КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2016 р. Справа№ 911/5194/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Федорчука Р.В.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 04.08.2016 року по справі №911/5194/15 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства індивідуальних забудовників "Сосновий бір"

на рішення Господарського суду Київської області від 15.04.2016р.

у справі №911/5194/15 (суддя Мальована Л.Я.)

за позовом Козинської селищної ради

до Товариства індивідуальних забудовників "Сосновий бір"

третя особа - Управління Держгеокадастру в Обухівському районі Київської області

про розірвання договору оренди земельної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року Козинська селищна рада (далі-позивач) звернулася до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства індивідуальних забудовників "Сосновий бір" (далі-відповідач) про розірвання договору оренди земельної ділянки від 21.03.2002р. та повернення її орендодавцю.

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.04.2016р. у справі №911/5194/15 позов задоволено повністю.

Розірвано договір оренди земельної ділянки від 21 березня 2002 року, укладений між Козинською селищною радою та Товариством індивідуальних забудовників "Сосновий бір", посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л. та зареєстрований в реєстрі під номером 459, та зареєстрований в Обухівському районному відділі земельних ресурсів 26 березня 2002 року за № 122.

Витребувано у Товариства індивідуальних забудовників "Сосновий бір" земельну ділянку площею 2330 кв.м., орендовану на підставі договору оренди земельної ділянки від 21 березня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л. та зареєстрований в реєстрі під номером 459 та передати її (земельну ділянку) Козинській селищній раді.

Стягнуто з Товариства індивідуальних забудовників "Сосновий бір" на користь Козинської селищної ради 3 420,54 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 15.04.2016р., відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Позивач не скористався своїм правом згідно ч. 1 ст. 96 ГПК України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно ч. 2 ст. 96 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

У відповідності до положень ст.ст.93, 122-124 Земельного кодексу України та ст.16 Закону України «Про оренду землі» обов'язковою передумовою укладання, зміни або розірвання договору оренди землі є волевиявлення органу місцевого самоврядування, представлене у формі відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.03.2012р. між позивачем, як орендодавцем, на підставі рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради №16/1 від 28.02.2002р. та відповідачем, як орендарем, було укладено договір оренди земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Кравченко Л. та зареєстровано в реєстрі під номером 459, а також зареєстрований в Обухівському районному відділі земельних ресурсів 26 березня 2002 року за № 122 (далі-Договір), відповідно до умов якого орендодавець надає в оренду, а орендар приймає у строкове, платне користування земельну ділянку, загальною площею 2330 кв.м., розміщену на землях, що знаходяться на території Козинської селищної ради, смт. Козин, Обухівського району Київської області, надану для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей.

У відповідності до п.п.1.2., 2 Договору орендодавець зобов'язується надати орендарю в тимчасове користування (на правах оренди) строком на 49 років земельну ділянку, площею 2 330 кв.м., надалі - земельна ділянка, надану для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей. Орендар зобов'язується використовувати земельну ділянку за призначенням.

Пунктом 3.1 Договору сторони погодили, орендна плата за користування земельною ділянкою встановлена в розмірі 0,12 грн. за 1 кв.м. та складає 279 (двісті сімдесят дев'ять) гривень 60 копійок в місяць, 3 355 гривень 20 копійок в рік. Загальна сума договору становить 164 404 (сто шістдесят чотири тисячі чотириста чотири) гривні 80 копійок.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що в разі визнання договору недійсним одержана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди не повертається.

Відповідно до п. 3.5 Договору розмір орендної плати щорічно переглядається в зв'язку з інфляцією, погіршенням стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, зміни розміру ставки земельного податку та в інших випадках передбачених законодавством України.

Пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що договір оренди земельної ділянки може бути розірвано за взаємною згодою сторін. На вимогу однієї з сторін договору може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами їх зобов'язань, передбачених у договорі, а також з підстав, визначених ст. 27 Земельного кодексу України.

На підставі Договору відповідачу була передана в користування на правах оренди земельна ділянка площею 0,233 га (2330 кв.м.), яка розташована в смт. Козин, Обухівського району, Київської області, для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей, строком на 49 (сорок дев'ять) років, що підтверджується актом про передачу земельної ділянки в тимчасове користування (на умовах оренди) від 22.03.2002 року.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що за період з 2002 року по 2014 роки включно Козинською селищною радою було замовлено та затверджено нову нормативну грошову оцінку (2010 рік), а орендна плата підлягала індексації відповідно до рівня інфляції національної валюти України, згідно п.3.5 Договору.

Козинською селищною радою неодноразово були направлені відповідачу листи з повідомленням з проханням отримати в Управлінні Держземагентства Обухівському районі витяг з затвердженої згідно рішення Козинської селищної ради №14 від 31.05.2010р. нормативної грошової оцінки та звернутись до Козинської селищної ради з клопотанням про внесення відповідних змін до договору оренди, які було вручено відповідачу, проте залишено останнім без відповіді та задоволення.

Станом на дату подання позову нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 0,233 га (2330 кв.м.), що розташована в смт. Козин, Обухівського району, Київської області, цільове призначення якої для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей, згідно витягу з нормативної грошової оцінки, виданої Управлінням Держземагентства в Обухівському районі складає 63,02грн. за квадратний метр, що підтверджується листом Управління Держземагентства в Обухівському районі від 04.08.2015р. № 695, копія якого міститься в матеріалах справи.

Судова колегія проаналізувавши умови укладеного між сторонами Договору вважає, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором найму (оренди), який підпадає під правове регулювання Земельного кодексу України, глави 58 Цивільного кодексу України та глави 30 Господарського кодексу України.

Спеціальним законом, що регулює суспільні відносини на Україні з питання оренди землі, є Закон України "Про оренду землі".

У відповідності до ст.93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом.

Згідно із ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" однією з істотних умов договору оренди є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Згідно із ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про оренду землі" орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.

Пунктом 14.1.136 ст. 14 Податкового кодексу України передбачено, що орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 141 Земельного кодексу України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

Відповідно до п.2.23 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносини" розглядаючи справи зі спорів про розірвання договору оренди з підстав заборгованості з орендної плати, потрібно мати на увазі, що згідно зі статтями 1, 13 Закону України "Про оренду землі" основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі.

Отже, нормами чинного законодавства встановлено, що оренда землі здійснюється на платній основі. При цьому, мінімальні та максимальні розміри орендної плати встановлені нормами Податкового кодексу України.

Статтею 288.5.1. Податкового кодексу України встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою 3 відсотків нормативної грошової оцінки.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Умовами договору передбачено обов'язок сторін вносити зміни в Договір щодо приведення розміру орендної плати до вимог законодавства, однак відповідач ухиляється від виконання п.3.5 Договору, чим порушує законні права та інтереси позивача, призводить до недоотримання останнім належної орендної плати за землю і наносить збитків сільській громаді, представницьким органом якої є Козинська селищна рада.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулося 04.08.2016р. повідомив, що товариство взагалі не сплачує та не сплачувало орендну плату за спірним Договором. Також, стверджував про відсутність у товариства земельних ділянок, які б перебували в оренді.

При цьому, в матеріалах справи містяться копії виписок з яких вбачається, що відповідачем здійснювались дії у вигляді сплати орендних платежів за оренду землі.

Також, в даному судовому засіданні сторони повідомили, що спірна земельна ділянка не огорожена та на ній відсутня будь-яка нерухомість.

Згідно з ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Відповідач проти позову заперечує посилаючись на те, що в момент укладення спірного Договору сторонами не було дотримано всіх вимог ч.2. ст.14 Закону України "Про оренду землі", оскільки, на думку останнього, Договір не містить відомостей про: місце розташування земельної ділянки, цільового призначення земельної ділянки та умов повернення земельної ділянки орендодавцю, тому є неукладеним (нечинним). Крім того, відсутній кадастровий номер земельної ділянки, в зв'язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.

Щодо місця розташування земельної ділянки, то відповідно до п.1.1 Договору земельна ділянка знаходиться на території Козинської селищної ради, смт. Козин, Обухівського району Київської області, а також п.6.3 Договору встановлено, що невід'ємною частиною договору є план (схема) земельної ділянки. Актом про встановлення та узгодження на місцевості зовнішніх меж земельних ділянок від 20.03.2002р., підписаного уповноваженими представниками сторін, було передано відповідачу в тимчасове користування, на умовах оренди, земельну ділянку площею 0,2330 га.

Стосовно тверджень відповідача про не досягнення сторонами істотної умови договору щодо цільового призначення земельної ділянки то п.1.2 Договору встановлено, що земельна ділянка надається для культурно-оздоровчих та рекреаційних цілей.

Використання земельної ділянки за цільовим призначенням - це використання земельної ділянки з дотриманням вимог, що ставляться відповідно до категорій земель, визначених главою 4 розділу II Земельного кодексу України.

Згідно Класифікації видів цільового призначення земель затвердженого наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 23 липня 2010 року № 548, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 листопада 2010 р. за № 1011/18306, землі рекреаційного призначення - це земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об'єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об'єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об'єктів стаціонарної рекреації).

Таким чином відомості зазначені в акті про передачу земельної ділянки в тимчасове користування від 22.03.2002р. щодо передачі земельної ділянки для культурно-оздоровчих цілей та під розміщення пляжу та човнової станції не суперечать вимогам чинного законодавства.

Стосовно неможливості задоволення вимоги про повернення спірної земельної ділянки, судова колегія зазначає, що у випадку розірвання Договору відповідач не має жодних правових підстав для утримання земельної ділянки у своєму володінні.

Судова колегія звертає увагу відповідача на те, що відповідно до п. 3 ст. 14 Закону України "Про оренду землі" в редакції чинній на момент укладення Договору, відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, порушення вимог статей 4, 5, 6, 7, 9, 13, 15 цього Закону є підставою для відмови у державній реєстрації договору оренди згідно зі статтею 18 цього Закону, а також для визнання договору недійсним відповідно до законів України, в той же час спірний Договір оренди був зареєстрований органом земельних ресурсів та нотаріально посвідчений, а його недійсність прямо не встановлена законом.

При цьому, відповідач заперечує проти його дійсності на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо), отже даний Договір є оспорюваним, а оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду, що також кореспондується з п.4 постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", проте в матеріалах справи відсутнє рішення суду щодо визнання спірного договору недійсним.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги, відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства індивідуальних забудовників "Сосновий бір" на рішення Господарського суду Київської області від 15.04.2016р. у справі №911/5194/15 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Київської області від 15.04.2016р. у справі №911/5194/15 залишити без змін.

3.Матеріали справи №911/5194/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Р.В. Федорчук

С.Г. Рудченко