ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2016 р. Справа № 925/694/16

Господарський суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Єфіменка В.В.,

з секретарем судового засідання Макарченко Н.П.;

за участю представників сторін:

від позивача: Михно Р.М. за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області в м. Черкаси справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій", м. Черкаси

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Корсунь-Шевченківський, Черкаська область

про зобов'язання звільнити земельну ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" заявлено позов, в якому просить суд зобов'язати відповідача звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку розміром 3х3 м, яка є складовою частиною земельної ділянки кадастровий № НОМЕР_2, розташована на території Корсунь-Шевченківської автостанції по АДРЕСА_2.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач відзиву на позов суду не надав, його представник в судове засідання не з'явився, про причини нез'явлення суд не повідомив. Вимоги суду, викладені в ухвалах від 29.06.2016 та від 20.07.2016 відповідач не виконав.

Про час і місце розгляду заяви сторони повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (форма № 119) (а.с.22-23).

За змістом ст.64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Суд приходить до висновку, що судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи.

Справа розглядається за наявними матеріалами в порядку передбаченому ст.75 ГПК України.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, приходить до наступного.

Частинами 1 і 2 ст. 125, ст. 126 Земельного кодексу (далі - ЗК) України визначено, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою (державного акта), та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Із дослідженого в судовому засіданні Державного акту на право постійного користування серії НОМЕР_3, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право постійного користування землею за № 27 вбачається, що, позивач являється землекористувачем земельної ділянки загальною площею 0,481 га, яка розташована на території Корсунь - Шевченківської міської ради Черкаської області (далі - земельна ділянка) (а.с.18-19).

Землю надано у постійне користування для розміщення та обслуговування будівель та споруд, зокрема Корсунь - Шевченківської АС.

Із дослідженого в судовому засіданні Витягу із Державного земельного кадастру НВ-016 від 03.08.2016 вбачається, що за ПАТ "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" (далі - ПАТ «ОПАС») зареєстровано право постійного землекористування земельною ділянкою кадастровий № НОМЕР_2, яка розташована у АДРЕСА_2 Площа земельної ділянки 0,4595 га.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами був укладений договір на надання послуг від 24.12.2002 № 69 (далі - Договір) (а.с.15).

За умовами п.п. 2.1 п. 2 договору позивач зобов'язався надати відповідачу комунальні послуги:

- розміщення кіоску на території Корсунь - Шевченківської АС;

- прибирання прилеглої території;

- вивіз сміття.

У зв'язку з реконструкцією території Корсунь - Шевченківської АС та наведення благоустрою на території позивачем було прийнято рішення про прибирання кіоску з території АС та розірвання з відповідачем договору на надання послуг, оскільки кіоск перед входом в автостанцію порушує будівельні і протипожежні норми.

09.01.2014 позивачем було направлено лист за № 8 про те, що термін дії вищевказаного договору закінчився 31.12.2013, надалі продовжений не буде і позивач заперечує про подальше розташування зазначеного кіоску на території Корсунь-Шевченківської автостанції.

П. 5.1. договору визначено, що договір діє з 01.01.2003 до 31.12.2003.

Умовами п.5.2. сторони визначили, що якщо ні одна із сторін не повідомить письмово за місяць до закінчення строку дії договору про його розірвання, то він вважається продовженим на той же строк.

В судовому засіданні з'ясовано, що у визначеному порядку сторони договір не розірвали і договір продовжував діяти до 31.12.2015.

25.11.2015 позивачем було направлено на адресу відповідача лист від 25.11.2015 № 814 про те, що термін дії договору про надання послуг від 24.12.2002 року № 69 між закінчується 31.12.2015 і надалі продовжений не буде з тих підстав, що у зв'язку з реконструкцією території Корсунь - Шевченківської АС та наведення благоустрою на території і кіоск залишаючись перед входом в автостанцію порушує будівельні і протипожежні норми та відповідно Наказу МІУ № 923 від 15.11.2013 «Про затвердження змін до Порядку регулювання діяльності автостанцій», на Корсунь - Шевченківській АС буде встановлюватися технічне обладнання, конструкції та засоби для забезпечення вільного доступу осіб з обмеженими фізичними можливостями. Встановлення технічного обладнання унеможливлює кіоск.

Вищевказаний лист відповідачем був отриманий особисто 27.11.2015, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.16).

22.01.2016 позивачем відповідачу було направлено претензію № 63 про звільнення вищезазначеної земельної ділянки, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.17).

П.5.6. Договору передбачено, що усі суперечки, які виникають в ході виконання Договору вирішуються по погодженню сторін, а в випадку недосягнення погодження в господарському суді.

За приписами ч. 7 ст. 180 Господарського кодексу України закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

На підставі ч.1. ст.199 Господарського кодексу України, виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

За умовами ст.224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права і законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміють витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно ч.1. ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Суд приходить до висновку, що з 01.01.2016 відповідач втратив правові підстави користуватися частиною земельної ділянки розміром 3м х 3м на земельній ділянці з кадастровим № НОМЕР_2 внаслідок закінчення терміну дії Договору про надання послуг від 24.12.2002 № 69.

Доказів звільнення земельної ділянки відповідач суду не надав.

Відтак, починаючи із 01.01.2016 підприємець ОСОБА_2 самовільно займає частину земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні позивача.

За приписами ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За приписами ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії особи, які свідчать про фактичне використання не наданої їй земельної ділянки чи намір використовувати земельну ділянку до встановлення її меж в натурі (на місцевості), до одержання документа, що посвідчує право на неї, та до його державної реєстрації.

Ст. 212 Земельного кодексу України встановлено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, зокрема знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

За приписами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд вважає, що дії відповідача щодо самовільного зайняття земельної ділянки, які порушують права позивача як користувача земельної ділянки доведені позивачем у судовому засіданні, і не спростовані відповідачем.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач довів заявлені ним вимоги і позов підлягає до повного задоволення.

Витрати позивача по сплаті судового збору підлягають відшкодуванню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 (іден.номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 19400) звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку площею 3х3 кв.м, яка розташована на території Корсунь-Шевченківської автостанції.

Стягнути 1378 грн. витрат по сплаті судового збору з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (іден.номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1, 19400) на користь Публічного акціонерного товариства "Черкаське обласне підприємство автобусних станцій" (код 22804012, бул.Шевченка,389, м.Черкаси, 18006).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 денного строку в порядку, визначеному ГПК України з дня складення і підписання повного тексту рішення.

Повний тест складено 12.08.2016.

СУДДЯ В.В.Єфіменко