий газ, а також те, що заявлена до стягнення неустойка перевищує наслідки порушення відповідачем грошового зобов'язання. Також судом взято до уваги, що порушення відповідачем прийнятих на себе зобовязань за договором купівлі-продажу природного газу є наслідком збігу ряду причин, зокрема несвоєчасних та неповних проплат населення за спожиті послуги з теплопостачання від котелень, на виробництво яких використовується природний газ.

Крім того, господарським судом першої інстанції враховано, що розмір нарахованої позивачем пені є надмірно великим і сплата неустойки буде стосуватися не лише майнових інтересів відповідача, а й інтересів споживачів, зокрема, щодо задоволення суспільних та особистих потреб населення.

Разом з цим, інфляційні процеси, які мали місце за час невиконання відповідачем свого зобовязання, компенсуються позивачу стягненням з відповідача інфляційних втрат у розмірі 290 264,13 грн.

Питання щодо меж зменшення неустойки повинно розглядатися із врахуванням принципу змагальності сторін з виконанням вимог ст.ст. 33, 34 ГПК України.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було подано суду доказів понесення ним збитків на зазначену в апеляційній скарзі суму через порушення відповідачем строків по оплаті за поставлений природний газ саме за договором № 1396/14-ТЕ-21 від 19.12.2013.

Вищий господарський суду України у п. 7 оглядового листа від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ)» звертає увагу на наступне. Встановивши причини невиконання відповідачем грошового зобов'язання, а саме надавши належну оцінку тій обставині, що споживачем теплової енергії, яку виробляє відповідач, є переважно населення, а також збитковість господарської діяльності відповідача у зв'язку з наявністю значної заборгованості споживачів за поставлену енергію, суди дійшли обґрунтованих висновків про наявність підстав для зменшення розміру пені на підставі статті 233 ГК України та пункту 3 статті 83 ГПК України (постанова Вищого господарського суду України від 19.12.12 № 5023/3165/12).

З врахуванням викладеного, судова колегія вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про зменшення розміру пені на 50 % та стягнення з відповідача на користь позивача 95 648,01 грн. пені, оскільки стягнення зменшеного розміру штрафних санкцій також є достатнім та дієвим засобом стимулювання відповідача до належного і своєчасного виконання умов договорів у майбутньому та є співрозмірним в контексті інтересів позивача та відповідача, що було враховано судом першої інстанції при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки.

Стосовно доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції зазначає, що зі змісту зазначених договорів про організацію взаєморозрахунків та спільного протокольного рішення вбачається, що розрахунки між сторонами здійснювались в межах договору № 1396/14-ТЕ-21 від 19.12.2013. Тобто, підписання сторонами зазначених угод і протокольного рішення та виконання їх положень, а також положень постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005, наказу Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", Державного казначейства України від 03.02.2009 N 55/57/43, свідчить, що сторони фактично погодились, що залишок оплати поставленого природного газу за договором № 1396/14-ТЕ-21 від 19.12.2013, підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі вищенаведених угод та рішення.

Тобто, підписавши зазначені документи щодо взаморозрахунків, сторони тим самим змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, поставлений за договором № 1396/14-ТЕ-21 від 19.12.2013, а саме, щодо тих сум заборгованості, які становили предмет їх регулювання. Для застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, встановлених ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 232 ГК України, необхідно, щоб оплату було здійснено поза межами порядку і строків, визначених документами, які укладені до порушення провадження у даній справі.

За таких обставин, розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, Львівський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги за результатами перегляду рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.16 у справі № 914/4015/15 покласти на скаржника.

Враховуючи вищенаведене та відповідно до ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, -

Львівський апеляційний господарський суд ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Львівської області від 18.05.16 у справі № 914/4015/15 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу від 10.06.2016 р. за вих. № 14/2-881в Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ залишити без задоволення.

3. Витрати по сплаті судового збору за перегляд судового рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 11.08.2016.

Головуючий суддя Кузь В.Л.

Суддя Желік М.Б.

Суддя Малех І.Б.