ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 р. Справа № 911/1930/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго»

про стягнення 268 310,41 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_2 (дов. б/н від 08.06.2016);

від відповідача ОСОБА_3 (дов. №2-1/3105-2016 від 31.05.2016).

Обставини справи:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (далі відповідач) про стягнення 268 310,41 грн заборгованості, з яких 162 134,50 грн основного боргу, 98 180,24 грн інфляційних втрат та 7 995,67 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором про надання послуг краном №01-020713 від 26.06.2013.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.06.2016 порушено провадження у справі № 911/1930/16, розгляд справи призначено на 14.07.2016.

11.07.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача на виконання вимог ухвали господарського суду Київської області від 15.06.2016 надійшов супровідний лист від 11.07.2016 (вх. №14338/16 від 11.07.2016) з долученими до нього документами та пояснення у справі від 11.07.2016 (вх. №14339/16 від 11.07.2016).

14.07.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов супровідний лист від 14.07.2016 (вх. №14578/16 від 14.07.2016) з долученими до нього документами та відзив на позовну заяву (вх. №14579/16 від 14.07.2016), згідно якого відповідач заперечив проти задоволення позову.

14.07.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов супровідний лист від 13.07.2016 (вх. №14583/16 від 14.07.2016) з долученими документами.

29.07.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі (вх. №15654/16 від 29.07.2016).

05.08.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшов лист (вх. №16266/16 від 05.08.2016) щодо судової практики Верховного Суду України та Вищого господарського суду України.

11.08.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на пояснення позивача (вх. №16624/16 від 11.07.2016).

В судовому засідання 11.08.2016 представник позивача підтримав позов повністю, представник відповідача заперечив проти задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

26.06.2013 між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» укладено договір про надання послуг краном №01-020713, згідно якого виконавець взяв на себе зобовязання щодо надання послуг краном КС 3575А на обєкті замовника, а замовник зобовязався прийняти та оплатити своєчасно та якісно надані послуги відповідно до умов, які визначені в договорі.

Відповідно до п. 2.1 договору усі розрахунки по договору проводяться в будь-який спосіб незаборонений чинним законодавством відповідно до виставленого постачальником рахунку та/або на підставі акту прийому-передачі товару.

Згідно п. 2.4 договору замовник здійснює розрахунки за цим договором у відповідності до виставленого виконавцем рахунку на підставі підписаного сторонами додатку у разі здійснення передоплати; на підставі акту приймання-передачі послуг у разі оплати за фактично надані послуги.

Пунктом 2.5 договору сторони погодили ціну за послуги крану в розмірі 160,00 грн без ПДВ за одну годину надання послуг крану.

Відповідно до п. 2.10 договору загальна вартість договору становить загальну вартість послуг, наданих протягом дії договору та підтверджених актами здачі-приймання послуг, що підписані та завірені печатками сторін.

Згідно п. 9.1 договору договір вважається укладеним та набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, та діє до повного виконання обовязків сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов договору, позивачем надано відповідача послуги краном на загальну суму 494 400,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів прийому викоаних робіт №1 від 31.07.2013, №2 від 02.09.2013, №3 від 02.10.2013, №4 від 01.11.2013, №5 від 01.12.2013, №6 від 30.12.2013, №7 від 30.01.2014, №8 від 03.03.2014, №9 від 01.04.2014, №10 від 0605.2014, №11 від 02.06.2014, №12 від 02.07.2014, підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору.

Відповідач свій обовязок з оплати наданих послуг виконав частково, перерахувавши на рахунок позивача 332 265,50 грн, при цьому залишивши суму боргу у розмірі 162 134,50 грн, що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача.

21.02.2016 позивач на адресу відповідача направив лист-нагадування №21/2/16 від 21.02.2016, згідно якої повідомив про наявність заборгованості у розмірі 162 134,50 грн та вимагав сплатити зазначену заборгованість в семиденний термін з моменту отримання даного листа-нагадування.

Зазначена претензія отримана представником відповідача 14.03.2016, однак залишилась без задоволення.

Предметом позову є вимоги про стягнення 162 134,50 грн основного боргу, 98 180,24 грн інфляційних втрат та 7 995,67 грн 3% річних.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене та те, що борг відповідача перед позивачем на час прийняття судового рішення не погашено, розмір вказаного боргу відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 162 134,50 грн боргу за надані послуги згідно договору про надання послуг краном №01-020713 від 26.06.2013 є обґрунтованою, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами і відповідно підлягає задоволенню.

Крім того, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошового зобовязання згідно договору про надання послуг краном №01-020713 від 26.06.2013, позивачем за період з 07.08.2014 по 28.03.2016 нараховано 98 180,24 грн інфляційних втрат та 7 995,67 грн 3 % річних.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки договором про надання послуг краном №01-020713 від 26.06.2013 сторони не визначили строків оплати наданих послуг, визначивши при цьому лише підставу для оплати, правомірним є застосування приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Пунктом 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, зокрема, визначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України.

Оскільки договором про надання послуг краном №01-020713 від 26.06.2013 сторони не визначили строків оплати наданих послуг, визначивши при цьому лише підставу для оплати, правомірним є застосування приписів ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Враховуючи те, що відповідач отримав претензію про сплату суми боргу 14.03.2016, прострочення зобовязання з оплати наданих послуг почалось з 22.03.2016.

Враховуючи положення вищезазначених норм, періоди нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, що вказані позивачем в поданому ним розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних та початок прострочення зобовязання з 22.03.2016, суд обмежив період нарахування інфляційних втрат та 3% річних, визначивши його з 22.03.2016 по 28.03.2016.

Відповідно до абз. 2,3 п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Оскільки період для нарахування інфляційних втрат (з 22.03.2016 по 28.03.2016) становить менше місяця, у суда відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат ,відтак суд відмовляє в задоволенні вимоги позивача про стягнення 98 180,24 грн інфляційних втрат.

Арифметично вірний розрахунок 3 % річних, нарахованих за період з 22.03.2016 по 28.03.2016 складає 93,28 грн 3 % річних, відтак вимога про стягнення 7 995,67 грн 3 % підлягає частковому задоволенню у розмірі 93,28 грн.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення 162 134,50 грн основного боргу, 98 180,24 грн інфляційних втрат та 7 995,67 грн 3% річних підлягають частковому задоволенню у розмірі 162 134,50 грн основного боргу та 93,28 грн 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» 07201, Київська обл., Іванківський район, смт Іванків, вул. Розважівська, буд. 192; ідентифікаційний код 33593431) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (07205, Київська обл., Іванківський район, с. Сукачі, вул. Леніна, буд. 150; ідентифікаційний код НОМЕР_1) 162 134 (сто шістдесят дві тисячі сто тридцять чотири гривні) 50 коп. основного боргу, 93 (девяносто три гривні) 28 коп. 3% річних та 2 433 (дві тисячі чотириста тридцять три гривні) 42 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 12.08.2016

Суддя В.М. Антонова