ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа № 925/747/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Кенкеч О.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси справу за позовом публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6

до публічного акціонерного товариства «Уманьгаз», Черкаська область, м. Умань, вул. Деревянка, 19

про стягнення 15 567,61 грн. пені, інфляційних та 3% річних,

за участю повноважних представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до публічного акціонерного товариства «Уманьгаз» про стягнення заборгованості за поставлений газ згідно договору від 04.01.2013р. №13-313-В на купівлю-продаж природного газу в розмірі 15 567,61 грн., в тому числі 12 466,52 грн. пені, 2 125,92 грн. інфляційних, 975,17 грн. 3% річних та відшкодування судових витрат.

До початку судового засідання представник відповідача подав до суду додаткові заперечення від 01.08.2016р. №1251 на позовні вимоги, в якому у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі, так як вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлені окремо від суми основного боргу, є безпідставними, оскільки таке право позивача не передбачене ст. 625 ЦК України.

До початку судового засідання представник відповідача подав до суду заяву від 01.08.2016р. №1252 про застосування строку позовної давності до штрафних санкцій, так як загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки, будь-які розрахунки між сторонами можливо обраховувати лише з липня 2013 року, в той час як надані позивачем розрахунки штрафних санкцій проводяться чомусь з квітня 2013 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача вимоги заперечив повністю та просить суд у задоволенні позову відмовити та застосувати строк позовної давності в частині нарахованих штрафних санкцій. Вказав, що основний борг вже погашено. Газ використано для постачання бюджетним та комунальним організаціям. Відповідач не є прибутковою організацією, оскільки не проводить ніякої іншої діяльності крім постачання газу.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, судом встановлені такі взаємовідносини сторін.

04.01.2013р. між ПАТ Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (Продавець Позивач по справі), та публічним акціонерним товариством «Уманьгаз» (Покупець - Відповідач по справі), було укладено договір від 04.01.2013р. №13-313-В на купівлю-продаж природного газу (Далі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у 2013 році газ у власність Покупця виключно для забезпечення власних потреб обєктів, які знаходяться на балансі Покупця, а Покупець прийняти і сплатити на умовах цього Договору природний газ в обсязі до 135 тис. куб.м.

За твердженням позивача - на момент звернення з позовом до суду - з відповідачем розрахунок по основній сумі боргу проведено повністю, але несвоєчасно.

Несвоєчасне погашення заборгованості стало причиною звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права та примусового стягнення штрафних санкцій, інфляційних збитків та 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є субєктами господарювання на ринку послуг газопостачання в Україні та самостійними юридичними особами, що підтверджено витягами з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли та існували договірні відносини оплатної поставки енергоносіїв приєднаними мережами на підставі письмового строкового оплатного двостороннього консенсуального договору.

За правовою природою договір від 04.01.2013р. №13-313-В на купівлю-продаж природного газу є договором купівлі-продажу і відповідає вимогам статті 655 ЦК України.

Відносини купівлі-продажу урегульовані Главою 54 ЦК України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві) та отримати розрахунок, а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поставка є різновидом відносин купівлі-продажу.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Договір від 04.01.2013р. №13-313-В на купівлю-продаж природного газу не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не розірваний в установленому порядку. Суд враховує також презумпцію правомірності правочину (ст. 204 ЦК України).

На момент звернення з цим позовом відповідач розрахувався повністю по основному боргу за отриманий газ. Позивач підтвердив несвоєчасний розрахунок за спірним договором.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, між Позивачем та Відповідачем було узгоджено строк сплати за отриманий товар, який визначений п. 6.1 договору про постачання природного газу - повна оплата партії газу - до 20 числа наступного за місяцем постачання газу.

Суд враховує відсутність претензій відповідача стосовно неналежної поставки газу, недопоставки газу чи іншого невиконання умов спірного договору.

Суд також враховує, що Відповідач свої зобовязання в частині належної та своєчасної оплати за вже отриманий та використаний газ належним чином не виконав.

Суд враховує відсутність основного боргу відповідача при зверненні позивача до суду. Позивач не подавав заяв про зменшення вимог з урахуванням положень ст. 22 ГПК України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

Частиною першою ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, тому суд вважає обґрунтованим та доведеним право позивача на стягнення обтяжень по грошовому зобовязанню у виді інфляційних втрат та 3% річних за весь час прострочення платежу.

Відповідно до ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаних вимог Позивачем нараховано Відповідачу 975,17 грн. - 3% річних за час прострочення виконання грошового зобовязання за період з червня 2013 року по грудень 2015 року в межах строку прострочення, та 2 125,92 грн. інфляційних збитків за період з серпня 2013 року по березень 2015 року, які позивач просить стягнути з відповідача.

Позивач нараховує 3% річних за користування грошовими коштами та інфляційні збитки окремо по періодах постачання газу та прострочення оплати помісячно, з урахуванням обовязку відповідача на повну оплату газу до 20 числа, наступного за місяцем споживання газу (а.с. 64-72).

Розрахунок перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Еліт:Ліга-Закон». Розрахунок 3% річних виконано вірно, з урахуванням строку оплати партій спожитого газу, часткових оплат відповідачем. 975,17 грн. - 3% річних з простроченої суми належить стягнути з відповідача на користь позивача за невчасно виконаним грошовим зобовязанням. Розрахунок інфляційних виконаний невірно. Інфляційне збільшення не виникало в січні 2014р. (а.с. 66), та інфляційне збільшення в вересні 2013р. становить лише 1,65 грн. з наявного боргу (а.с. 65), тому належить стягнути з відповідача на користь позивача лише 1877,49 грн. інфляційних за невчасно виконаним грошовим зобовязанням. В решті вимог відмовити за необґрунтованістю.

У відповідності до п. 7.2 договору та положень ст.ст. 546, 549-552 ЦК України позивач нараховує відповідачу 12 466,52 грн. пені за неналежне виконання зобовязання з мотивів прострочення боргу. Представник позивача вимоги підтримує, з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ, збільшеного строку позовної давності за згодою сторін та періодів прострочення.

Представник відповідача вимоги заперечив та просив суд застосувати строк позовної давності до штрафних санкцій. Вказує на відсутність збитків чи погіршення становища позивача та відсутність підстав для застосування пені. Вина відповідача відсутня, оскільки відповідач не встановлює та не регулює тарифів на свої послуги.

Позивач доводи відповідача заперечує.

Положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України унормовано, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд враховує обґрунтування позивача та заперечення відповідача, а також обовязок суду перевірити обставини справи, доводи сторін належними доказами (вимоги Пленуму ВГСУ від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення»).

Суд враховує постачання газу відповідачу протягом січня 2013р. червня 2015 року на умовах помісячної оплати отриманого газу. Спору в частині обємів постачання, вартості газу та заборгованості за газ немає.

Суд критично оцінює заперечення відповідача стосовно застосування санкцій, оскільки положення про стягнення 3% річних регламентоване главою 51 ЦК України «Правові наслідки порушення зобовязання. Відповідальність за порушення зобовязання», а положення про стягнення пені, що є неустойкою, регламентоване параграфом 2 глави 49 ЦК України «Забезпечення виконання зобовязання», що не є тотожним.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки суд при прийнятті рішення зобовязаний перевірити відповідність договору чинному законодавству та волевиявлення сторін, направлене на настання певних юридичних наслідків, а також наявність вини боржника при порушенні прав кредитора.

Суд не вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача про зменшення санкцій, з урахуванням прав суду, передбачених ст. 83 ГПК України, оскільки наявне грошове зобовязання між двома субєктами господарювання на ринку газу в Україні. 12 466,52 грн. пені належить стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу про оплату боргу - має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання суду доказів про проведення розрахунку. Відповідач не надав доказів обєктивної неможливості погашення боргу.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог та стягнути на користь позивача 1378,00 грн. судового збору

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 ГПК України, господарський суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Уманьгаз», Черкаська область, м. Умань, вул. Деревянка, 19, ідентифікаційний код 03361419, номер рахунку в банку невідомий

на користь публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, , номер рахунку в банку невідомий

12 466,52 грн. пені, 1877,49 грн. інфляційних, 975,17 грн. 3% річних та 1378,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 04.08.2016р.

Суддя Г.М. Скиба