донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

16.08.2016 справа №905/2059/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача: від відповідача 1: від відповідача 2:не зявився не зявився ОСОБА_4, за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вельт" смт.Слобожанське Дніпропетровської області
на рішення господарського суду Донецької області
від20.07.2016 р.
у справі№ 905/2059/16 (суддя Уханьова О.О.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Вельт" смт.Слобожанське Дніпропетровської області
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ессенс- Преміум" м.Маріуполь Донецької області 2. Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_5 Дніпро", м. Київ
провизнання недійсним кредитного договору

В С Т А Н О В И В:

29.06.2016р. до господарського суду Донецької області надійшла позовна заява ТОВ Вельт смт.Слобожанське до ТОВ Ессенс-Преміум м. Маріуполь, ПАТ ОСОБА_5 Дніпро м. Київ про визнання недійсним кредитного договору.

Господарським судом Донецької області 20.07.2016р. прийнято рішення у справі № 905/2059/16, яким у задоволені позовних вимог відмовлено у звязку з їх недоведеністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Вельт», смт. Слобожанське Дніпропетровської області звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення по справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення по справі прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається, що місцевий господарський суд не задовольнив клопотання позивача про відкладання розгляду справи та прийняв рішення за відсутністю представників позивача, що є порушенням п.1 ст.77 ГПК України.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2016р. у справі №905/2059/16 порушено апеляційне провадження.

На адресу Донецького апеляційного господарського суду від позивача по справі надійшло письмове клопотання про витребування нового доказу (копії іпотечного договору) на підтвердження, що його права порушуються спірним кредитним договором.

Від першого відповідача по справі надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважає, що кредитний договір взагалі є неукладеним.

В судове засідання зявився представник другого відповідача, який просив рішення по справі залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Проти задоволення клопотання про витребування іпотечного договору заперечував, оскільки вважає, що позивач навмисно затягує розгляд справи.

Судова колегія у задоволені клопотання відмовляє, оскільки у самому тексті кредитного договору зазначено, що одним із іпотекодавцем є саме позивач по цій справі. Що стосується самого тексту іпотечного договору, то він у цій справі не досліджується, оскільки предметом по цій справі є недійсність кредитного договору.

Представники позивача та першого відповідача по справі в судове засідання не зявилися, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 04.08.2016р. явка сторін не була обовязковою.

Відповідно до приписів ст.101 ГПК України, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Апеляційний господарський судне звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Враховуючи вище викладене, судова колегія вважає за можливим розглянути справу за відсутністю представників позивача та першого відповідача по справі.

Дослідивши обставини справи, вислухавши пояснення представників сторін, які зявилися в судове засідання, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.2013р. ПАТ ОСОБА_5 Дніпро (далі - банк, відповідач-2) та ТОВ Ессенс-Преміум (далі - позичальник, відповідач-1) підписали кредитний договір №291013-КЛВ, відповідно до умов якого, банк на умовах цього договору відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в національній валюті України з лімітом кредитування в сумі 10000000,00грн. для поповнення обігових коштів, проведення документарних операцій, а позичальник зобов'язується повернути кредит у строки, встановлені графіком, але не пізніше 28.02.2014р. та сплатити проценти за користування наданим кредитом.

Пунктом 1.4 договору зазначено, що процентна ставка за користування кредитами встановлюється у розмірі 20% процентів річних. Сторони домовились, що у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 25 % процентів річних за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні.

Відповідно до п.1.6 договору порядок оплати банку нарахованих процентів за користування кредитами здійснюється позичальником відповідно до п.2.3 цього договору щомісячно, в період сплати процентів, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття цього договору.

Відповідно до п.2.3.2 Кредитного договору проценти за користування кредитами, наданими за цим договором, нараховуються банком та сплачуються позичальником щомісячно в останній робочий день поточного місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття цього договору (достроково або при настанні строку погашення), але не пізніше дати погашення кредитів, вказаної в пункті 1.1 цього договору, виходячи із суми заборгованості на позичковому рахунку та процентної ставки, вказаної в п. 1.4 цього договору.

Пунктом 3.1.14 договору передбачено право банку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом у залежності від зміни ставок на грошовому ринку і облікової ставки НБУ. У цьому випадку банк сповіщає позичальника за 10 робочих днів про такі зміни. У тому разі, якщо позичальник погоджується на зміни вказані в цьому пункті, сторони діють відповідно до п.5.3 цього договору. У разі незгоди позичальника з розміром нової процентної ставки банк має право вимагати дострокового повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до закінчення строку, зазначеного в п.1.1. цього договору, а в невиконаній частині до повного виконання зобовязань сторонами за цим договором. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії цього договору (п.п. 5.1.,5.2. договору).

Згідно з п.5.3 договору усі зміни та доповнення умов цього договору здійснюються в письмовій формі, підписуються уповноваженими на це представниками сторін і скріплюються печатками обох сторін, за винятком випадків односторонньої зміни умов, передбачених цим договором.

Згідно 1.5 та п.1.5.21 договору, основними забезпеченням своєчасного погашенням кредитів, наданих за цим Договором, сплати процентів та пені є, зокрема повторна іпотека багатофункціональної заправ очної станції № 3 (газова та бензинова), що розташована за адресою Дніпропетровська область, Павлоградський район с. Богуслав, вул. Лінейна, б.3 та належить ТОВ «ВЕЛЬТ».

Позивач, як іпотекодавець, вважаючи, що кредитним договором передбачені різні розміри процентів, але з його змісту неможливо визначити, який тип процентної ставки встановлений за кредитом, а умови кредитного договору щодо встановлення різних розмірів процентів за кредитом не відповідають умовам застосування фіксованої або змінюваної процентної ставки за кредитом звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання умов договору банком надані позичальнику кредитні кошти в розмірі 10000000,00грн., що підтверджується виписками по рахункам, які наявні в матеріалах справи та нараховані відсотки, які частково оплачені.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду м.Києва від 30.03.2016р. у справі №910/2692/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016р., відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ Азовнефтепродукт до ТОВ Ессенс-Преміум, ПАТ ОСОБА_5 Дніпро про визнання кредитного договору №291013-КЛВ від 29.10.2013р. недійсним.

Тобто питання щодо недійсності вище зазначеного кредитного договору вже розглядалося господарським судом за позовом ТОВ «Азовнефтепродукт», який як вбачається з тексту кредитного договору, також є іпотекодавцем.

Як зазначалося вище, у задоволені позовних вимог рішенням по справі було відмовлено з посиланням на їх безпідставність.

Судова колегія, відповідно до приписів ст.101 ГПК України, повторно розглянувши справу, також приходить до висновку щодо відсутності підстав для визнання недійсним кредитного договору № 291013-КЛВ від 29.10.2013р., який підписано між ТОВ «ЕССЕН-ПРЕМІУМ» та ПАТ «ОСОБА_5 ДНІПРО» з огляду на наступне.

Предметом спору по даній справі є вимога позивача про визнання недійсним кредитного договору № 291013-КЛВ від 29.10.2013р.

Підставою, як зазначив позивач, є порушення прав та інтересів позивача, як іпотекодавця, який забезпечив виконання зобовязань ТОВ Ессенс-Преміум, ПАТ ОСОБА_5 Дніпро щодо своєчасного погашення кредиту, сплати процентів та пені по кредитному договору.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту цивільних прав і інтересів є, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Стаття 203 Цивільного кодексу України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи між відповідачами по справі склалися кредитні відносини, які регулюються нормами параграфу 2 Розділу ІІІ Книги п'ять Цивільного кодексу України.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договору даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк договору.

Таким чином, істотними умовам кредитного договору, як господарського, відповідно до закону є умови про предмет, ціну, строк його дії, а також усі інші умови щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Як правильно зазначив місцевий господарський суд, дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.02.2008р. у справі №22/268.

Судова колегія, дослідивши текст кредитного договору, приходить до висновку, що сторони, укладаючи кредитний договір №291013-КЛВ від 29.10.2013р., погодили всі істотні умови для даного виду, зокрема, суму кредиту, строки повернення кредитних коштів, розміри процентів та порядок їх сплати, строк дії договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями статей 6, 627 Цивільного кодексу України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Укладаючи кредитний договір, сторони погодили (п. 1.4), що позивач сплачує відповідачу проценти в розмірі 20 % річних.

Частинами 1-3 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Крім того, пунктом 1.4 кредитного договору передбачено, що у разі прострочення повернення кредиту плата за користування одержаним кредитом в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно цього договору і до дня фактичного повернення кредиту позичальником встановлюється в розмірі 25 % процентів річних за користування кредитними ресурсами, що надані в гривні.

В пункті 3.1.14 договору передбачено право банку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом у залежності від зміни ставок на грошовому ринку і облікової ставки НБУ. У цьому випадку банк сповіщає позичальника за 10 робочих днів про такі зміни. У тому разі, якщо позичальник погоджується на зміни вказані в цьому пункті, сторони діють відповідно до п.5.3 цього договору. У разі незгоди позичальника з розміром нової процентної ставки банк має право вимагати дострокового повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами.

У пункті 2.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 24.11.2014 №1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", з метою забезпечення однакового і правильного вирішення господарськими судами спорів, що виникають з кредитних договорів, господарським судам роз'яснено, що вирішуючи питання щодо права банку змінювати в односторонньому порядку умови кредитного договору, зокрема підвищувати розмір процентної ставки за таким договором, господарським судам слід враховувати приписи статті 1056-1 ЦК України, згідно з якими банку забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника. У розгляді відповідних справ господарським судам необхідно з'ясовувати: чи було передбачено збільшення розміру процентної ставки основним кредитним договором; чи були виконані банком усі умови договору у відповідній частині та чи дотримано порядок узгодження зазначеного питання з позичальником. У разі якщо кредитним договором передбачено обов'язкове вчинення відповідного правочину щодо зміни умов договору в письмовій формі, судам необхідно враховувати приписи статей 639, 654, 1055 ЦК України.

Також, пунктом п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012р. № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" визначено, що при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК.

Отже, підписавши кредитний договір, його сторони домовились про умови застосування процентної ставки за користування кредитом в розмірі 25 % річних у разі невиконання позичальником певних умов договору.

Таким чином, сторони кредитного договору, укладаючи договір, передбачили можливість збільшення розміру процентної ставки та умови, за яких можливе таке збільшення, а також передбачили можливість вносити зміни у кредитний договір, за погодженням сторін, у разі зміни кредитної політики, ставок на грошовому ринку і облікової ставки НБУ, та у разі незгоди позичальника на зміну процентної ставки та не підписання позичальником відповідних змін до договору, сторони погодили, що банк має право вимагати дострокового повернення кредитів і сплати процентів за фактичний час користування кредитами.

Судова колегія, також, вважає, що підписавши кредитний договір, позичальник погодився з усіма його умовами, зобов'язався своєчасно повернути одержаний кредит, сплатити нараховані проценти, комісії, тощо, на умовах, встановлених кредитним договором та є обізнаним щодо наслідків порушення своїх зобов'язань.

Зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК (п. 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Враховуючи вищевикладене, судова колегія також приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду щодо відсутності підстав для припинення провадження по цій справі, оскільки по справі №910/2692/16 вирішений спір за позовом ТОВ Азовнефтепродукт до ТОВ Ессенс-Преміум, ПАТ ОСОБА_5 Дніпро про визнання кредитного договору №291013-КЛВ від 29.10.2013р. недійсним. Таким чином, склад сторін не є тотожнім, а тому, відповідно ст.80 ГПК України застосуванню не підлягає.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на порушення місцевим господарським судом п.1 ст.77 ГПК України, то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст.77 ГПК України, господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами є, зокрема не зявлення в засіданні представників сторін, інших учасників судового процесу.

Як свідчать матеріали справи заявник апеляційної скарги (він же позивач) звернувся до господарського суду з клопотанням про відкладання розгляду справи у звязку неможливістю забезпечити явку його представників в судове засідання. Про те, жодного документа підтверджуючи зазначену обставину, а також посилання, з яких підстав його представники не можуть зявитися в судове засідання, клопотання про відкладання розгляду справи не містить.

Враховуючи достатність матеріалів справи, суд вирішив спір по суті за наявними у справі документами відповідно до приписів ст.75 ГПК України.

Судова колегія також бере до уваги, що відповідно до приписів ст.104 ГПК України, порушення або не правильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

В даному випадку, позивач належним чином був повідомлений про час та місце проведення судового засідання, а прийняття рішення по справі за відсутності його представників не призвело до неправильного його прийняття.

Судова колегія вважає, що заявник апеляційної скарги не довів наявність підстав, з якими закон повязує скасування або зміну рішення місцевого господарського суду, у звязку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення по справі без змін.

Судові витрати покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.33, 49 , 99, 101, 102, 103, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Вельт смт.Слобожанське Дніпропетровської області на рішення господарського суду Донецької області від 20.07.2016р. у справі № 905/2059/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 20.07.2016р. у справі №905/2059/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття та може бути оскаржена на адресу Вищого господарського суду України через Донецький апеляційний господарський суд протягом 20 днів.

Головуючий суддя О.І. Склярук

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3

Надруковано: 6 прим.

1. позивачу

2. відповідачам

1. у справу

1. ГСДО

1. ДАГС