УХВАЛА

про відмову у прийнятті позовної заяви

09.08.2016Справа № 910/14439/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши

позовну заяву Фізичної особи ОСОБА_2, м. Запоріжжя

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Бровари

про стягнення коштів за договором про надання послуг в сумі 43 332,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фізична особа ОСОБА_2, 08 серпня 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 08 серпня 2016 року до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про стягнення коштів за договором про надання послуг в сумі 43 332,00 грн.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 62 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Приписами ст. 21 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" (далі - Постанова № 10) роз'яснено, що у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції (п.3.1 Постанови).

За змістом ст.12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі господарські справи за участю фізичних осіб лише зі спорів, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Отже, з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 4-1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Частиною 2 ст. 55 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єктами господарювання є: господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Тобто, можливість розгляду господарським судом спору, стороною якого є фізична особа, обумовлена тим, що такий спір стосується корпоративних чи приватизаційних відносин або така особа є суб'єктом господарювання.

З позовної заяви вбачається, що спір не стосується корпоративних чи приватизаційних відносин, а позивачем не надано доказів, що він є суб'єктом господарювання.

Таким чином, позов пред'явлено громадянином, доказів реєстрації підприємцем якого позовні матеріали не містять, а спір виник не з господарських правовідносин, а тому не підлягає вирішенню в господарських судах України.

З наведених правових норм вбачається, що за загальним правилом господарські суди розглядають справи у господарських спорах за участю юридичних осіб та громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Участь фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності допускається лише у випадках, передбачених законодавчими актами України. Такі випадки передбачені зокрема п.1 ч.1 та п.4 ч.1 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, які відносять до підвідомчості господарських судів справи, що виникають з відносин приватизації (крім приватизації державного житлового фонду) та корпоративних відносин між господарським товариством та його учасником, у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств.

Відповідно до п.п. 1.8. п. 1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" статус громадянина як суб'єкта підприємницької діяльності підтверджується відповідною випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а його особа - паспортом або іншим відповідним документом.

Отже, оскільки в спірних правовідносинах позивач виступає саме як фізична особа, а спірні відносини не відносяться ні до корпоративних відносин, ні до відносин приватизації, суд дійшов висновку, що дана позовна заява не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки суб'єктний склад сторін не відповідає приписам ст. ст. 1, 2, 12 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 62 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Фізичній особі ОСОБА_2 у прийнятті позовної заяви б/н від 08 серпня 2016 року до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором про надання послуг в сумі 43 332,00 грн.

Ухвала може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова