ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2016 року Справа № 925/871/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

ГоловуючогоЖукової Л.В. (доповідач)
Суддів:Панової І.Ю., Куровського С.В.,
розглянувши касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 17.05.2016
у справі № 925/871/15 господарського суду Черкаської області
за заявоютовариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс"
досільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка
про визнання банкрутом
за участю представників: сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка - Хандюк Т.О.

В С Т А Н О В И В:

29.12.2015 розпорядником майна сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка арбітражним керуючим Ярмолінським Ю.В. подано скаргу на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області (далі - відділ ДВС) з вимогами: визнати дії відділу ДВС протиправними; визнати розпорядження головного державного виконавця Вакуленко С.М. №2602.1-28 від 25.11.2015 незаконним та скасувати його; зобов'язати відділ ДВС повернути незаконно перераховані з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк" грошові кошти в сумі 16755,75 грн.

25.02.2016 розпорядником майна боржника подано доповнення до скарги в якому додатково заявлено вимоги: визнати розпорядження головного державного виконавця відділу ДВС Вакуленко С.М. від 09.09.2015 №12.1-28 та від 25.01.2016 без номеру незаконними та скасувати їх, стягнути з відділу примусового виконання рішень незаконно перераховані з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк" грошові кошти в сумі 50711,69 грн. 09.03.2016 розпорядником майна боржника було подано доповнення до скарги в якому додатково заявлено вимоги: визнати постанову головного державного виконавця відділу ДВС Вакуленко С.М. від 01.03.2016 незаконною та скасувати її; зобов'язати відділ ДВС утримуватись в майбутньому від накладення арешту на майно (в тому числі кошти) боржника.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 15.03.2016 у справі №925/871/15 скаргу від 29.12.2015 №02-01/14-168 (із доповненнями від 25.02.2016 за №02-01/14-13 та від 09.03.2016 за №02-01/14-20) розпорядника майна боржника - сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. задоволено частково: визнано незаконними дії відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області у зведеному виконавчому провадженні №485975321 по примусовому зверненню стягненню коштів на суму 50711,69 грн з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк"; визнано недійсною винесену у зведеному виконавчому провадженні №485975321 постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 01.03.2016 про арешт коштів боржника; стягнуто з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на користь сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка кошти в сумі 50711,69 грн. (п'ятдесят тисяч сімсот одинадцять гривень шістдесят дев'ять копійок).

Не погодившись із наведеною ухвалою суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.03.2016 у справі №925/871/15 частково і прийняти нове рішення (постанову), яким відмовити у задоволенні скарги в частинах:

- визнання незаконними дій відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області у зведеному виконавчому провадженні №485975321 по примусовому зверненню стягненню коштів на суму 50711,69 грн. з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк";

- визнання недійсною винесеної у зведеному виконавчому провадженні №485975321 постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 01.03.2016 про арешт коштів боржника;

- стягнення з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на користь сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка коштів в сумі 50711,69 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 (головуючий суддя: Верховець А.А., судді: Пантелієнко В.О., Шипко В.В.) апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Черкаській області задоволено частково.

Ухвалу господарського суду Черкаської області від 15.03.2016 у справі №925/871/15 скасовано в частині стягнення з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на користь сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка коштів в сумі 50711 (п'ятдесят тисяч сімсот одинадцять) грн. 69 коп.

В решті залишено без змін.

Не погодившись із наведеною постановою апеляційного господарського суду сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка звернулось до суду касаційної інстанції зі скаргою, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 в частині скасування ухвали суду першої інстанції від 15.03.2016, якою стягнуто з відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Черкаській області на користь сільськогосподарського ТОВ ім. Шевченка коштів в сумі 50711,69 грн., в решті, скаржник просить залишити постанову другої інстанції без змін.

На думку заявника касаційної скарги судом другої інстанції під час розгляду питання щодо стягнення з управління ДВС 50711,69 грн. порушено та невірно застосовано ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, що діє з 19.01.2013, Далі - Закон), ст. ст. 12, 16, 83 Господарського процесуального кодексу України (Далі - ГПК України), ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 387 Цивільного процесуального кодексу України.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційних скарг, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено таке.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 28.05.2015 за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Авуар-Сервіс" порушено провадження у справі №925/871/15 про банкрутство сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (далі - СТОВ) ім. Шевченка, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Ярмолінського Ю.В. (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №884 видане 18.04.2013), інше.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 10.09.2015 задоволено заяву розпорядника майна боржника та скасовано накладений постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 30.04.2015 у виконавчому провадженні №47327732 арешт на грошові кошти на рахунках боржника: №7238 в ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528; №3698 у Казначействі України, МФО 899998.

Встановлено, що надання платіжних доручень банку на перерахування коштів з рахунків, вказаних у п. 1.1 резолютивної частини цієї ухвали, здійснюється боржником лише після отримання від розпорядника майна письмової згоди на перерахування коштів. Така письмова згода повинна містити ознаки, які ідентифікують здійснювану операцію з перерахування коштів (суму, отримувача, призначення платежу, строки або дату тощо). Зобов'язано боржника два рази на місяць (першого та п'ятнадцятого числа наступного за звітним періодом) надавати розпоряднику майна в оригіналі виписки банків по цим рахункам за попередніх 15 днів. Встановлено напрями використання коштів, виключно:

на виплату заробітної плати працівникам (погашення заборгованої, в тому числі за виконавчими документами, виплату поточної); на грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв'язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов'язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, що направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, що направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо); на вихідну допомогу, належну працівникам у зв'язку з припиненням трудових відносин; а також нарахованих на усі вищеназвані суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування;

на відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, авторської винагороди, на невикористані та своєчасно не повернуті кошти Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; на погашення поточної кредиторської заборгованості боржника, яка виникла після порушення провадження у справі про банкрутство, а саме: на оплату спожитих енергоносів, телекомунікаційних послуг, комунальних послуги, поточних господарських витрат; на сплату податків, зборів і обов'язкових платежів. Відмовлено у задоволенні заяви відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції від 13.08.2015 №8318/2 (вх.суду №19677/15 від 18.08.2015) про надання дозволу на реалізацію майна боржника, інше.

Листом від 11.06.2015 №02-01/14-34 розпорядником майна боржника було повідомлено відділ ДВС про порушення провадження у справі про банкрутство СТОВ ім. Шевченка.

28.09.2015 з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк" списано кошти в розмірі 15500,92 грн. (призначення платежу - платіжна вимога №284 від 16.09.2015). Стягнення коштів здійснено в межах зведеного виконавчого провадження №48597532 відповідно до розпорядження головного державного виконавця відділу ДВС №47641794/3. Кошти в розмірі 13039,46 грн. перераховано ДПІ у Черкаському районі Головного управління Міндоходів у Черкаській області відповідно до платіжного доручення №308 від 27.11.2015, документи щодо розпорядження залишком в сумі 2461,46 грн. відсутні.

16.12.2015 розпорядником майна отримано від боржника оригінали платіжних документів, згідно з якими 07.12.2015 відповідно до розпорядження головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Вакуленка С.М. від 25.11.2015 №2602.1-28 з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк" було списано кошти в сумі 1254,83 грн. (призначення платежу - платіжна вимога №758 від 01.12.2015). Стягнення коштів здійснено в межах зведеного виконавчого провадження №48597532 з виконання наказу господарського суду Черкаської області від 13.03.2015 у справі №925/204/15 про стягнення з боржника на користь ТОВ "Авуар-Сервіс" заборгованості в розмірі 9843942,23 грн., рішень КТС б/н від 14.05.2015 та від 04.06.2015 про стягнення з боржника заборгованості по заробітній платі на користь ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в сумі 16933,75 грн.

Разом з тим, відділом ДВС 05.02.2016 відповідно до розпорядження від 25.01.2016 б/н за платіжною вимогою №67 від 26.01.2016 було списано з того ж рахунку боржника суму в розмірі 33955,94 грн., які за розпорядженням головного державного виконавця відділу ДВС від 08.02.2016 №347941794/3 перераховано державній податковій інспекції у Черкаському районі.

Розпорядник майна, з метою встановлення адміністративного контролю за діями відділу примусового виконання рішень, звернувся із листами від 31.12.2015 №02-01/14-170, від 17.02.2016 №02-01/14-07 і №02-01/14-08 до Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, у яких клопотав про здійснення контролю за законністю вчинення дій у виконавчому провадженні №48597532, однак відповіді не отримав.

Ухвала господарського суду Черкаської області від 10.09.2015, якою, серед іншого, скасовано накладений постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 30.04.2015 у виконавчому провадженні №47327732 арешт на грошові кошти на рахунках боржника: №7238 в ПАТ "ОТП Банк", МФО 300528; №3698 у Казначействі України, МФО 899998, встановлено напрями використання коштів та порядок звітування, була направлена рекомендованим листом з повідомленням відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області та відділу державної виконавчої служби Черкаського районного управління юстиції.

При цьому, в межах зведеного виконавчого провадження №48597532, з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк", відповідно до розпоряджень головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М.:

від 25.11.2015 №2642.1-28, згідно з платіжною вимогою №758 від 01.12.2015, 07.12.2015 було списано кошти в сумі 1254,83 грн. Кошти в розмірі 1254,83 грн за розпорядженням відділу ДВС від 22.12.2015 №47941794/3 перераховано ДПІ у Черкаському районі Головного управління Міндоходів у Черкаській області відповідно до платіжного доручення №437 від 23.12.2015 (а.с.107-109);

від 09.09.2015 №12.1-28, згідно з платіжною вимогою №284 від 16.09.2015, 28.09.2015 було списано кошти в сумі 15500,92 грн. Кошти в розмірі 13039,46 грн за розпорядженням відділу ДВС від 25.11.2015 №47941794/3 перераховано ДПІ у Черкаському районі Головного управління Міндоходів у Черкаській області відповідно до платіжного доручення №308 від 27.11.2015 (а.с.105-107);

від 25.01.2016 без номера, згідно з платіжною вимогою №67 від 26.01.2016, 05.02.2016 було списано кошти в сумі 33955,94 грн. Кошти в сумі 33955,94 грн за розпорядженням відділу ДВС від 08.02.2016 №47941794/3 перераховано державній податковій інспекції у Черкаському районі відповідно до платіжного доручення №31 від 10.02.2016 (а.с.111-113).

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Гайдар А.В. від 29.02.2016 постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 30.04.2015 про арешт коштів боржника скасовано, зобов'язано останнього привести зведене виконавче провадження №48597532 у відповідність до вимог Закону України "Про виконавче провадження" та норм Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Вакуленко С.М. від 01.03.2016 у зведеному виконавчому провадженні №485975321 винесено постанову про арешт коштів боржника на його розрахункових рахунках №0379 в АТ "Сбербанк Росії", №9718 в АТ "Укрексімбанк", №№2401, 4001, 32402, 2401 в ПАТ "Юнекс Банк", №№4, , 1, 1 в філії Черкаського відділення АТ "Ощадбанк" м.Черкаси, №794 в АТ "БМ Банк", №4001 в ПАТ "Юнекс Банк".

Ухвала господарського суду Черкаської області від 15.03.2016 у даній справі, якою задоволено скаргу розпорядника майна боржника та визнано незаконними дії державного виконавця, а кошти стягнуто на користь боржника мотивована тим, що відділом ДВС, у порушення абз. 4 ч. 15 ст. 16 Закону про банкрутство винесено постанову від 01.03.2016 у зведеному виконавчому провадженні №485975321 про арешт коштів боржника на його розрахункових рахунках з огляду на що вказана постанова підлягає визнанню недійсною та тим, що відділом ДВС, у порушення заходів забезпечення вимог кредиторів, вжитих ухвалою суду від 10.09.2015 та у порушення заборони, установленої абз. 4 ч. 5 ст. 19 Закону, без винесення відповідної ухвали суду у межах справи про банкрутство, звернено стягнення на майно боржника, а саме на грошові кошти боржника на рахунку №7238 в АТ "ОТП Банк" на суму 50711,69 грн., і з огляду на викладене, дії відділу ДВС по примусовому зверненню стягненню коштів на суму 50711,69 грн. з рахунку боржника №7238 в АТ "ОТП Банк" визнано незаконними.

Переглядаючи ухвалу місцевого господарського суду в апеляційному порядку, апеляційний господарський суд підтримав наведені висновки суду першої інстанції щодо неправомірності списання з рахунків боржника грошових коштів під час дії мораторію у справі про банкрутство, проте визнав не обґрунтованими висновки щодо стягнення зазначених коштів саме з відділу ДВС, оскільки зазначені кошти у межах здійснення виконавчого провадження перераховано ДПІ у Черкаському районі Головного управління Міндоходів у Черкаській області, якою в даній справі вже заявлено кредиторські вимоги в сумі, прийняті до розгляду ухвалою господарського суду Черкаської області від 18.06.2015, з огляду на те, що відділ ДВС не є вигодонабувачем за відповідними стягненнями.

Колегія суддів касаційної інстанції погоджується із такими висновками апеляційного господарського суду, з огляду на таке.

Пунктом 1-1 розд. Х Закону про банкрутство "Прикінцеві та перехідні положення" (в редакції з 19.01.2013) передбачено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом. Положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом.

Положення цього Закону, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Згідно з ст. 19 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов'язань і зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов'язань та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію. Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє органи державної виконавчої служби за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та знаходженням його майна.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у т.ч. одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах; забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій; не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій; зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію; не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров'ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов'язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення. Дія мораторію не поширюється на задоволення вимог кредиторів у разі одночасного задоволення вимог кредиторів у процедурі розпорядження майном керуючим санацією згідно з планом санації або ліквідатором у ліквідаційній процедурі в порядку черговості, встановленому цим Законом.

Стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку. Контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор). Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Під час процедури розпорядження майном боржнику дозволяється задовольняти лише ті вимоги кредиторів, на які згідно з ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство не поширюється дія мораторію. Задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, допускається лише в межах провадження у справі про банкрутство. Дія мораторію припиняється з дня припинення провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) та виконання рішень у немайнових спорах. Частиною 2 ст. 19 Закону про банкрутство визначено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Згідно з абз. 4 ч. 15 ст. 16, абз. 3 і 4 ч. 5 ст. 19 Закону про банкрутство з моменту порушення провадження у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство; стягнення грошових коштів за вимогами кредиторів за зобов'язаннями, на які не поширюється дія мораторію, провадиться з рахунку боржника в установі банку; контроль за такими стягненнями здійснює арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор); звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника.

Пунктом 1.2 резолютивної частини ухвали суду першої інстанції від 10.09.2015 було установлено порядок надання платіжних доручень банку на перерахування коштів з рахунків, вказаних у п. 1.1 її резолютивної частини, лише для боржника, а не для відділу ДВС, разом з тим, п. 1.3 резолютивної частини ухвали від 10.09.2015 установлено конкретні види виплат (цілі), на які можуть використовуватись кошти із цих рахунків, і встановлені вони не лише для боржника, а для невизначеного кола осіб. Тобто п. 1.3 резолютивної частини цієї ухвали є встановленим судом заходом забезпечення вимог кредиторів, який поширюється на будь-яких осіб, які використовують кошти з цих рахунків, в тому числі і на відділ ДВС.

Як вбачається із установлених судами попередніх інстанцій обставин справи відділом ДВС після першого порушення (звернення стягнення на кошти) відразу допущено й друге порушення - кошти з цих рахунків спрямовано на виплати (цілі), не передбачені п. 1.3 резолютивної частини ухвали суду першої інстанції від 10.09.2015, а на погашення вимог ДПІ у Черкаському районі зі сплати єдиного внеску, що порушує права інших кредиторів даної справи про банкрутство.

Отже, Колегія суддів касаційної інстанції цілком погоджується із висновками попередніх судових інстанцій щодо безпідставного, у даному випадку, стягнення органом ДВС на підставі виконавчих документів грошових сум з рахунків боржника протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Разом з тим, ухвалою суду першої інстанції від 15.03.2016 у даній справі стягнуто з відділу ДВС на користь боржника кошти в сумі 50711 (п'ятдесят тисяч сімсот одинадцять) грн. 69 коп., які були безпідставно списані з рахунків боржника, які відповідно підлягають поверненню.

Слід відзначити, що спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України, частиною 4 ст. 10 Закону про банкрутство віднесено до виключень з предметної підсудності спорів з вимогами до боржника суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Разом з тим, задоволення таких вимог, зокрема, про стягнення коштів в межах провадження у справі про банкрутство за наслідком розгляду скарги, поданої на дії державного виконавця поза межами виконавчого провадження, здійснюваного на підставі наказу суду, Законом про банкрутство не передбачено.

Враховуючи встановлені обставини та наведені норми, колегія суддів касаційної інстанції підтримує висновок апеляційного господарського суду в частині визнання незаконним такого стягнення з відділу ДВС на користь боржника коштів в сумі 50711, 69 грн.

Статтею 1119 ГПК України, яка визначає повноваження касаційної інстанції, передбачено право суду касаційної інстанції залишити постанову суду апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

У зв'язку із встановленими обставинами та наведеними законодавчими положеннями, доводи касаційної скарги не спростовують висновків Київського апеляційного господарського суду, тому оскаржувана постанова підлягає залишенню без змін, як така, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статями 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю ім. Шевченка залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 у справі № 925/871/15 залишити без змін.

Головуючий Л.В. Жукова

Судді І.Ю. Панова

С.В. Куровський