ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р. Справа № 911/1919/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю НОВАКОММЕРС

до відповідача ОСОБА_1 приватного підприємства ГЕТЬМАН

про стягнення 16520,76грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю НОВАКОММЕРС (далі ТОВ НОВОКОММЕРС) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 приватного підприємства ГЕТЬМАН (далі МПП ГЕТЬМАН) про стягнення 16520,76грн у т.ч.:

- 6883,22грн основна заборгованість;

- 2134,92грн пеня за період з 27.12.2015 по 26.05.2016;

- 6883,22грн штраф;

- 148,55грн проценти за період з 27.12.2015 по 26.05.2016;

- 470,85грн збитки від інфляції за період з 27.12.2015 по 26.05.2016;

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те що, відповідач свої зобовязання за договором поставки № 25/11-01 від 25.11.2015, в частині оплати за поставлений товар у встановлений договором строк.

Відповідач у справі МПП ГЕТЬМАН документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надало.

22.07.2016 позивачем подано клопотання про розгляд справи без участі його представника та зазначено про підтримання позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, суд

ВСТАНОВИВ:

25.11.2015 між ТОВ НОВОКОММЕРС (далі постачальник) та МПП ГЕТЬМАН (далі покупець) укладено договір поставки №25/11-01 (а.с.15, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

За умовами такого договору, постачальник зобовязується поставити (передати у власність) покупця товар, а покупець зобовязується прийняти та оплатити його (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору, покупець здійснює оплату партії товару за ціною вказаною в накладних.

Згідно п. 2.2 договору, розрахунки проводяться в безготівковому порядку протягом 30 календарних днів з моменту отримання покупцем товару.

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє протягом одного календарного року, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідач отримав товар відповідно до видаткових накладних №НО-00001906 від 26.11.2015 на суму 14 816,30грн та №НО-00001999 від 09.12.2015 на суму 2 066,91грн (а.с.22-23, зворот), що підтверджується долученими до матеріалів справи видатковими накладними.

В рахунок погашення вартості товару відповідачем здійснено часткову оплату поставленого товару, а саме 05.02.2016 сплачено 4000,00грн, 11.04.2016 6000,00грн, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача (а.с.20-21).

У звязку з неповною сплатою вартості товару позивач звернувся до відповідача з претензією від 10.05.2016 (а.с.18) про оплату товару в сумі 6 883,22грн, що підтверджується фіскальним чеком (а.с.19).

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обовязку оплатити поставлений йому товар та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Сторонами у договорі встановлено, що товар оплачується протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару.

Відповідно до ст.. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, строк оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної від 26.11.2015 мав скінчитись 26.12.2015, проте, враховуючи, що це була субота, такий строк переноситься на 28.12.2015 (перший за ним робочий день).

Строк оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної від 09.12.2015 мав скінчитись 08.01.2016, проте враховуючи, що 08.01.2016 був вихідним днем (відпрацювання якого перенесено на 16.01.2016), строк переноситься на 11.01.2016 (перший за ним робочий день).

Як вже зазначалось вище, відповідачем частково оплачено видаткову накладну від 26.11.2015, а саме 05.02.2016 сплачено 4000,00грн, 11.04.2016 6000,00грн.

Враховуючи викладене, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлену продукцію складає 6 883,21грн (14816,30+2066,91-4000,00-6000,00).

Таким чином, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення 6 883,21грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню, в частині стягнення 0,01грн основного боргу суд відмовляє в задоволенні позову.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 134,92грн за загальний період з 27.12.2015 по 26.05.2016 та 6 883,22грн штрафу та 148,55грн штрафу.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 5.3 договору, у разі порушення строків оплати поставленого товару, постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної ставки НБУ у відповідності до чинного законодавства України.

Згідно п. 5.3 договору, за порушення умов договору винна сторона сплачує штраф в розмірі сто відсотків від загальної суми порушення.

Проте, перевіривши наданий розрахунок, суд зазначає, що позивачем невірно визначено початкову дату нарахування пені за поставленим товаром

Так, як зазначено вище, останнім строком виконання обовязку відповідача з оплати поставленого товару за видатковою накладною від 26.11.2015 є 28.12.2015, отже прострочення з оплати розпочалось з 29.12.2015, за видатковою накладною від 09.12.2015 останнім строком виконання обовязку відповідача з оплати поставленого товару є 11.01.2016, отже прострочення оплати за такою накладною розпочалось з 12.01.2016.

За розрахунком суду, з урахуванням початкового періоду нарахування пені та оплат здійснених відповідачем, розмір пені складає:

· За видатковою накладною від 26.11.2015:

- за період з 29.12.2015 (початкова дата прострочення з оплати) по 04.02.2016 на суму 14 816,30грн 678,37грен;

- за період з 05.02.2016 по 10.04.2016 на суму 10 816,30грн 858,21грн;

- за період з 11.04.2016 по 26.05.2016 на суму 4 816,30грн 238,71грн.

· За видатковою накладною від 09.12.2016:

- за період з 12.01.2016 (початкова дата прострочення з оплати) по 26.01.2016 на суму 2 066,91грн 326,07грн.

Отже, загальний розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 2101,36грн, в задоволенні вимог про стягнення 33,56грн пені суд відмовляє.

Стосовно вимоги про стягнення 6 883,22грн штрафу, суд зазначає, що враховуючи заборгованість відповідача в розмірі 6 883,21грн, та п. 5.3 договору, вимога в частині стягнення 6 883,21грн штрафу, підлягає задоволенню, вимога в частині стягнення 0,01грн штрафу задоволенню не підлягає.

Також, позивачем в прохальній частині позовної заяви зазначено про стягнення 148,55грн штрафу.

Вказана вимога не підлягає задоволенню, оскільки 100% від загальної суми порушення складають 6 883,21грн, які задоволенні судом.

Суд звертає увагу на те, що в мотивувальній частині позову позивач зазначає про нарахування 148,55 грн. 3% річних, в той же час в прохальній частині зазначає вимогу про стягнення 148,55 грн. штрафу. За своєю правовою природою 3% річних не є видом неустойки у вигляді штрафу, а являються видом відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань.

Враховуючи, що позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача нарахованої у позовній заяві суми річних, а у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог та розглядати вказані вимоги, як вимоги про стягнення 3% річних, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення штрафу у розмірі 148,55грн.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача 470,85грн інфляційних втрат за період з грудня 2015 по травень 2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір інфляційних втрат, за розрахунком суду, який здійснено за ті ж дати та суми заборгованості що і розрахунок пені, складає 478,01грн, проте, враховуючи, що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір втрат від інфляції, який підлягає задоволенню складає 470,85грн.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, у розмірі 1362,01грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 приватного підприємства ГЕТЬМАН на користь Товариства з обмеженою відповідальністю НОВАКОММЕРС 6 883,21грн основного боргу, 470,85грн інфляційних втрат, 2101,36грн пені, а також 1362,01грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 0,01грн основного боргу, 33,56грн пені, 148,56грн штрафу в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 15.08.2016

Суддя С.І. Чонгова