ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2016 року Справа № 904/1439/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Дармін М.О., Герасименко І.М.

при секретарі: Ситниковій М.Ю.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. № 252 від 06.06.2016р.;

відповідача не з`явився; про час та місце судового засідання повідомлений належним чином;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», м.Київ

на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 року по справі № 904/1439/16

за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», м.Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро», м.Підгороднє Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 2550547,66 грн.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 року у справі № 904/1439/16 (суддя Суховаров А.В.) за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк», м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро», м.Підгороднє Дніпропетровської області про стягнення 2550547,66 грн. було зупинено провадження у цій справі в зв`язку з задоволенням клопотання відповідача про призначення судової економічної експертизи, яку було призначено ухвалою господарського суду від 16.05.2016р., проведення якої доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз; на вирішення експерта поставлений ряд питань; матеріали справи направлені в експертну установу; зобов`язано сторін у разі потреби надати експерту необхідні матеріали або виконати необхідні дії; зобов`язано відповідача своєчасно здійснити оплату вартості експертних досліджень; попереджено судового експерта про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 Кримінального кодексу України (а.с.203-205, 206).

Ухвала господарського суду мотивована необхідністю спеціальних знань в галузі економіки для дослідження доказів по справі; в якості норм процесуального права ухвала господарського суду мотивована ст.79 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з вищезазначеною ухвалою, її оскаржив в апеляційному порядку позивач по справі - ПАТ «ВТБ Банк», м.Київ, посилається на порушення господарським судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення, зазначає, що:

- господарським судом порушено приписи ч.2 ст.79, ст.41 ГПК України, оскільки в оскаржуваній ухвалі не обґрунтовано доцільність призначення судової економічної експертизи, не зазначено, в чому полягає потреба у спеціальних знаннях та неможливість встановлення фактичних даних та відповідно вирішити спір по суті;

- крім того, господарським судом залишені поза увагою заперечення позивача на клопотання про призначення такої експерти, в якості додатку до яких позивачем було надано розрахунок заборгованості за основним боргом, який спростовував доводи відповідача, таким доказам господарським судом не надано жодної правової оцінки;

- також, на думку скаржника, господарським судом на вирішення судово-економічної експертизи поставлені питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.96 ГПК України, не скористався, як не скористався правом участі в судовому засіданні, передбаченим ст.22 ГПК України; про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази (а.с.257-259).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представника скаржника, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу слід скасувати на підставі п.п.1, 4 ч.1 ст.104 ГПК України з урахуванням повноважень апеляційної інстанції, передбачених ст.103 ГПК України, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.03.2016р. Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», м.Київ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро», м.Підгороднє Дніпропетровської області про стягнення 2 550 547,66 грн. заборгованості за кредитним договором (а.с.3-5).

При цьому підставою позовних вимог позивач зазначив неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати штрафних санкцій за кредитом, виданим на підставі договору № 8/13 від 23.07.1013р.

Так, позивач посилався на те, що 23.07.2013р. між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», м.Київ («банк» за договором, позивач по справі, скаржник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Деміс-Агро», м.Підгороднє Дніпропетровської області («позичальник» за договором, відповідач по справі) був укладений договір № 8/13, відповідно до умов якого «банк» зобов`язався надати «позичальнику» кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування, розмір якого встановлюється за графіком відповідно до таблиці 1:

- з 23.07.2013р. по 22.04.2015р. ліміт кредитування 4 000 000 грн.;

- з 23.04.2015р. по 22.05.2015р. ліміт кредитування 3 000 000 грн.;

- з 23.05.2015р. по 22.06.2015р. ліміт кредитування 2 000 000 грн.;

- з 23.06.2015р. по 22.07.2015р. ліміт кредитування 1 000 000 грн., а «позичальник» зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути «банку» кредит на умовах та в строки/терміни, визначені договором, але не пізніше 22.07.2015р., а також сплатити плату за кредит та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, визначені договором; цільове використання кредиту: поповнення обігових коштів (п.п.1.1, 1.2 р.1 договору (а.с.9-37)).

Пунктами 2.1-2.4 р.2 договору встановлено, що надання кредиту здійснюється окремими траншами в безготівковій формі на підставі письмової заявки «позичальника» про надання кредиту (траншу) за формою додатку 1 до договору в межах невикористаного ліміту кредитування, шляхом перерахування траншу на поточний рахунок «позичальника», зазначений в заявці, за умови виконання «позичальником» своїх зобов`язань належним чином та додержання всіх умов надання кредиту, визначених договором; розмір та строк користування кожним окремим траншем визначається у відповідній заявці; при цьому строки користування траншами можуть становити: 7, 14, 21, 30, 60 90 та 180 календарних днів; строк користування кожним траншем не повинен перевищувати термін, зазначений в п.1.1 договору; надання траншу здійснюється в день, зазначений у відповідній заявці; датою надання траншу є дата перерахування грошових коштів з рахунку обліку/сплати кредиту, зазначеного в п.11.1 договору, на поточний рахунок «позичальника», зазначений в заявці; «позичальник» зобов`язаний погасити заборгованість за траншем в строк, зазначений у відповідній заявці; у разі непогашення заборгованості за траншем у визначений строк, з наступного банківського дня заборгованість за таким траншем вважається простроченою заборгованістю.

Підпунктами 3.1.1.-3.1.2 п.3.1 р.3 договору передбачена плата за користування кредитом, яка визначається у вигляді процентів, розмір яких не перевищує 30% річних; при цьому розмір плати за користування кожним окремим траншем визначається за взаємною домовленістю сторін в залежності від строків користування таким траншем та фіксується у відповідній заявці; нарахування плати за користування кредитом (траншем) здійснюється у національній валюті України на суму заборгованості за кредитом (траншем) за весь строк користування кредитом (траншем), починаючи з дня надання кредиту (траншу) по день, що передує дню повного його повернення, із розрахунку факт/365; плата за користування кредитом (траншем) нараховується «банком» 24 числа кожного місяця, в останній день кожного місяця та в термін, зазначений в п.1.1 договору або в разі розірвання договору в день повернення кредиту в повному обсязі.

Підпунктами 3.1.3.1-3.1.3.2 п.3.1 р.3 договору сторони домовились, що плата за користування кредитом (траншем), нарахована за період з 25 числа попереднього місяця по 24 число поточного місяця (включно) сплачується щомісяця з 25 числа кожного місяця, але не пізніше останнього банківського дня того ж місяця (включно); незважаючи на положення попереднього підпункту договору, в термін, зазначений в п.1.1 договору, або в разі розірвання договору в день повернення кредиту в повному обсязі, «позичальник» зобов`язаний сплатити суму нарахованої плати за користування кредитом (траншем).

Пунктами 3.2, 3.3 передбачена комісійна винагорода: одноразова - у розмірі 20 000 грн. за надання кредиту та щорічна за управління кредитом, яка становить 1% від допустимого ліміту кредитування, встановленого на день, який настає через кожні 12 місяців, починаючи з дати укладення договору.

Пунктом 4.3.3 р.4 договору передбачений обов`язок «позичальника» в повному обсязі погасити боргові зобов`язання в розмірі, порядку та строки/терміни, передбачені договором.

Пунктами 7.1-7.2 р.7 договору сторонами узгоджено, що у разі порушення своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та договором; у разі порушення «позичальником» строків виконання будь-якого з боргових зобов`язань (крім договірних санкцій, пені та штрафів), «банк» має право застосувати до «позичальника» пеню, в «позичальник» зобов`язаний сплатити її «банку» в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який сплачується пеня) від суми несвоєчасно виконаного боргового зобов`язання, за кожний календарний день прострочення виконання, включаючи день такого погашення, з розрахунку факт/365.

Підпунктами 7.3.1-7.3.8 п.7.3 передбачена також відповідальність «позичальника» перед «банком» у вигляді сплати договірних санкцій та штрафів за різні порушення.

Пунктом 9.9 договору встановлено, що він набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та закінчується (в тому числі внаслідок його розірвання) в момент остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за договором в повному обсязі.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що всі додатки до договору є його невід`ємною частиною, а саме: додатки 1-6.

Також 30.10.2013р., 27.12.2013р., 08.08.2014р., 12.09.2014р., 25.06.2015р. сторонами були внесені до кредитного договору № 8/13 зміни (договори №№ 1-5 (відповідно)), згідно яких змінений ліміт кредитування:

- з 25.06.2015р. по 21.02.2016р. ліміт кредитування 4 000 000 грн.;

- з 22.02.2016р. по 21.03.2016р. ліміт кредитування 3 333 333,33 грн.;

- з 22.03.2016р. по 21.04.2016р. ліміт кредитування 2 666 666,67 грн.;

- з 22.04.2016р. по 21.05.2016р. ліміт кредитування 2 000 000 грн.;

- з 22.05.2016р. по 21.06.2016р. ліміт кредитування 1 333 333,33 грн.;

- з 22.06.2016р. по 21.07.2016р. 666 666,67 грн.;

остаточна дата повернення кредиту 21 07.2016р., змінена плата за користування кредитом, яка становить 35% річних; також внесені зміни до розділу «Визначення термінів» та «Права і обов`язки сторін» (а.с.38-64).

На виконання умов договору позивачем за період з 25.07.2013р. по 27.08.2015р. відповідачу були надані кредитні кошти на загальну суму 10 999 327 грн., що підтверджується меморіальними ордерами (а.с.74-92).

Відповідач свої договірні зобов`язання здійснював неналежним чином, а з грудня 2015 року перестав виконувати взагалі, в зв`язку з чим позивач листом № 3003/500-2 від 29.12.2015р. звернувся до відповідача з вимогою погасити заборгованість за кредитом в сумі 2 224 110,31 грн., яка утворилась на цю дату до 12.01.2016р. (а.с.93-94). Зазначену вимогу було отримано відповідачем 19.01.2016р., що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.95).

Відповідач на зазначену вимогу не відповів, кредитних коштів позивачу вчасно не повернув, що і стало підставою звернення з позовом до господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою господарського суду від 10.03.2016р. зазначену позовну заяву було прийнято до розгляду господарським судом та призначено на 28.03.2016р. (а.с.1).

25.03.2016р. до господарського суду звернувся відповідач з клопотанням про відкладення розгляду справи в зв`язку з необхідністю часу для надання витребуваних судом документів (а.с.104). Зазначене клопотання було задоволено судом, у справі оголошено перерву до 11.04.2016р. (а.с.107).

11.04.2016р. до господарського суду Дніпропетровської області відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі в зв`язку з розглядом у господарському суді м.Києва справи № 910/5582/16 про визнання недійсним кредитного договору № 8/13 від 23.07.2013р. (а.с.109-110).

В судовому засіданні 11.04.2016р. було оголошено перерву до 21.04.2016р. (а.с.112).

21.04.2016р. позивачем в якості доказів у справі подано заявки відповідача на видачу кредиту (траншу) в кількості 19 штук (а.с.113-132).

В судовому засіданні 21.04.2016р. було оголошено перерву до 25.04.2016р. (а.с.135).

25.04.2016р. до господарського суду Дніпропетровської області відповідачем подано клопотання про призначення судової економічної експертизи, в якому ТОВ «Деміс-Агро» зазначило, що позивачем здійснений невірний розрахунок заборгованості до позову, враховуючи фактичні дати та розміри оплат відповідача, заборгованість, на його думку, за кредитним договором складає 575 224 грн., отже, для вирішення питання правильності розрахунку позивачем заборгованості за кредитом та штрафних санкцій у справі слід призначити експертизу, проведення якої доручити фахівцям Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз (а.с.137-141).

Також, 25.04.2016р. відповідачем подано в якості доказів у справі платіжні доручення, виписка по рахунку, якими підтверджується належне виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с.156-189).

Крім того, 25.04.2016р. відповідачем подано клопотання про продовження строку розгляду справи на 15 днів, до 24.05.2016р. (а.с.190).

Ухвалою господарського суду від 25.04.2016р. зазначене клопотання відповідача було задоволено, строк розгляду спору був продовжений до 24.05.2016р., розгляд справи відкладений на 16.05.2016р. (а.с.194-195).

16.05.2016р. від позивача надійшли заперечення на клопотання про проведення судової експертизи у справі, зауважено, що оплати, здійснені відповідачем 25.06.2015р., 26.08.2015р. та 27.08.2015р. були направлені на погашення заборгованості за траншем, виданим 05.02.2015р., строк погашення якого настав 05.05.2015р., а не за траншем, виданим 01.07.2015р., як стверджує відповідач; грошових коштів на погашення траншу, виданого 01.07.2015р., строк погашення якого 27.12.2015р. від відповідача не надходило; твердження відповідача про те, що платежі від 30.07.2015р. та 28.08.2015р. повинні бути враховані в якості сплати процентів по траншу від 01.07.2015р. також не відповідають дійсності, оскільки у відповідача існувала прострочена заборгованість по сплаті процентів за траншем від 05.02.2015р., що відображено у розрахунку до позову (а.с.198-199). Також позивачем наданий розрахунок за весь період користування кредитом (а.с.200, 201).

15.06.2016р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області у цій справі призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлений ряд питань, що стосуються розрахунку заборгованості за основним зобов`язанням та штрафним санкція, процентам річних та інфляційних втрат (а.с.203-205). При цьому підставою призначення експертизи у справі господарським судом зазначено про різні строки користування кредитом, різні суми траншів, зазначених у заявках, різний розмір плати за користування кредитом та різні строки повернення кредиту, що ускладнює визначення суми заборгованості за позовом.

Також 15.06.2016р. ухвалою господарського суду Дніпропетровської області по цій справі провадження у справі було зупинено в зв`язку з проведенням судової експертизи у справі (а.с.206). Зазначена ухвала місцевого господарського суду і є предметом апеляційного оскарження.

Пунктом 2 ч.2 ст.79 ГПК України передбачено, що господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках призначення господарським судом судової експертизи.

При цьому законодавець в частині 2 ст.79 ГПК України визначає випадки, коли господарський суд має право, але не зобов'язаний зупиняти провадження у справі.

Згідно з пунктом 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (зі змінами та доповненнями) статтею 79 ГПК встановлено вичерпний перелік підстав зупинення провадження у справі; зупинення провадження у справі з інших підстав є неправомірним.

Призначення і проведення судової експертизи регламентовано ст. 41 ГПК України, відповідно до ч. 1 якої для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Поняття судової експертизи визначено у ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» як дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Зупинення провадження у справі в зв'язку з призначенням господарським судом судової експертизи є правом суду, а не його обов'язком. При цьому судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування або наявні у справі докази є суперечливими. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. Питання, які ставляться перед експертом, мають бути сформульовані чітко, ясно і таким чином, щоб вони виключали неоднозначне їх розуміння й тлумачення та відповідали тим об'єктам і матеріалам, які направляються на експертизу. Недопустимим є порушення перед експертом питань, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що ухвала у справі, в тому числі і про зупинення провадження, має містити, зокрема, мотиви винесення ухвали з посиланням на законодавство, висновок з розглянутого питання.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 4 від 23.03.2012 р. «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів зазначає, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду; судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Натомість, господарський суд при винесенні оскаржуваної ухвали про призначення судової економічної експертизи та зупинення провадження у справі не навів обґрунтування необхідності спеціальних знань для оцінки правильності поданих позивачем розрахунків заборгованості, не зазначив, у чому полягала потреба у спеціальних знаннях та неможливість вирішення справи по суті позовних вимог. Поставлені судом перед експертами питання не вимагають спеціальних досліджень, їх вирішення віднесено до компетенції суду.

В даному випадку призначення експертизи та порушення перед судовим експертом питань, вирішення яких знаходяться в компетенції суду, призводить до затягування розгляду справи.

Пунктом 12 вищезазначеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України роз'яснено, що господарським судам необхідно також враховувати, що недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідно до п.19 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» Господарським процесуальним кодексом України не передбачено можливості оскарження ухвал про призначення судової експертизи, але ухвалу про зупинення провадження у справі згідно з ч. 5 ст. 79 ГПК України може бути оскаржено. Отже, у вирішенні питань, пов`язаних з оскарженням відповідних ухвал, господарським судом необхідно враховувати таке. У разі коли апеляційна чи касаційна скарга за своїм змістом стосується ухвали про зупинення провадження у справі, вона може бути розглянута господарським судом у загальному порядку виключно з точки зору наявності чи відсутності передбаченої законом підстави для такого зупинення. Разом з тим, при оцінці правомірності зупинення провадження у справі дослідженню підлягають підстави зупинення провадження. Суд має встановити наявність чи відсутність належного обґрунтування зупинення провадження у справі з певних підстав, дотримання при цьому положень чинного законодавства.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали господарського суду, підставою зупинення провадження у справі суд визначив необхідність спеціальних знань у визначенні реальної суми заборгованості за кредитом, штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та 3% річних.

Натомість, господарський суд не звернув уваги на той факт, що відповідач є саме «позичальником» за кредитним договором, тобто, обізнаний з реальною сумою заборгованості по кредиту та має певні докази на підтвердження цих обставин, а позивачем, в свою чергу, надані первинні документи згідно зі ст.ст.32, 33, 36 ГПК України, які підтверджують факт надання кредиту. Крім цього, господарським судом не врахована можливість реалізації такої процесуальної дії, як проведення між сторонами звірки взаємних розрахунків по сумі заборгованості, зокрема, і по «тілу» кредиту, відсоткам. При цьому, господарський суд мав право зобов`язати з»явитись на звірку, зокрема, і відповідача до позивача. Отже, господарський суд міг самостійно встановити обставини справи та надати їм оцінку згідно зі ст.43 ГПК України, в зв`язку з цим зупинення провадження у справі на підставі п.1 ч.2 ст.79 ГПК України суперечить нормам процесуального права, вимогам закону.

Враховуючи викладені обставини, господарським судом було необґрунтовано призначено судову експертизу у справі № 904/1439/16 та на підставі цього зупинено провадження у справі, допущено порушення норм процесуального права, зокрема, ст.79 ГПК України.

На підставі викладеного, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» м.Київ слід задовольнити, ухвалу господарського суду скасувати, матеріали справи направити на подальший розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-106 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» м.Київ задовольнити.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 16.05.2016 року у справі № 904/1439/16 - скасувати.

Матеріали справи направити на подальший розгляд до господарського суду Дніпропетровської області.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Деміс-Агро, м.Підгороднє Дніпропетровської області на користь Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк, м.Київ 1378 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу згідно зі ст.ст.116-117 ГПК України доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 10.08.2016р.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Герасименко