ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2016 р. Справа № 926/91/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Кравчук Н.М.

суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Бізнес-центр Буковинський (надалі ТзОВ Бізнес-центр Буковинський), за вих. № 8 від 31.05.2016р. (вх № ЛАГС 01-05/2728/16 від 06.06.2016р.)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2016р.

у справі № 926/91/16

за позовом: Чернівецької міської ради, м. Чернівці

до відповідача: ТзОВ Бізнес-центр Буковинський, м. Чернівці

про стягнення заборгованості та пені згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки у сумі 1 181 136,00 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу та заяв про відвід суддів від учасників судового процесу не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 23.05.2016р. у справі № 926/91/16 (суддя О.Г. Проскурняк) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ТзОВ Бізнес-центр Буковинський на користь Чернівецької міської ради заборгованість у сумі 1 181 136,00 грн., з яких 772 652,82 грн. сума основної заборгованості, 38 646,11 грн. пені; 344 624,83 грн. згідно індексу інфляції; 25 211,75 грн. 3% річних та 17 994,87 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що сума боргу підтверджується матеріалами справи, в свою чергу належними та допустимими доказами відповідачем не спростована.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТзОВ Бізнес-центр Буковинський подало апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано надані ним докази та аргументи, а відтак, винесено незаконне рішення, просить його скасувати в частині стягнення пені, в цій частині прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовної вимоги повністю. Зокрема, скаржник зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що додатковим договором від 21.09.2012р. сторони погодили загальну суму коштів, яку відповідач повинен сплатити позивачу, вказана сума вже включає в себе пеню в сумі 134 358,16 грн., відтак., пеня в сумі 38 646,11 грн. за період з 01.01.2015р. по 30.06.2015р. нарахована позивачем неправомірно.

Згідно протоколу про автоматичний розподіл справ між суддями від 06.06.2016р. дану справу розподілено до розгляду судді-доповідачу ОСОБА_2, склад колегії сформований з суддів: Кравчук Н.М. головуючий суддя, ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 09.06.2016р. прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 30.06.2016р.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 30.06.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.07.2016р.

У звязку із перебуванням судді Якімець у відпустці, 26.07.2016р. здійснено автоматичну заміну члена колегії суддів по розгляду справи № 926/91/16, суддю Якімець Г.Г. замінено на суддю Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 26.07.2016р. розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.08.2016р.

Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав, в судове засідання 04.08.2016р. участі уповноваженого представника не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. В попередньому судовому засіданні проти доводів, наведених в апеляційній скарзі, заперечив, оскаржуване рішення суду вважає законним та обґрунтованим, відтак просить суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач участі уповноваженого представника в судові засідання жодного разу не забезпечив, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, матеріали справи, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Пунктом 1 додатку до рішення 29 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 26.06.2008р. №19 Про продаж фізичним та юридичним особам земельних ділянок несільськогосподарського призначення вирішено продати ТзОВ «Бізнес-центр «Буковинський»» земельну ділянку на вул. Головній, 141 площею 0,5935 га для обслуговування будівлі вартістю 2 311 564 грн.

04.08.2008р. між Чернівецькою міською радою (продавець) та ТзОВ «Бізнес-центр «Буковинський»» (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,5935 га, яка розташована на вул. Головній, 141 у м. Чернівці, вартістю 2 311 564,00 грн. Даний договір зареєстрований в реєстрі за № 3066 (а.с. 10-12).

Пунктом 2.3 договору визначено, що покупець має сплатити на рахунок продавця 2 311 564,00 грн. протягом тридцяти календарних днів з моменту укладення цього договору.

Однак, ТзОВ «Бізнес-центр «Буковинський»» звернувся до позивача із заявою від 10.10.2008р. №7-502 про розстрочення платежу за земельну ділянку на 12 календарних місяців.

З врахуванням поданої заяви, 27.10.2008р. між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.08.2008р. за № 3066. Пункт 2.3 договору від 04.08.2008р. викладено у новій редакції, щодо сплати суми 2 311 564,00 грн. рівними частинами по 192 630,33 грн. з 25.11.2008р. по 10.10.2009р. (а.с. 9).

Крім того, п. 4.5 договору виклали в новій редакції, а саме: «За порушення строків виконання зобовязань, зазначених в п.2.3 цього договору покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,3% від суми, що невчасно сплачена на рахунок продавця, вказані в пунктах 2.3.1 та 2.3.2, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Крім того, 21.09.2012р. між сторонами було підписано договір про внесення змін та доповнень до договору №3066 від 04.08.2008р., яким змінено редакцію пунктів 2.3, 2.4 та доповнено розділ 6 пунктом 6.2 (а.с. 13).

Так, відповідно до пункту 2.3 договору та підпунктів 2.3.1, 2.3.2 додаткових договорів від 27.10.2008р. та 21.09.2012р., кошти за придбану земельну ділянку в сумі 1 896 511,81 грн. відповідач повинен сплачувати щомісяця протягом 27 місяців, рівними платежами у сумі 70 241,18 грн., починаючи з жовтня 2012 року по грудень 2014 року включно.

Однак, відповідач свої зобовязання, відповідно до договору купівлі - продажу виконав не в повному обсязі, заборгувавши позивачу 772 652,82 грн.

В звязку з чим, 18.09.2015р. позивач надіслав відповідачу претензію про сплату боргу в розмірі 772 652,82 грн., яка була отримана останнім 27.09.2015р. (а.с. 14-15), проте залишена без відповіді та задоволення, що стало підставою звернення до суду.

При винесенні постанови колегія суддів керувалася наступним.

Зі змісту ст. 13 Конституції України вбачається, що від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Умови та порядок продажу земельних ділянок або прав на них встановлено главами 20 та 21 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст. 127 Земельного кодексу України органи державної влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень здійснюють продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності громадянам та юридичним особам, які мають право на набуття земельних ділянок у власність, а також іноземним державам відповідно до цього Кодексу (в редакції чинної станом на момент виникнення спірних правовідносин).

В ст.11 ЦК України зазначено, що, однією з підстав виникнення зобовязань, є зокрема договори та інші правочини.

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч.1 ст. 175 ГК України).

Як зазначалося вище, між сторонами був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,5935 га за ціною 2 311 564,00 грн.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з розрахунку суми основного боргу, відповідач оплату на виконання договору №3066 від 04.08.2008р. та додаткових договорів від 27.10.2008р. та 21.09.2012р. належним чином не здійснив, в результаті чого виникла заборгованість у сумі 772 652,82 грн. (а.с. 23-24).

В матеріалах справи відсутні докази оплати вказаної суми.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача про стягнення з ТзОВ Бізнес-центр Буковинський суми основного боргу в розмірі 772 652,82 грн. є документально обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 4 ст. 231 та ч.6 ст. 232 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі, а нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до пункту 4.5 договору, в редакції від 27.10.2008р., передбачено, що за порушення строків виконання зобовязань, визначених договором, покупець сплачує продавцю пеню в розмірі 0,3% річних від суми, що невчасно сплачена на рахунки продавця, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу.

Частиною 2 ст.625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи факт неналежного виконання відповідачем своїх зобовязань, позивач нарахував пеню в розмірі 38 646,11 грн. за період з 31.12.2014р. по 31.05.2015р., інфляційні втрати в розмірі 344 624,83 грн. та 3% річних в розмірі 25 211,77 грн. за період з 01.01.2015р. по 01.02.2016р. (з врахуванням клопотання про зменшення розміру позовних вимог а.с. 43-46).

Перевіривши правильність нарахуванням позивачем пені, інфляційних втрат та 3% річних, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що дані суми є обґрунтованими та підставно задоволені судом першої інстанції.

Твердження скаржника про те, що загальна сума, яку відповідач згідно додаткового договору від 21.09.2012р. повинен сплатити позивачу, вже включає в себе пеню в сумі 134 358,16 грн., а також те, що суму пені 38 646,11 грн. за період з 01.01.2015р. по 30.06.2015р. позивачем нараховано на уже вказану у договорі суму пені, колегія суддів вважає безпідставною, з огляду на наступне.:

Як вбачається з розрахунку основного боргу (а.с. 23-24) та розрахунку пені (а.с. 46) пеня нараховувалася за період з 31.12.2014р. по 31.05.2015р. виключно із суми щомісячного платежу в розмірі 70 241,18 грн., визначеного підпунктом 2.3.2 п. 2.3 договору купівлі-продажу №3066 від 04.08.2008р. та додаткових договорів від 27.10.2008р. та 21.09.2012р.

Щодо твердження скаржника про те, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме, що рішення було ухвалене місцевим господарським судом у судовому засіданні 23.05.2016р. за відсутності відповідача, оскільки повідомлення суду про вказане засідання на адресу відповідача не надходило.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі клопотання ТзОВ Бізнес-центр Буковинський ухвалою суду першої інстанції від 09.03.2016р. було зупинено провадження у даній справі до вирішення по суті справи № 926/248/16 (а.с. 36, 52-53).

13.05.2016р. господарським судом Чернівецької області було винесено ухвалу про поновлення провадження у справі, яка згідно відмітки суду була надіслана усім сторонам у справі 13.05.2016р. (а.с. 27)

Сторони мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, оскаржувати судові рішення господарського суду в установленому цим Кодексом порядку, а також користуватися іншими процесуальними правами, наданими їм цим Кодексом (ч.2 ст. 22 ГПК України).

Таким чином, надіславши ухвали суду за вказаною ТзОВ Бізнес-центр Буковинський адресою, суд вчинив всі належні процесуальні дії щодо своєчасного повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи і забезпечення його участі в судових засіданнях для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень Закону України "Про доступ до судових рішень" № 3262-IV від 22.12.2005р. кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом.

Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Єдиного державного реєстру судових рішень, користувачу надаються можливість пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхньої частини.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на виконання наведених приписів законодавства текст ухвали господарського суду Чернівецької області від 13.05.2016р. у справі №926/91/16 був внесений до Єдиного державного реєстру судових рішень та, відповідно, наданий для ознайомлення усім зацікавленим особам.

Відповідно до ч.3 ст. 43 ГПК України господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Статтею 32 ГПК України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Частиною 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Однак, скаржником всупереч вищенаведеній нормі права, не подано доказів, які б спростували факти, наведені в позовній заяві, а доводи, зазначені в апеляційній скарзі не спростовують правомірність висновків, викладених в оспорюваному рішенні суду першої інстанції.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ :

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 23.05.2016р. у справі № 926/91/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з розділом ХІІ-1 ГПК України.

3. Справу передати до господарського суду Чернівецької області.

Головуючий суддя Кравчук Н.М.

судді Малех І.Б.

ОСОБА_1