ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року Справа № 6/16/5022-185/2012(15/39/5022-709/2011)
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді суддівШвеця В.О. (доповідач), Гоголь Т.Г., Грейц К.В.
розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4
на ухвалуГосподарського суду Тернопільської області від 04.03.2016
на діїВідділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції
та на постановуЛьвівського апеляційного господарського суду від 25.04.2016
у справі№6/16/5022-185/2012(15/39/5022-709/2011) Господарського суду Тернопільської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Шумськ-Інвест"
доФізичної особи-підприємця ОСОБА_4
треті особи1. Шумське районне споживче товариство; 2. Шумська міська рада; 3. ОСОБА_5
проусунення перешкод в користуванні земельною ділянкою

Представники сторін, третіх осіб та ВДВС в судове засідання не з'явилися, хоча належно повідомлені про час та місце розгляду касаційної скарги.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шумськ-Інвест" звернулося з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, шляхом знесення (демонтажу) належного відповідачу торгового павільйону НОМЕР_1 загальною площею 19,6 кв.м.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.07.2011 позов задоволено. Постановами Львівського апеляційного господарського суду від 07.10.2011 та Вищого господарського суду України від 12.01.2012 перевірене рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Місцевим господарським судом на виконання вказаного рішення 13.09.2012 був виданий відповідний наказ.

У грудні 2015 року фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до Господарського суду Тернопільської області зі скаргою, в якій просив визнати незаконними дії відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції щодо складання акта від 09.12.2015 про невиконання судового рішення по даній справі, постанови від 10.12.2015 про накладення на боржника штрафу та визнати недійсною вказану постанову. Обґрунтовуючи скаргу, Підприємець, зокрема, зазначав про те, що проведення виконавчих дій 09.12.2015 здійснювалось за не належною адресою, а при вчиненні виконавчих дій приймало участь кілька державних виконавців, без створення виконавчої групи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.03.2015, винесеною суддею Шумським І.П., у задоволенні скарги відмовлено. Вмотивовуючи ухвалу, суд виходив з обставин повторного невиконання боржником без поважних причин судового рішення в частині звільнення земельної ділянки від належного йому павільйону НОМЕР_1, а також неможливістю виконання рішення суду без боржника. З огляду на що, суд дійшов висновку про правомірність винесення державним виконавцем постанови від 10.12.2015 про накладення штрафу в розмірі 340 грн. При цьому суд керувався приписами статей 75, 89 Закону України "Про виконавче провадження".

Львівський апеляційний господарський суд, колегією суддів у складі: Матущак О.І. - головуючий, Сприпчук О.С., Хабіб М.І., постановою від 25.04.2016 перевірену ухвалу місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Не погоджуючись з прийнятими у справі судовими актами, Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою до Вищого господарського суду України, в якій просить ухвалу і постанову скасувати, а скаргу на дії ДВС задовольнити.

В обґрунтування доводів касаційної скарги, скаржник вказує на те, що проведення виконавчих дій 09.12.2015 здійснювалось не за належною адресою, а саме: АДРЕСА_1, а також без врахування наявності судових справ щодо встановлення адреси, належного стягувачу павільйону та нумерації об'єктів торгівлі у м. Шумськ. Окрім цього, скаржник звертає увагу на те, що у резолютивній частині оскаржуваної ухвали не вирішено усі п'ять вимог, поставлених у скарзі на дії органу Державної виконавчої служби.

Відзиву на касаційну скаргу до Вищого господарського суду України не надходило.

Від фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 судом також отримано клопотання про відкладення розгляду справи, яке залишається колегію суддів без задоволення через обмеженість строків розгляду касаційної скарги, крім того колегія суддів зауважує, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою.

Також 08.08.2016 року від скаржника надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Відповідно до статті 741 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за власною ініціативою або за клопотанням сторони, третьої особи, прокурора, іншого учасника судового процесу може постановити ухвалу про їх участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь.

Питання про участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції вирішується господарським судом за наявності відповідного клопотання або за власною ініціативою не пізніш як за п'ять днів до дня проведення такого судового засідання.

Враховуючи ту обставину, що клопотання про проведення судового засідання 11.08.2016 в режимі відеоконференції подано позивачем лише 08.08.2016, тобто за три дні до дня проведення судового засідання, Вищий господарський суд України не вбачає підстав для задоволення зазначеного клопотання.

Вищий господарський суд України, заслухавши доповідь судді Швеця В.О., переглянувши матеріали справи і доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування господарськими судами приписів чинного законодавства, відзначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Господарського суду Тернопільської області від 22.07.2011 у даній справі (яке набрало законної сили 07.10.2011) зобов'язано відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення (демонтажу) належного відповідачу торгового павільйону НОМЕР_1 загальною площею 19,6 кв.м. та стягнуто з останнього на користь позивача судові витрати. На виконання цього рішення Господарським судом Тернопільської області 13.09.2012 виданий відповідний наказ. Судами також установлено, що 26.08.2014 ВДВС Шумського районного управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44473309 з виконання судового наказу від 13.09.2012. Також судами установлено, що 14.11.2014 за адресою: АДРЕСА_1, м. Шумськ державним виконавцем був складений акт, яким встановлено факт невиконання боржником без поважних причин наказу суду в строк до 02.09.2014 (встановлений державним виконавцем у постанові від 26.08.2014 про відкриття виконавчого провадження, строк для добровільного виконання), а також зазначено про ненадання боржником документального підтвердження добровільного виконання судового наказу. Водночас судами установлено, що 02.12.2015 державним виконавцем були надіслані сторонам виконавчого провадження повідомлення про призначення на 09.12.2015 проведення виконавчих дій. Так, 09.12.2015 державним виконавцем Киричуком Я.Я., за участю представників стягувача, Шумської міської ради, орану внутрішніх справ та ще одного представника ДВС, складено акт, за змістом якого боржником без поважних причин не виконано судове рішення у даній справі в частині звільнення земельної ділянки від належного йому павільйону НОМЕР_1, а виконання рішення суду без боржника, є неможними. Вказані в акті обставини, а також присутність боржника при проведені цієї виконавчої дії та відмову від підпису акту, підтверджено зазначеними у ньому особами. Постановою державного виконавця від 10.12.2015 за повторне без поважних причин невиконання судового рішення в цій частині на боржника накладено штраф в розмірі 340 грн. Судами встановлено, що примірники акта від 09.12.2015 та постанови від 10.12.2015 були надіслані на адресу боржника 10.12.2015 та 11.12.2015 відповідно, що підтверджується поштовими фіскальними чеками підприємства "Укрпошта". Як убачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду є скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 подана в порядку приписів статті 1212 Господарського процесуального кодексу України, в якій підприємець (боржник) просив визнати незаконними дії відділу державної виконавчої служби Шумського районного управління юстиції щодо складання акта від 09.12.2015 про невиконання судового рішення по даній справі, постанови від 10.12.2015 про накладення на боржника штрафу та визнати недійсною вказану постанову. Підставою оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору визначено проведення виконавчих дій 09.12.2015 не за належною адресою. Відповідно до приписів статті 45 Господарського процесуального кодексу України господарські суди здійснюють правосуддя шляхом прийняття обов'язкових до виконання на усій території України рішень, ухвал, постанов. За приписами статей 115, 116 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду, що набрало законної сили, є обов'язковим на усій території України і виконується на підставі виданого господарським судом наказу, який є виконавчим документом. Статтею 117 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що наказ має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів, посадових осіб, які здійснюються на підставах, у спосіб і в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За приписами статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Окремі питання організації виконання рішень судів, що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5. Відповідно до статті 6 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. За приписами статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Отже, визначені законом повноваження державного виконавця повинні використовуватися останнім у повному обсязі з метою фактичного виконання прийнятого судового рішення. Частинами 1, 2 статті 25 названого Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Відповідно до статті 28 вказаного Закону (у відповідній редакції) у разі невиконання боржником рішення немайнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. Постанова про стягнення виконавчого збору виноситься при першому надходженні виконавчого документа державному виконавцю. За приписами статті 75 цього Закону після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення. Водночас статтею 89 цього ж Закону визначено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону. Відтак, установивши те, що боржником не було добровільно виконано судовий наказ від 13.09.2012 в строк до 09.12.2015 (встановлений державним виконавцем у відповідному повідомленні), суди дійшли правомірного висновку щодо наявності підстав для винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу. При цьому судами була надана і оцінка доводам боржника щодо підстав невиконання судового наказу, та визнано їх такими, що не можуть бути поважними причинами невиконання рішення суду. За таких обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про відсутність підстав для визнання недійсною постанови державного виконавця від 10.12.2015 про накладення 340 грн. штрафу за повторне без поважних причин невиконання судового рішення. Виконання рішення суду є невід'ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси осіб і є завершальною стадією судового провадження. Виконання судового рішення втілює норми законів у життя, сприяє зміцненню їх авторитету. Невиконання судового рішення унеможливлює досягнення кінцевої мети правосуддя - реальне поновлення порушених прав юридичних осіб і підприємців. Відповідно до статті 11110 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування, зокрема, норм процесуального права. З огляду на те, що судом касаційної інстанції не виявлено порушень судом норм матеріального та процесуального законодавства, підстав для скасування постанови у справі та задоволення касаційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 у справі №6/16/5022-185/2012(15/39/5022-709/2011) Господарського суду Тернопільської області залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Швець

Судді: Т. Гоголь

К. Грейц