РІШЕННЯ

10 серпня 2016 року Справа № 913/661/16

Провадження № 9/913/661/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Амалтея», м. Херсон

до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання АЗОТ», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 846 881 грн. 47 коп.

суддя Ворожцов А.Г.,

секретар судового засідання Морозова С.В.,

у засіданні брали участь:

від позивача не прибув,

від відповідача ОСОБА_1, довіреність № 05/33 від 07.12.2015,

в с т а н о в и в:

суть спору: позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь основний борг у сумі 773000,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 27055,00 грн., 3% річних у сумі 3207,31 грн. та пеню в розмірі 43619,16 грн. за договором № 26/УС-17/16-89 від 11.03.2016.

У судове засідання прибув представник відповідача.

Позивач, ТОВ «Амалтея», явку повноважного представника у засідання суду не забезпечив.

18 липня 2016 року від позивача на адресу суду надійшов лист № 11-07/16 від 11.07.2016, в якому він повідомив про погашення відповідачем суми основного боргу в розмірі 773 000,00 грн., що підтверджено відповідними банківськими виписками, наявними у матеріалах справи, та просив розглянути справу без участі свого представника.

18 липня 2016 року від позивача надійшов лист за № 11-07/16, в якому він повідомив про погашення відповідачем суми основного боргу в розмірі 773000,00 грн., що підтверджено відповідними банківськими виписками, наявними у матеріалах справи.

За таких обставин, з огляду на відсутність спору щодо стягнення 773000,00 грн. суми основного боргу, суд припиняє провадження у справі в цій частині позовних вимог на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Представник відповідача, ПрАТ "СО Азот", у судовому засіданні 10.08.2016 звернувся до суду з письмовим клопотанням, про зменшення на 80% розміру пені, зважаючи на обставини, які вплинули на порушення відповідачем договірних зобов'язань та які, на думку відповідача, є суттєвими та такими, що заслуговують на увагу.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши присутнього в судовому засіданні під час судового розгляду справи представника відповідача, суд встановив такі фактичні обставини.

11 березня 2016 року між позивачем, ТОВ "Амалтея ", та відповідачем, ПрАТ "СО Азот", було укладено договір № 26/УС-17/16-89 (а.с. 9-16), згідно з яким позивач (постачальник) взяв на себе зобовязання поставити відповідачу (покупець) товар (мішки поліпропіленові з поліетиленовим вкладишем та косим клапаном) в кількості та на умовах, визначених у додатках до договору, а відповідач, в свою чергу, зобовязався прийняти та оплатити товар на умовах даного договору.

Відповідно до п.п. 1.2, 1.4 додатку № 1 від 11.03.2016 сторони узгодили поставку 100000 одиниць мішків на суму 773 000,00 грн., при цьому строк поставки відповідно до п. 6 узгодженого додатку обумовлений з 18 березня по 23 березня 2016 року.

Згідно з п. 9 додатку № 1 (в редакції з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей) оплата товару здійснюється покупцем протягом 10-ти календарних днів з дати поставки за умови позитивних результатів вхідного контролю якості на майданчику покупця.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього грошову суму.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства.

За правилом п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Позивач свої зобовязання щодо поставки відповідачу товару виконав, що підтверджується:

- видатковою накладною № 487 від 17.03.2016 на суму 313065,00 грн. (а.с. 24), яка отримана представником відповідача, про що свідчить його підпис на документі та відбиток печатки,

- видатковою накладною № 498 від 21.03.2016 на суму 459935,00 грн. (а.с. 25), яка містить підпис представника відповідача.

Відповідач прийняв товар без зауважень, однак, в порушення умов договору вартість товару не сплатив, борг на час звернення з цим позовом до суду складав 773 000,00 грн.

Після звернення позивача з позовом до суду відповідач повністю погасив суму основного боргу, тому в цій частині провадження у справі має бути припинене за відсутністю спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

На суму боргу відповідача, яка склалася на час звернення з цим позовом до суду, на підставі вказаної норми позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати за квітень 2016 року в сумі 27055,00 грн. та 3% річних за період з 27.03.2016 по 18.05.2016 в сумі 3207,31 грн.

Умовою пп. 10.10.1 розділу Х договору з урахуванням протоколу узгодження розбіжностей, передбачена відповідальність за прострочення товару у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості, однак не більше 10%.

На суму боргу позивач нарахував пеню в сумі 43619,16 грн. за період з 27.03.2016 по 18.05.2016 (з урахуванням 2-х накладних).

Перевіривши правильність нарахування заявлених до стягнення сум, суд дійшов висновку, що заявлені у позові суми відповідають фактичним обставинам.

Щодо клопотання відповідача про зменшення на 80 % розміру пені.

Відповідно до ст.ст. 230, 233 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання; у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Виходячи з системного аналізу вищевказаних норм законодавства зменшенню підлягають штрафні санкції, встановлені як за згодою сторін, так і законом.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Застосування положень п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України та встановлення, при цьому, розміру зменшення є правом суду, та застосовується ним виходячи з обставин справи та внутрішнього переконання суду щодо встановлення достатнього розміру неустойки, що підлягає стягненню.

Вирішуючи питання щодо поданого відповідачем клопотання, суд виходить у т.ч. з об'єктивної оцінки, чи є випадок винятковим, враховуючи інтереси сторін та обставини, які заслуговують на увагу.

Так, вказана процесуальна норма разом з нормою ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України застосовуються на розсуд суду першої інстанції, який розглядає спір.

Суд вважає за потрібне врахувати наступне.

Через бойові дії у регіоні, з серпня 2014 року по теперішній час в результаті пошкодження електромереж відповідач відділено від обєднаної енергосистеми України та не має доступу до електростанцій України, а відновити доступ до джерел електропостачання не має можливості через розташування пошкоджених електромереж у зоні бойових дій.

Через вказані події, електропостачання підприємства здійснюється лише по одній мережі електропередачі 220 кВ від Луганської ТЕС (м. Щастя), яка є вкрай ненадійною та працює з постійними перебоями через те, що розташована безпосередньо на лінії зіткнення і знаходиться під обстрілами.

Таким чином, на підприємстві відповідача фактично виникла критична ситуація з електропостачанням, яка постійно призводить до вимкнень, перепадів та посадок напруги.

Довготривале простоювання виробничих потужностей підприємства призвело до тяжкого фінансово-економічного становища відповідача.

Відповідно до звіту про фінансові результати, збиток підприємства складає ,00 грн. У порівнянні з аналогічним періодом попереднього року збиток зріс більш ніж на 10 000 000,00 грн.

Через скрутне фінансове становище, яке викликане зазначеними подіями, відбулась затримка у виплаті Позивачу належних до сплати сум за договором № 26/УС-17/16-89 від 11.03.2016.

Крім того, суд приймає до уваги, що, попре зазначені складнощі, процес погашення заборгованості відбувався добровільно, ще до подання позивачем позову, а саме з 19.05.2016 до 30.05.2016 заборгованість було погашено у повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями, доданими до матеріалів справи.

Суд вважає обставини, на які посилається відповідач, такими, що є винятковими у розумінні п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України, тому клопотання відповідача має бути задоволене.

З урахуванням зменшення на 80 % розміру заявленої пені, до стягнення з відповідача підлягає пеня у розмірі 8724,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, з віднесенням на відповідача судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 22, 44, 49, 78, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з відповідача, Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об'єднання Азот", 93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд. 5, код 33270581, на користь позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Амалтея", 73000, м. Херсон, пров. Учбовий, буд. 28/50, код 21298452, інфляційні нарахування в сумі 27055,00 грн., 3% річних у сумі 3207,31 грн. та зменшену судом пеню в розмірі 8724,00 грн., крім того, витрати зі сплати судового збору в розмірі 1108,22 грн., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 773000,00 грн. припинити.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 12.08.2016.

Суддя А.Г. Ворожцов