ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Справа № 910/29406/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів:Іванової Л.Б. (доповідач), Гольцової Л.А., Картере В.І.,
розглянувши касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 07.06.2016
у справі№ 910/29406/15 Господарського суду міста Києва
за позовомДержавного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"
доПублічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"
про стягнення 71 430,39 грн.
за участю представників сторін:

позивача: Сінькевич В.А., дов. від 04.01.2016 № 01-22/7-10

відповідача: Суденко Р.В., дов. від 26.10.2015 № 09-32/637

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" про стягнення 71430,39 грн. заборгованості за договором № 02.2.2.-24.77 Д-2 від 27.03.2007 про відкриття депозитної лінії, з якої: 38582,46 грн. основного боргу, 3086,88 грн. 3% річних, 29761,05 грн. індексу інфляції.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 910/29406/15 (суддя Селівон А.М.) позов задоволено частково; стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 38582,46 грн. основної заборгованості, 3086,88 грн. процентів річних, 28882,80 грн. втрат від інфляції та 1202,34 грн. судового збору.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 (колегія суддів у складі: головуючого судді Чорногуза М.Г., суддів Агрикової О.В., Рудченка С.Г.) рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 910/29406/15 змінено, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: "Позов задовольнити частково; стягнути з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 26664,65 грн. основної заборгованості, 2164,14 грн. процентів річних, 19954,49 грн. втрат від інфляції та 819,54 грн. судового збору".

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 у справі № 910/29406/15, прийняти нове рішення, яким в позові відмовити повністю.

Обґрунтовуючи підстави звернення з касаційною скаргою до суду, скаржник посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а саме: ст.ст. 251, 251, 631, 1058 - 1061, 1070 Цивільного кодексу України; помилковість висновків апеляційного господарського суду про те, що дія договору до повного виконання є встановленням терміну такого договору; вказує, що судом не взято до уваги, що договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом після настання терміну повернення депозиту та неналежного виконання грошового зобов'язання за договором, що виключає застосування процентної ставки у розмірі 15% річних, передбаченої депозитним договором; зазначає, що судом надано невірну оцінку здійсненому відповідачем платежу у розмірі 40000,00 грн. на виконання договору 5-46/2007 від 27.03.2007; вважає, що судом помилково стягнуто з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані на суму процентів, яка ще не була встановлена судом.

Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" також звернулося до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій просило скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 у справі № 910/29406/15, залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі цій справі.

Доводи касаційної скарги обґрунтовані порушенням судом апеляційної інстанції вимог п. 30.1 ст. 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", згідно із яким переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі, а тому, на думку скаржника, датою виконання грошового зобов'язання відповідачем є 05.04.2013, а не 07.03.2013 - дата зарахування коштів на депозитний рахунок ДВС, як помилково вважав апеляційний господарський суд.

Сторони згідно з приписами статті 111-4 Господарського процесуального кодексу України були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги та скористалися передбаченим законом правом на участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового акту, вважає касаційні скарги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Як встановлено господарським судом апеляційної інстанції та підтверджується матеріалами справи, 27.03.2007 між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (вкладник) та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" (банк) було укладено договір № 02.2.2-24.77Д-2 про відкриття депозитної лінії, відповідно до умов якого вкладник передає, а банк приймає від вкладника на депозитний рахунок № 395 в філії "Відділення Промінвестбанку в м. Нікополь Дніпропетровської області" грошові кошти (депозит) в сумі 50000000 грн. з правом поповнення суми депозиту та зменшення суми депозиту.

Сума депозиту протягом дії договору не може становити менше 30000000 грн. (п. 1.2. договору).

На виконання умов договору позивачем було перераховано грошові кошти в сумі 50000000 грн. на депозитний рахунок № 395, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень.

Згідно із п. 1.3 договору за користування депозитом, розміщеним вкладником на депозитному рахунку, банк виплачує проценти з розрахунку 13,5% річних. Базова кількість днів для нарахування процентів 365 (366) днів.

Пунктом 2.4 договору визначено, що виплата процентів провадиться щомісячно в останній робочий день звітного місяця, шляхом перерахування їх в безготівковому порядку на поточний рахунок вкладника № 301 в філії АБ "Південний" в м. Києві, МФО 320917.

Датою повернення депозиту є 06 червня 2007 року (п. 1.5 договору).

21.07.2008 між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору про відкриття депозитної лінії № 02.2.2-24.77Д-2 від 27.03.2007, п. 1.3 якого сторони погодили, що за користування депозитом, розміщеним вкладником на депозитному рахунку, банк виплачує проценти з розрахунку 15% річних. Базова кількість днів для нарахування процентів 365 (366) днів.

Договором про внесення змін від 04.02.2008 до договору про відкриття депозитної лінії № 02.2.2-24.77Д-2 від 27.03.2007 сторонами погоджено внести зміни до п. 1.5 договору, згідно яких датою повернення депозитних коштів є 05.02.2009.

Відповідно до п. 2.2 договору повернення депозиту з депозитного рахунку на поточний рахунок вкладника № 301 в філії АБ "Південний" в м. Києві, МФО 320917 здійснюється на підставі листа, що надається вкладником банку в день повернення депозиту в операційний час банку.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 30.01.2009 позивач листом № 05.1-30-42 звернувся до відповідача з вимогою про повернення коштів в сумі 50000000 грн. на його рахунок в строк до 05.02.2009. Зазначена вимога була залишена банком без задоволення. Крім того, судом було встановлено, що всупереч умов договору, починаючи з жовтня 2008 року відповідач фактично припинив виплату процентів по договору.

Водночас, судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2009 у справі № 31/83-09 було встановлено факт порушення Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" умов договору, що стало наслідком часткового задоволення позовних вимог Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" та стягнення з банку 49000000 грн. боргу - частини неповернутого вкладу, 3408014,37 грн. пені за прострочку повернення вкладу, 426001 грн. 3 % річних та 4116000 грн. втрат від інфляції за період з 10.10.2008 по 23.01.2009.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.08.2010 у справі № 18/208-09, зміненим постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.12.2010, з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" стягнуто частину неповернутого депозитного вкладу в сумі 1000000 грн., 585000 грн. пені за невиконання обов'язку щодо повернення депозитного вкладу 05.02.2009, 6606604,62 грн. інфляційних втрат від неповернення депозитного вкладу за період з лютого 2009 року по травень 2010 року, 12711328,73 грн. відсотків за користування депозитним вкладом за період з жовтня 2008 року по червень 2010 року, 175617,62 грн. пені за невиконання зобов'язань із щомісячного перерахування відсотків по депозитному вкладу за період з жовтня 2008 року по червень 2010 року, 962788,02 грн. інфляційних втрат за неповернення відсотків за період з жовтня 2008 року по травень 2010 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.03.2012 у справі № 32/5005/1300/2012 стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 95228,26 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання зобов'язання щодо повернення частини депозитного вкладу в період з липня 2010 року по грудень 2011 року, 225457,52 грн. процентів за користування депозитним вкладом за період з липня 2010 року по грудень 2011 року, 1216648,51 грн. інфляційних втрат з липня 2010 року по грудень 2011 року за прострочення виконання зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків, нарахованих з жовтня 2008 року по грудень 2011 року, 577448,70 грн. 3 % річних за невиконання з липня 2010 року по грудень 2011 року зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків по договору, нарахованих з жовтня 2008 року по грудень 2011 року, 14033,61 грн. пені за порушення зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків по договору в період з липня 2010 року по грудень 2011 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.2013 у справі № 910/6849/13, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 149699,88 грн. процентів за користування грошовими коштами за період з січня 2012 року по грудень 2012 року, 38,01 грн. інфляційних втрат за період з січня 2012 року по грудень 2012 року за прострочення виконання зобов'язання із щомісячного нарахування відсотків, нарахованих з жовтня 2008 року по грудень 2012 року, 423455,86 грн. 3 % річних за невиконання за період з січня 2012 року по січень 2013 року зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків по договору, нарахованих з жовтня 2008 року по грудень 2012 року, 8767,73 грн. пені за порушення зобов'язання із щомісячного перерахування відсотків по договору в період з січня 2012 року по січень 2013 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Врахувавши приписи ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що обставини порушення Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" строку повернення депозитного вкладу були встановлені господарськими судами при розгляді вказаних вище справ, тому не підлягають встановленню при розгляді даної справи.

Обґрунтовуючи свої вимоги в межах даної справи, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" зазначає про те, що остаточне повернення йому депозитного вкладу було здійснено відповідачем лише 05.04.2013, що є підставою для нарахування процентів за користування депозитним вкладом в сумі 38582,46 грн. виходячи з ставки 15% річних, визначеної сторонами в договорі, за період з січня 2013 року по квітень 2013 року, які не були предметом спору у попередніх судових справах, а також 3 % річних в сумі 3086,88 грн. та інфляційних втрат в сумі 29761,05 грн.

Вирішуючи спір по суті, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем порушено зобов'язання щодо своєчасного повернення депозитних коштів; остаточне повернення відповідачем депозитного вкладу здійснено лише 05.04.2013; а тому на відповідача покладається обов'язок сплатити проценти за весь час користування коштами, а також 3% річних та інфляційні втрати за порушення зобов'язання.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції у повному обсязі відповідно до положень ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, виходив з того, що встановленою датою повернення депозиту є 05.02.2009, проте остаточне повернення депозитних коштів в розмірі 1000000 грн. було здійснено відповідачем лише 07.03.2013 шляхом перерахування коштів на рахунок ДВС, які в свою чергу були перераховані ДВС на рахунок позивача 05.04.2013.

Оскільки виконання грошового зобов'язання відповідача відбувалося в межах виконавчого провадження, місцем виконання якого є депозитний рахунок органу ДВС, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що таке зобов'язання слід вважати припиненим з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС, тобто з 07.03.2013, а не з 05.04.2013 - моменту перерахування коштів ДВС на рахунок позивача, як помилково вважав суд першої інстанції, оскільки перерахування коштів ДВС на рахунок позивача не залежить від волевиявлення самого відповідача.

Відхиляючи доводи відповідача щодо розміру процентної ставки за користування депозитом після настання строку його повернення, апеляційний господарський суд виходив з того, що строк дії договору про відкриття депозитної лінії не співпадає із строком повернення депозитних коштів, визначеним сторонами договору, а тому даний договір продовжував свою дію до повного виконання відповідачем свого договірного зобов'язання в частині повернення позивачу суми депозитних коштів.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Колегія суддів касаційної інстанції вважає передчасними вказані висновки судів попередніх інстанцій інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це кошти в готівковій або в безготівковій формі, у валюті України або іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору (стаття 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність").

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1060 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу

Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав (ч.ч. 1, 5 ст. 1061 Цивільного кодексу України).

Як визначено судом апеляційної інстанції, датою повернення депозиту, визначеною додатковою угодою від 04.02.2008 до договору, є 05.02.2009, проте остаточне повернення депозитних коштів в розмірі 1000000,00 грн. здійснено відповідачем на рахунок ДВС 07.03.2013, а ДВС перераховано позивачу 05.04.2013.

Оскільки повернення депозитних коштів за договором № 02.2.2-24.77Д-2 від 27.03.2007 здійснювалось відповідачем в межах виконавчого провадження, висновок апеляційного суду про те, що зобов'язання відповідача по перерахуванню депозитних коштів є припиненим з моменту зарахування коштів на депозитний рахунок органу ДВС, тобто з 07.03.2013, є обґрунтованим.

Разом з тим, заперечуючи проти позиву, відповідач посилався на те, що позивачу 27.03.2014 була повернута сума у розмірі 40000,00 грн., на підтвердження чого надав меморіальний ордер № 293944 від 27.03.2014.

Відхиляючи вказані доводи відповідача, місцевий господарський суд виходив з того, що з огляду на призначення платежу - "повернення коштів, залучених від ДП МА "Бориспіль" відповідно до угоди 5-46/2007 від 23.03.2007", підстави врахування перерахованих відповідачем коштів на підставі вказаного меморіального ордеру в рахунок погашення заборгованості за депозитом згідно спірного договору відсутні.

Суд апеляційної інстанції, в свою чергу, виходив з того що позовні вимоги у справі ґрунтуються на несвоєчасному виконанні відповідачем наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2012 у справі № 18/208-09 щодо стягнення неповернутої частини депозитного вкладу, а тому такі розрахунки мали проводитися у межах виконавчого провадження.

Проте, як свідчать матеріали справи і вказано апеляційним господарським судом, відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень щодо виконавчого провадження № 23699649 по виконанню зазначеного наказу Господарського суду Дніпропетровської області, грошові кошти у сумі 22050316,91 грн. (в т.ч. залишку депозиту у сумі 1000000,00 грн.) перераховані на рахунок стягувача відповідно до платіжного доручення № 363 від 07.03.2013.

Таким чином, враховуючи, що наявні в матеріалах справи договори про внесення змін до депозитного договору містять посилання на Договір про відкриття "Депозитної лінії" № 5-46/2007 від 27.03.2007 та виходячи з того, що виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 22.12.2012 у справі № 18/208-09 фактично відбулося 07.03.2013, вищенаведені висновки судів про неврахування здійсненого відповідачем платежу у розмірі 40000,00 грн. є передчасними.

Судам належало з'ясувати, чи укладалися між сторонами інші депозитні договори, визначити стан виконання судових рішень, згідно із якими з відповідача стягувалися кошти на виконання зобов'язань за депозитним договором, та у зв'язку із цим визначити правові підстави перерахування коштів згідно меморіального ордеру № 293944 від 27.03.2014.

Також, відхиляючи доводи Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" щодо відсутності підстав для стягнення з нього процентів за користування депозитним вкладом у розмірі передбаченому договором після 05.02.2009 - дати повернення депозитного вкладу, суди виходили з того, що пунктом 5.4 договору про відкриття депозитної лінії № 02.2.2-24.77Д-2 від 27.03.2007 погоджено, що договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема у постанові від 11.05.2016 у справі 6-338цс16, закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. А тому, якщо договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов'язання за ним, згідно із статтею 1070 Цивільного кодексу України з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Разом з тим, судами не надано оцінки п. 3.4.4 договору, згідно із згідно вкладник має право продовжити дію договору шляхом укладення відповідного договору, і сторонами неодноразово вносилися зміни до договору в частині встановлення дати повернення коштів, у зв'язку із чим суди не визначились, чи припиняються відповідно до статті 598 Цивільного кодексу України зобов'язання банку на тих умовах, які були визначені договором банківського вкладу (депозиту), із закінченням строку користування депозитом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшли висновку, що суди попередніх інстанцій, допустили неповноту у дослідженні обставин справи та дійшли передчасних висновків щодо правового змісту тих правовідносин, які склалися між сторонами.

За таких обставин, оскаржувані рішення та постанова не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки, в порушення вимог ч. 1 ст. 43, 101 Господарського процесуального кодексу України, прийняті без повного та всебічного з'ясування всіх суттєвих обставин справи та оцінки доказів, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті.

Враховуючи те, що у касаційній інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи у суді першої інстанції, за винятком процесуальних дій, пов'язаних із встановленням обставин справи та їх доказуванням, прийняті у справі рішення та постанова не відповідають нормам чинного законодавства і тому підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду справи господарському суду першої інстанції слід взяти до уваги викладене у даній постанові, вжити всі передбачені чинним законодавством заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, дати належну юридичну оцінку доводам та запереченням учасників судового процесу і, в залежності від встановленого та у відповідності з вимогами закону, вирішити спір.

Відповідно до статті 11112 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" та Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2016 у справі № 910/29406/15 скасувати.

Справу передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва

Головуючий суддя: Л. Іванова

судді: Л. Гольцова

В. Картере