РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016Справа №910/9024/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аддішенел Ревенью Менеджмент»

до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця»

про стягнення 1 976 479,13 грн.

Суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Хілько А.С. - директор

від відповідача Никипорець І.Ф. - представник за довіреністю № 12-пю від 11.01.16

В судовому засіданні 03.08.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аддішенел Ревенью Менеджмент» до Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про стягнення 1 976 479,13 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 09.09.2014 між сторонами було укладено договір про надання послуг з капітального ремонту вузлів та агрегатів локомотивів № 141909/НЮ, відповідно до умов якого позивач як виконавець зобов'язався надати послуги з капітального ремонту вузлів та агрегатів локомотивів, переданих замовником (відповідачем), а відповідач зобов'язався прийняти та оплатити послуги. За доводами позивача, ТОВ «Компанія «Аддішенел Ревенью Менеджмент» належним чином виконало зобов'язання за договором та надало послуги з ремонту вузлів та агрегатів локомотивів на загальну суму 1 624 927,50 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), підписаними сторонами та скріплені їх печатками. Проте, відповідачем не у повному обсязі оплачено надані позивачем послуги, у зв'язку з чим утворився борг у розмірі 1 976 479,13 грн, з яких 1 290 817,50 грн - основна сума заборгованості та 685 661,63 грн - сума штрафних санкцій.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 19.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9024/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 08.06.2016.

У судове засідання, призначене на 08.06.2016, з'явився представники сторін.

Представник позивача надав документи на виконання вимог ухвали суду, позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позові.

Представник відповідач надав заперечення на позовну заяву, відповідно до якої зазначив, що відповідач відповідно до п. 2.1. статуту є основною організаційною ланкою на залізничному транспорті, що здійснює забезпечення перевезень пасажирів і вантажів у визначеному регіоні транспортної мережі, виробничу та комерційну діяльність з метою одержання прибутку. На сьогоднішній день залізниця перебуває у скрутному фінансовому становищі, що пов'язане з неналежним відшкодуванням із державного бюджету України витрат за пільгові перевезення пасажирів та у зв'язку із фінансовою кризою. Погіршення фінансового становища призвело до значного збільшення кредиторської заборгованості перед контрагентами. Крім цього, відповідач зазначає про відсутність вини щодо невчасного перерахування коштів за договором про надання послуг з капітального ремонту вузлів та агрегатів локомотивів № 141909/НЮ, оскільки наказом № 069-Ц від 28.02.2012 Державної адміністрації залізничного транспорту України визначено порядок здійснення перерахування коштів залізницями контрагентам. Також відповідач зазначає, що невчасне перерахування коштів за договором з боку відповідача не завдало жодних збитків позивачу, а тому суд повинен застосувати ст. 233 ГК України та зменшити розмір штрафних санкцій. Крім іншого, відповідач зазначив, що позивачем не вірно зазначено суму заборгованості, та як відповідачем було частково оплачено послуги, згідно з платіжними дорученнями № 994 від 20.05.2015 на суму 83 527,50 грн та № 356 від 17.03.2016 на суму 250 582,50 грн., та відповідно не вірно розраховані штрафні та фінансові санкції. З огляду на зазначене просить суд відмовити у позові повністю.

У судових засідання 08.06.2016 та 15.06.2016 за усним клопотанням позивача оголошувались перерви відповідно до 15.06.2016 та 04.07.2016

02.07.2016 загальним відділом діловодства суду зареєстроване клопотання позивача про долучення доказів до матеріалів справи та заява про уточнення розміру позовних вимог. Зокрема, у зазначеній заяві позивачем здійснено перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, відповідно до якої позивач просить стягнути з відповідача основну суму заборгованості у розмірі 1 207 290,00 грн та суму штрафних санкцій у розмірі 64 0058,23 грн.

У судове засідання, призначене на 04.07.2016 з'явився представник відповідача.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою суду від 04.07.2016 продовжено строк розгляду спору у справі № 910/9024/16 та відкладено до розгляд справи за клопотанням представника відповідача до 03.08.2016.

У судове засідання 03.08.2016 з'явилися представники сторін.

Представник позивача просив суд прийняти до розгляду заяву про уточнення позовних вимог.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Дослідивши заяву позивача, суд дійшов висновку, що за своїм змістом вказана заява є заявою про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п.17 Листа Вищого господарського суду від 20.10.2006, № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК позивач вправі до прийняття рішення у справі, зокрема, зменшити розмір позовних вимог. Під зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти зміну (у бік зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, в тому числі ціни позову.

Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Враховуючи викладене, судом приймається вказана заява позивача до розгляду, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Представник позивача вимоги підтримав з урахуванням заяви про зменшення та просив суд задовольнити у повному обсязі..

Представник відповідача заперечував проти вимог з підстав наведених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

09 вересня 2014 року між Державним територіально-галузевим об'єднанням «Південно-Західна залізниця» (надалі - замовник/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аддішенел Ревенью Менеджмент» (надалі - виконавець/позивач) було укладено договір про надання послуг з капітального ремонту вузлів та агрегатів локомотивів № 141909/НЮ (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець приймає на себе зобов'язання щодо надання послуг з капітального ремонту вузлі та агрегатів локомотивів (вузлів та агрегатів електровозів ВЛ80, тепловозів ЧМЕЗ), переданих замовником виконавцю, згідно правил ремонту. Обсяг та ціни послуг з капітального ремонту вузлів та агрегатів локомотивів визначені у додатку 1 до договору та «Протоколі погодження ціни на надання послуг з ремонту» (додаток 4 до договору).

Як вбачається із матеріалів справи сторонами підписано додаток 1 та додаток 4 до договору, якими затверджено обсяг та ціни послуг з капітального ремонту вузлів та агрегатів та протокол узгодженої ціни з капітального ремонту, зокрема загальна ціна становить 1 624 927,50 грн.

Згідно з п. 1.2. договору замовник зобов'язаний прийняти та оплатити послуги, надані виконавцем.

Всі додатки до даного договору, підписані замовником і виконавцем, є невід'ємною частиною договору (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору ціна послуг з капітального ремонту вузлів і агрегатів локомотивів визначається двостороннім протоколом ціни (додаток 4).

Розрахунки за надання послуг з капітального ремонту вузлів і агрегатів локомотивів проводиться замовником протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту підписання акту приймання наданих послуг в депо, що оформляється протягом 5 календарних днів від дати надходження вузлів та агрегатів в депо та надання рахунку на оплату, шляхом перерахуванням грошових коштів на рахунок виконавця (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 11.2. даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2014 , але в будь-якому випадку до повного виконання зобов'язань сторонами по даному договору.

За доводами позивача, ТОВ «Компанія «Аддішенел Ревенью Менеджмент» належним чином виконало зобов'язання за договором та надало послуги з ремонту вузлів та агрегатів на загальну суму 1 624 927,50 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), підписаними сторонами та скріплені їх печатками, а саме: № 2 від 11.12.2014 на суму 431 542,50 грн; № 4 від 30.12.2014 на суму 274 582,50 грн, №5 від 30.12.2015 на суму 83 527,50 грн; № 6 від 30.12.2014 на суму 250 582,50 грн; № 7 від 30.12.2014 на суму 334 110,00 грн; № 8 від 30.12.2014 на суму 83 527,50 грн; № 9 від 30.12.2014 на суму 167 055,00 грн. Відповідачем вказані послуги були прийняті та частково оплачені, зокрема, відповідачем було оплачено акт № 8 від 30.12.2014 на суму 83 527,50 грн, акт № 5 від 30.12.2014 на суму 83 527,50 грн та акт № 6 від 30.12.2914 на суму 250 582,50 грн, у зв'язку з чим у останнього утворився борг у сумі 1 207 290,00 грн.

Отже, спір у справі виник, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо повноти та вчасності оплати послуг за договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до п. 4.1 договору розрахунки за надання послуг з капітального ремонту вузлів і агрегатів локомотивів проводиться замовником протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту підписання акту приймання наданих послуг в депо.

Як свідчать матеріали справи, позивачем належним чином виконані зобов'язання за договором та надані послуги відповідачу на загальну суму 1 624 927,50 грн, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг), підписаними сторонами та скріплені їх печатками, а саме: № 2 від 11.12.2014 на суму 431 542,50 грн; № 4 від 30.12.2014 на суму 274 582,50 грн, №5 від 30.12.2015 на суму 83 527,50 грн; № 6 від 30.12.2014 на суму 250 582,50 грн; № 7 від 30.12.2014 на суму 334 110,00 грн; № 8 від 30.12.2014 на суму 83 527,50 грн; № 9 від 30.12.2014 на суму 167 055,00 грн.

Відповідачем вказані послуги були прийняті та частково оплачені на суму 334 110,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 356 від 17.03.2016 на суму 250 582,50 грн, яким оплачено послуги за актом № 6 від 30.12.2014 та № 994 від 20.05.2015 на суму 83 527,50 грн, яким оплачено послуги за актом № 8 від 30.12.2014.

Позивачем також зазначається, що відповідачем було оплачено послуги за актом № 5 від 30.12.2014 на суму 83 527,50 грн, що не заперечувалося відповідачем, проте доказів на підтвердження даних обставин суду не надали.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що замовник в порушення покладеного на нього законом та договором обов'язку по оплаті наданих послуг не виконав, в зв'язку з чим заборгованість останнього становить 1 207 290,00 грн, яку відповідачем станом на час прийняття судового рішення не погашено, внаслідок чого позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цій частині.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 119 282,08 грн, 3% річних у розмірі 41 482,39 грн та інфляційні нарахування у розмірі 479 294,13 грн.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отримані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що за несвоєчасне здійснення замовником оплати послуг з ремонту згідно з умовами цього договору, замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення строків розрахунків.

Перевіривши розрахунок пені, який наданий позивачем, суд встановив, що розмір пені становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягає сума у розмірі, заявлена позивачем, а саме 119 282,08 грн - пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отримані послуги суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати.

Судом встановлено, що позивачем невірно встановлено період нараховування прострочення, зокрема не враховано п. 4.1. договору, а тому судом здійснено власні розрахунки, зокрема:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
431542.5028.01.2015 - 11.03.20164093 %14506.92
775747.5016.02.2015 - 05.04.20164153 %26460.43

Отже, сума 3% річних, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 40 967,35 грн, в іншій частині слід відмовити.

За розрахунком суду інфляційні втрати складають 434 967,79 грн, зокрема:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
28.01.2015 - 11.03..501.397171295.98602838.48
16.02.2015 - 05.04..501.340263671.811039419.31

Таким чином з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 434 967,79 грн, в іншій частині суд відмовляє.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав довести суду, що він зобов'язання за спірним договором виконав своєчасно та в повному обсязі, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (01601, м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6; ідентифікаційний код 04713033) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Аддішенел Ревенью Менеджмент» (69001, м. Запоріжжя, вул.. Чубаря, буд. 4, кв. 84; ідентифікаційний код 38563862) основну суму заборгованості у розмірі 1 207 290 (один мільйон двісті сім тисяч двісті дев'яносто) грн 00 коп.; пеню у розмірі 119 282 (сто дев'ятнадцять тисяч двісті вісімдесят дві) грн 08 коп.; 3 % річних у розмірі 40 967 (сорок тисяч дев'ятсот шістдесят сім) грн 35 коп.; інфляційні втрати у розмірі 434 967 (чотириста тридцять чотири тисячі дев'ятсот шістдесят сім) грн 79 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 27 037 (двадцять сім тисяч тридцять сім) грн 61 коп.

3. В іншій частині вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.08.2016.

Суддя Пукшин Л.Г.