ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

08 серпня 2016 р. Справа № 902/337/16

Господарський суд Вінницької області у складі

головуючого судді Тварковського А.А.,

суддів Мельника П.А., Яремчука Ю.О.

за участю секретаря судового засідання Вознюк К.В.

представників сторін:

позивача (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_1, довіреність № 496 від 08.05.2015р.,

у відсутності представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) та третіх осіб,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за первісним позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; пр-т Михайла Лушпи, 10, кв. 65, м. Суми, 40034)

до: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 21000)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, 21000) та фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (АДРЕСА_4, 21000)

про стягнення 171287 грн 08 коп.

та зустрічним позовом: фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 21000)

до: товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; пр-т Михайла Лушпи, 10, кв. 65, м. Суми, 40034)

про стягнення 90782 грн 77 коп.

ВСТАНОВИВ:

товариство з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" звернулося до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 171287 грн 08 коп. збитків та понесених витрат.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №1 від 11.02.2016р. про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні в частинні взятих на себе зобов'язань щодо збереження товару (його цілісності та схороності), внаслідок чого позивачу заподіяно збитки в сумі 171287 грн 08 коп., з яких 145739 грн 64 коп. вартість пошкодженого товару, 199 грн 60 коп. відсотки на компенсацію у зв'язку із частковим пошкодженням вантажу та 25347 грн 84 коп. витрати за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 21.04.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/337/16 з призначенням її до розгляду.

17.05.2016р. до суду від відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява до товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" про стягнення 90782 грн 77 коп. заборгованості за надані послуги перевезення вантажу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач за зустрічною позовною заявою посилається на порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (позивач за первісним позовом) умов договору №1 від 11.02.2016р. про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні в частинні взятих на себе зобов'язань стосовно оплати вартості наданих послуг за договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 90782 грн 77 коп., з яких 88443 грн 60 коп. вартість наданих послуг та 2339 грн 17 коп. пеня.

Ухвалою суду від 19.05.2016р. зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 прийнято для спільного розгляду з первісним позовом в судовому засіданні.

Відповідно до ухвал суду від 19.05.2016р. та 05.07.2016р. розгляд справи відкладався з об'єктивних причин. При цьому ухвалами суду від 19.05.2016р. та 05.07.2016р. залучено в порядку ст. 27 ГПК України до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 Крім того, ухвалою від 19.05.2016р. продовжено, передбачений ст.69 ГПК України, строк розгляду справи №902/337/16 на 15 днів.

На підставі заяви судді Тварковського А.А. від 05.07.2016р. шляхом автоматизованого розподілу для розгляду справи №902/33716 створено колегію у складі: головуючого судді Тварковського А.А., суддів: Колбасова Ф.Ф., Яремчука Ю.О.

Ухвалою суду від 05.07.2016р. дану справу вказаною колегією суду прийнято до свого провадження з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

У зв"язку із відрядженням судді Колбасова Ф.Ф. розпорядженням керівника апарату господарського суду Вінницької області за службовою запискою головуючого судді від 08.08.2016р. шляхом автоматизованого розподілу сформовано колегію суддів у новому складі: головуючий суддя - Тварковський А.А., члени колегії- судді: Мельник П.А., Яремчук Ю.О.

Ухвалою суду від 08.08.2016р. справу №902/337/16 зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження з призначенням до розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні (08.08.2016р.) представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) заявлений позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладенні в ньому та поданні до суду докази, при цьому заперечив проти зустрічного позову.

Представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) в судове засідання не з'явився, не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином ухвалою суду від 05.07.2016р., яка надсилалася на його адресу рекомендованою кореспонденцією. При цьому під час попередніх судових засідань представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) зустрічний позов підтримав, щодо первісного позову заперечував з мотивів, викладених у відзиві від 12.05.2016р. (вх. №06-52/4414/16 від 17.05.2016р.), в якому просив суд відмовити в задоволенні первісного позову у зв'язку із його необґрунтованістю. Поряд з цим 05.08.2016р. на адресу суду від представника відповідача (позивача за зустрічним позовом) надійшло клопотання від 03.08.2016р., в якому останній просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв'язку із неможливістю бути присутнім в судовому засіданні у зв"язку із участю і іншому судовому засіданні під час розгляду справи №802/804/16-а.

Суд, розглянувши вказане клопотання представника відповідача (позивача за зустрічним позовом), дійшов до висновку про його відхилення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 28 ГПК України справи юридичних осіб в господарському суді ведуть їх органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законодавством та установчими документами, через свого представника. Представниками юридичних осіб можуть бути також інші особи, повноваження яких підтверджуються довіреністю від імені підприємства, організації.

Як вказано у п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відтак безпосередня відсутність в судовому засіданні представника відповідача (позивачаза зустрічним позовом) у зв'язку із його участю в іншому судовому засіданні не може слугувати підставою для відкладення судового засідання з врахуванням наведених вище законодавчих приписів, оскільки вказана обставина не свідчить про неможливість забезпечення ФОП ОСОБА_2 явки в судове засідання іншого уповноваженого представника, до того ж дана обставина не є підставою для відкладення розгляду справи відповідно до ст. 77 ГПК України.

Поряд з цим слід відмітити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого не є відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Так, статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Статтею 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язано сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно із п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011р. у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006 р. у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника відповідача (позивача за зустрічним позовом), оскільки матеріали даної справи містять достатньо доказів для прийняття рішення по справі.

Також, будучи належним чином повідомленими, не прибули в судове засідання і треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 та фізична особа-підприємець ОСОБА_4, відтак процесуальна позиція ФОП ОСОБА_4, за виключенням позиції ОСОБА_3, який у поясненнях по справі від 01.07.2016р. (вх. №06-52/6166/15 від 01.07.2016р.) зазначив, що після розвантаження вантажу жодних претензій до вантажу у Amoros Nature S.L. не було, щодо заявленого спору суду невідома.

З огляду на достатність у справі доказів для прийняття законного, об'єктивного та обґрунтованого рішення, суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності відповідача (позивача за зустрічним позовом) та третіх осіб на підставі наявних у справі документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача (відповідача за зустрічним позовом), з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

11.02.2016р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (замовник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір №1 про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні (договір), відповідно до п.1.1. якого предметом даного договору є порядок взаємовідносин, які виникли між замовником та виконавцем при плануванні, здійсненні і оплаті транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні, а також додаткових послуг по страхуванню, складування вантажів.

Згідно із п. 2.3. Договору підтвердженням факту надання послуг являється оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразку (СМR) з відміткою вантажовідправника, перевізника (експедитора), одержувача вантажу.

Виконавець зобов'язаний здійснювати перевезення по заявкам замовника в суворій відповідності з виданими підтвердженням прийняття замовлення до виконання. Виконавець зобов'язаний подавати під завантаження необхідний тип рухомого складу в технічно справному стані, забезпечений усіма необхідними для виконання перевезення документами, випадок відсутності необхідних документів прирівнюється до неподачі рухомого складу під завантаження. Виконавець зобов'язаний доставити ввірений замовником вантаж в зазначений пункт призначення і здати його уповноваженій особі в цілості й схоронності, згідно товарно-транспортної накладної та переданим на місці навантаження і митного оформлення документами. Виконавець зобов'язаний негайно інформувати замовника про всі проблеми, що виникають в процесі завантаження, транспортування, розвантаження вантажу і проходження митних формальностей (п.п. 4.1.1., 4.1.2, 4.1.3., 4.1.4. Договору).

Пунктом 4.2.4. Договору сторони обумовили, що замовник зобов'язаний забезпечувати упаковку і кріплення вантажу по нормам, які гарантують збереження вантажу під час транспортування.

Відповідно до п.4.2.5. Договору замовник несе відповідальність перед виконавцем за шкоду, спричинену представниками, обладнанню або транспортним засобам останнього при вантажно - розвантажувальних операціях, а також за пошкодження транспортного засобу, викликані дефектами упаковки вантажу чи не правильним або недостатнім кріпленням вантажу.

Згідно із п. 5.2. Договору підставою для оплати фрахту замовником являється рахунок виконавця та акт виконаних робіт, відправлений факсимільним зв'язком, з послідуючою досилкою оригіналів по пошті на протязі 2-ох місяців.

Пунктом 5.3. Договору встановлено, що оплата повинна бути здійснена в 10-денний строк, при умові отримання замовником документів по факсимільному зв'язку документів, вказаних у п. 5.2. Договору.

Відповідно до п. 5.6. Договору замовник зобов'язаний оплатити перевізнику всі суми без вирахування будь-яких претензій чи заліків.

Відповідно до умов договору замовником 11.02.2016р. подано виконавцю заявку №1 на здійснення конкретного перевезення товару - кора крушини в кількості 15,5 тон за маршрутом Суми (Україна) - м. Жерона (Іспанія) на адресу компанії Amoros Nature S.L. (17450 Hostairic-Girona-Spain). Заявка являється невід'ємним додатком до вище зазначеного договору. При цьому обов'язковою умовою заявки є те, що кузов машини повинен бути сухим на протязі всього часу перевезення.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 прийняв вказану заявку до виконання, про що свідчить підпис виконавця, скріплений його печаткою.

Як встановлено матеріалами справи, на виконання заявки виконавцем 15.02.2016р. подано вантажний автомобіль марки "Рено" державний номер НОМЕР_1 з причепом № НОМЕР_3 під управлінням водія ОСОБА_7

Для перевірки придатності до перевезення поданого виконавцем автомобіля комісією в складі водія та представників замовника здійснено його огляд, про що складено відповідний акт від 15.02.2016р., відповідно до якого борта і підлога в причепі та автомобілі в деяких місцях мали сліди намокання (внаслідок перевезення води, згідно пояснень водія). Візуальних дір на тені виявлено не було.

Крім того, як слідує з матеріалів справи, водієм ОСОБА_7 було надано замовнику розписку від 15.02.2016р. про те, що ніяких зауважень щодо кількості товару, цілісності упаковки, розміщення вантажу, його кріпленню він не має. У даній розписці перевізника (водія) було попереджено про відповідальність за збереження вантажу та про обов'язок вимагати у вантажоотримувача здійснення належного прийняття вантажу, а в разі його пошкодження або недостачі, чи інших обставин, які можуть привести до спорів - належної фіксації таких фактів з обов'язковим залученням незалежних повноважних організацій (торгово-промислової палати або інших).

Натомість, виконавцем не було здійснено належної організації фіксації факту пошкодження товару та належного і своєчасного повідомлення замовника про зазначений факт.

29.02.2016р. при прийнятті товару вантажоодержувачем виявлено намокання товару, про що складено відповідний звіт про вхідний вантаж, згідно якого Amoros Nature S.L. підтверджує отримання 620 тюків кори крушини, вагою нетто 15500 кг. При цьому згідно примітки вантажоодержувача 94 (2350 кг нетто) з 620 отриманих тюків були намоклі та не можуть бути використанні компанією Amoros Nature S.L. Факт пошкодження товару підтверджено фотознімками, зробленими в момент прийняття товару 29.02.2016р. в присутності представника виконавця - водія ОСОБА_8, на яких зафіксовано сліди намокання вантажу та розриву деяких тюків з товаром.

Пошкодження вищезазначеної кількості товару підтверджено також згідно сертифікату №16032104Е4 візуального огляду зафіксованого представництвом компанії SGS Espanola de Control, S.A.

Відповідно до контрактної ціни та страхової вартості товару загальна сума збитку у зв'язку з його пошкодженням склала 145739 грн 64 коп. При цьому, вартість послуг представництва компанії SGS Espanola de Control, S.A. за фіксацію факту пошкодження товару склала 25347 грн 84 коп., що підтверджується виставленим рахунком (інвойс), платіжним дорученням №984 від 14 березня 2016р. про перерахування коштів та актом приймання-здавання наданих послуг.

23.03.2016р. товариство з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" звернулось до ФОП ОСОБА_2 з претензією вих. №121 від 23.03.2016р. про відшкодування збитків в сумі 145739 грн 64 коп.

У відповідь на вказану претензію, ФОП ОСОБА_2 надіслано лист вих. №24/03 від 25.03.2016р. відповідно до якого останній повідомляє, що при здійсненні перевезення вантаж був підмочений через його неналежне упакування, а тому причиною замокання є дефект упакування.

Вказані обставини стали підставою звернення ТОВ «Сумифітофармація» з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Що стосується вимог позивача за первісним позовом.

Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 909 ЦК України, в якій зазначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно з ч. 1 ст. 918 ЦК України завантаження (вивантаження) вантажу здійснюється організацією, підприємством транспорту або відправником (одержувачем) у порядку, встановленому договором, із додержанням правил, встановлених транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Частиною 2 ст. 308 ГК України передбачено, що відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно з ч. ч. 1, 3-5 ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини.

За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає; у разі пошкодження вантажу - в розмірі суми, на яку зменшилася його вартість; у разі втрати вантажу, зданого до перевезення з оголошенням його цінності, - у розмірі оголошеної цінності, якщо не буде доведено, що вона є нижчою від дійсної вартості вантажу.

Якщо внаслідок пошкодження вантажу його якість змінилася настільки, що він не може бути використаний за прямим призначенням, одержувач вантажу має право від нього відмовитися і вимагати відшкодування за його втрату.

У разі якщо вантаж, за втрату чи нестачу якого перевізник сплатив відповідне відшкодування, буде згодом знайдено, одержувач (відправник) має право вимагати видачі йому цього вантажу, повернувши одержане за його втрату чи нестачу відшкодування.

Статтею 929 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами вникли правовідносини, пов'язані зі стягненням з експедитора, який являється перевізником по відношенню до ТОВ «Сумифітофармація» збитків, завданих внаслідок псування вантажу під час його перевезення транспортним засобом.

Згідно зі статтею 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Стаття 924 ЦК України передбачає відповідальність перевізника за втрату, нестачу, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти. У даній статті зазначено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічна норма закріплена й у ст. 314 ГК України.

Згідно зі статтею 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Женева, 19 травня 1956 року (далі - Конвенція), ця Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах.

Статтею 3 Конвенції визначено, що перевізник відповідає за дії і недогляди своїх агентів, службовців та всіх інших осіб, до послуг яких він звертається для виконання перевезення, коли такі агенти, службовці чи інші особи виконують покладені на них обов'язки, як за власні дії і недогляди.

Відповідно до статей 4, 9 Конвенції договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної; вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Згідно зі ст. 8 Конвенції приймаючи вантаж, перевізник перевіряє: a) вірність записів, зроблених у вантажній накладній щодо числа вантажних місць, а також їх маркування та нумерації місць; b) зовнішній стан вантажу і його упаковки. Якщо перевізник не має достатньої можливості перевірити вірність записів, зазначених у підпункті а) пункту 1 цієї статті, він повинен зробити обґрунтовані застереження у вантажній накладній. Він повинен також мотивувати всі зроблені ним застереження щодо зовнішнього стану вантажу і його упаковки. Ці застереження не мають обов'язкової сили для відправника, якщо останній не погодився бути зобов'язаним ними і не зробив про це запис у вантажній накладній.

Відповідно до ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником. Якщо вантажна накладна не містить спеціальних застережень перевізника, то, якщо не доведено протилежне, припускається, що вантаж і його упаковка були зовні в належному стані в момент прийняття вантажу перевізником, і що кількість вантажних місць, а також їх маркування та нумерація відповідали заявам, які містилися у вантажній накладній.

Натомість, жодних застережень стосовно зовнішнього стану вантажу та його упаковки представником перевізника зроблено не було

Пунктами 1, 2 статті 17 Конвенції визначено, що перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за затримку доставки. Перевізник звільняється від відповідальності, якщо втрата вантажу, його ушкодження чи затримка його доставки стались внаслідок дій або недогляду позивача, внаслідок інструкцій позивача, не викликаних діями або недоглядом з боку перевізника, внаслідок дефекту вантажу чи внаслідок обставин, уникнути яких перевізник не міг і наслідки яких він не міг відвернути.

Пунктом 1 статті 18 Конвенції встановлено, що тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Згідно із п. 4 ст. 18 Конвенції, якщо перевезення виконується транспортними засобами, спеціально обладнаними так, щоб вантаж не підпадав під вплив тепла, холоду, змін температури чи вологості повітря, перевізник не може посилатися на підпункт d) пункту 4 статті 17 (з природними властивостями деяких вантажів, внаслідок яких вони піддаються повній або частковій втраті чи пошкодженню, зокрема, внаслідок поломки, корозії, гниття, усушки, нормального витоку або дії молі чи шкідників), якщо тільки він не доведе, що всі заходи стосовно вибору, обслуговування і використання вищезгаданого обладнання, яких він був зобов'язаний вжити з урахуванням обставин, були ним вжиті, і що він дотримувався будь-яких наданих йому спеціальних інструкцій.

Оскільки відповідно до умов договору перевезення вантажу здійснювалось автомобільним транспортом із місця перевезення до місця доставки, які знаходяться у різних країнах, то до спірних правовідносин підлягає застосуванню Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, Женева, 19 травня 1956 року.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Як вбачається з міжнародної товарно-транспортної накладної СМR, розписки водія ОСОБА_7 товар завантажено та розвантажено на автомобіль відповідача без зауважень відповідача (перевізника) щодо якості та цілісності вантажу. Зауважень перевізника під час завантаження та розвантаження товару також не було. Тобто, незаповнення перевізником розділу 18 товарно-транспортної накладної СМR "зауваження та застереження перевізника" беззаперечно підтверджує той факт, що товар перевізником прийнято у належному стані.

Відповідно до звіту про вхідний вантаж, Amoros Nature S.L. (вантажоодержувач) підтверджено отримання 620 тюків кори крушини, вагою нетто 15500 кг. При цьому згідно примітки вантажоодержувача 94 (2350 кг нетто) з 620 отриманих тюків були намоклі та не можуть бути використанні компанією Amoros Nature S.L. Факт пошкодження товару підтверджено фотознімками, зробленими в момент прийняття товару 29.02.2016р. в присутності представника виконавця - водія ОСОБА_8, на яких зафіксовано сліди намокання вантажу та розриву деяких тюків з товаром.

Пошкодження вищезазначеної кількості товару підтверджено також сертифікатом №16032104Е4 візуального огляду зафіксованого представництвом компанії SGS Espanola de Control, S.A. Відповідно до контрактної ціни та страхової вартості товару загальна сума збитку у зв'язку з його пошкодженням склала 145739 грн 64 коп. При цьому вартість послуг представництва компанії SGS Espanola de Control, S.A. за фіксацію факту пошкодження товару склала 25347 грн 84 коп., що підтверджується виставленим рахунком (інвойс), платіжним дорученням №984 від 14 березня 2016р. про перерахування коштів та актом приймання-здавання наданих послуг.

Частиною 1 ст. 14 Конвенції передбачено, що якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12 Конвенції. Таких дій з боку відповідача вчинено не було.

Пунктами 4.1.1., 4.1.2, 4.1.3., 4.1.4. Договору встановлено, що виконавець зобов'язаний здійснювати перевезення по заявкам замовника в суворій відповідності з виданими підтвердженням прийняття замовлення до виконання. Виконавець зобов'язаний подавати під завантаження необхідний тип рухомого складу в технічно справному стані, забезпечений усіма необхідними для виконання перевезення документами, випадок відсутності необхідних документів прирівнюється до неподачі рухомого складу під завантаження. Виконавець зобов'язаний доставити ввірений замовником вантаж в зазначений пункт призначення і здати його уповноваженій особі в цілості й схоронності, згідно товарно-транспортної накладної та переданим на місці навантаження і митного оформлення документами. Виконавець зобов'язаний негайно інформувати замовника про всі проблеми, що виникають в процесі завантаження, транспортування, розвантаження вантажу і проходження митних формальностей (п.п. 4.1.1., 4.1.2, 4.1.3., 4.1.4. Договору).

Факт замокання вантажу встановлено звітом про вхідний вантаж від 29.02.2016р., фотознімками зробленими в момент прийняття товару 29.02.2016р. в присутності представника виконавця - водія ОСОБА_8 та сертифікатом №16032104Е4 візуального огляду зафіксованого представництвом компанії SGS Espanola de Control, S.A.

Статтею 924 ЦК України передбачено, що перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Згідно з п. 1 ст. 18 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, тягар доказу того, що втрата вантажу, його ушкодження чи затримка доставки викликані обставинами, зазначеними в пункті 2 статті 17, лежить на перевізнику.

Тобто, вина перевізника за псування вантажу презюмується, якщо ним не буде доведено, що пошкодження сталося не з його вини.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи не містять будь - яких доказів від відповідача на спростування зазначених позивачем обставин щодо замокання вантажу під час перевезення.

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина 1 статті 22 вказаного Кодексу).

Стаття 224 ГК України під збитками визначає витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, згідно статті 225 ГК України, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства, додаткові витрати, понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язань другою стороною.

Статтею 623 ЦК України унормовано, що для застосування такої відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, як-то:

1) протиправної поведінки, 2) збитків, 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, 4) вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідна наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення. За відсутності хоча б одного з визначених елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідач, прийнявши товар в пункті завантаження, без будь - яких зауважень в товарно-транспортних документах, в тому числі без зазначення недоліків, пов'язаних з порушенням умов завантаження продукції, несе повну матеріальну відповідальність за псування вантажу під час його транспортування.

Відповіно до ст. 23 Конвенції якщо, відповідно до положень цієї Конвенції, перевізник зобов'язаний компенсувати повну або часткову втрату вантажу, така компенсація розраховується на підставі вартості вантажу в місці і під час прийняття його для перевезення. Вартість вантажу визначається на підставі біржового котирування чи, за відсутності такого, на підставі поточної ринкової ціни, чи, за відсутності біржового котирування або поточної ринкової ціни, на підставі звичайної вартості товару такого ж роду і якості. Розмір відшкодування не може, однак, перевищувати 25 франків за кілограм відсутньої ваги брутто. "Франк" означає золотий франк вагою 10/31 грама проби 0,900. Крім того, підлягають відшкодуванню: плата за перевезення, мито, а також інші платежі, пов'язані з перевезенням вантажу, цілком у випадку втрати всього вантажу й у пропорції, що відповідає розміру збитку, при частковій втраті; інший збиток відшкодуванню не підлягає.

Згідно із ст. 25 Конвенції у випадку пошкодження вантажу перевізник сплачує суму, що відповідає знеціненню вантажу, яке обчислюється з вартості вантажу, яка встановлена відповідно до пунктів 1, 2 і 4 статті 23. Розмір компенсації не може, однак, перевищувати: а) у випадку пошкодження всієї відправки, суми компенсації, яка підлягала б сплаті при втраті всього вантажу; b) у випадку пошкодження лише частини відправки, суми, яка підлягала б сплаті при втраті тієї частини вантажу, яка виявилася пошкодженою.

Відповідно до ст. 27 Конвенції позивач має право вимагати сплати відсотків на компенсацію, що підлягає сплаті. Такі відсотки, обраховані із розрахунку п'яти відсотків річних, накопичуються з дня надсилання перевізнику письмової претензії або, якщо така претензія не пред'являлась, з дня початку розгляду позову

Статтею 30 Конвенції передбачено, що якщо одержувач приймає вантаж без належної перевірки його стану разом з перевізником або не робить заяви перевізнику, яка вказує на загальний характер втрат або пошкоджень, щонайпізніше в момент прийняття вантажу у випадку, коли втрата або пошкодження є очевидними, і не пізніше семи днів від дня отримання вантажу, виключаючи недільні та святкові дні, у випадку, коли втрата або пошкодження не є очевидними, то факт отримання ним вантажу є первинним доказом того, що він отримав вантаж у такому стані, який описано у вантажній накладній. У випадку втрати або пошкодження, які не є очевидними, відповідна заява повинна бути зроблена у письмовій формі.

Зі змісту положень Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення слідує, що Конвенція не передбачає конкретного доказу на підтвердження фіксування збитків, у ній йде лише мова про заявлення перевізнику на місці тримання товару під час очевидного пошкодження, що і мало місце у даній справі. А тому суд, при визначенні підстав для стягнення збитків в цілому оцінює докази, приймаючи до уваги фото-фіксацію, на котрій видно автомобіль з пошкодженим товаром, звіт про вхідний вантаж та сертифікат №16032104Е4 візуального огляду зафіксованого представництвом компанії SGS Espanola de Control, S.A.

Враховуючи вищевикладене, позивачем за первісним позовом доведено протиправність поведінки відповідача, надано належні та допустимі докази, які підтверджують неналежне виконання умов договору відповідачем за зустрічним позовом, внаслідок чого останньому заподіяно збитки. В результаті чого, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову в повному обсязі.

Заперечення відповідача за зустрічним позовом викладенні у відзиві судом не беруться до уваги, оскільки спростовуються вставленим обставинами справи. Крім того, судом також не беруться до уваги пояснення водія ОСОБА_7 щодо відсутності претензій вантажоодержувача при отриманні товару, оскільки вказані твердження останнього спростовуються самим відзивом відповідача за зустрічним позовом від 12.05.2016р.

Стосовно зустрічного позову суд зазначає наступне.

В обґрунтування заявлених вимог позивач за зустрічною позовною заявою посилається на порушення товариством з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (позивач за первісним позовом) умов договору №1 від 11.02.2016р. про надання транспортно-експедиторських послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні в частинні взятих на себе зобов'язань стосовно оплати вартості наданих послуг за договором, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 90782 грн 77 коп., з яких 88443 грн 60 коп. вартість наданих послуг та 2339 грн 17 коп. пеня.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і ст.173 Господарського кодексу України, в якій зазначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно ч.ч.1, 6 ст.306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов'язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Відносини, пов'язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 ст.307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч.1 ст.916 ЦК України).

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України)

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом

На підтвердження виконання зобов'язань за договором відповідачем за зустрічним позовом додано до позову рахунок №4 від 29.02.2016р. та акт прийому-здачі виконаних робіт від 29.02.2016р., які в силу вимог п. 5.2 та п. 5.3 Договору є підставою для оплати. Дані документи ФОП ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом) надіслано ТОВ "Сумифітофармація" (відповідач за зустрічним позовом) факсимільним зв"язком, а потім поштою, як того вимагає Договір. Відтак у позивача за первісним позовом, з огляду на виконання перевізником умов договору, виник обов"язок оплати послуг перевезення вантажу.

Крім того, факт виконання останнім договірних зобов'язань підвереджується наявною в матеріалах справи міжнародною транспортною накладною CMR.

Однак враховуючи те, що відповідач за зустрічним позовом не виконав належним чином зобов'язання щодо перевезення усього товару, позивач має право в силу ч. 1 ст. 615 ЦК України відмовитися від оплати за неналежне виконання, а тому вимоги позивача за зустрічним позовом підлягають частковому задоволенню в сумі 75177 грн 06 коп. (пропорційно кількості доставленого не замоклого вантажу).

Крім того, судом розглянуто вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення 2339 грн 17 коп. пені.

Згідно із ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В силу ч.ч.1,2 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.10. Договору у випадку перевищення строку оплати рахунків, зазначених у пунктах 5.3., 5.4. Договору чи погоджених строків в транспортному замовлені на конкретне перевезення, нараховується пеня в розмірі 0,5% від построченої суми за кожен день прострочення.

Водночас, відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно із ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений ст.1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Крім того, в п. 3 інформаційного листа ВГС України № 01-06/224/2012 від 27.02.2012 року "Про доповнення до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 N 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" зазначається, що договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань". Яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислена на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, судом встановлено, що п. 6.10. Договору визначено розмір пені, яка перевищує подвійну облікову ставку НБУ, відтак Договір в цій частині не відповідає змісту вказаного Закону, відтак враховуватися судом не може.

А відтак, судом враховуючи норми чинного законодавства, зокрема Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" здійснено обрахунок пені у вказаний позивачем період, виходячи із розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Здійснивши обрахунок пені, з урахуванням вищевказаних норм законодавства, у вказаному позивачем періоді виходячи із суми заборгованості, що підлягає до стягнення з ТОВ "Сумифітофармація", за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН", суд визначив її в розмірі 1988 грн 29 коп. В решті заявленої до стягнення пені слід відмовити.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Виходячи з вищенаведеного, первісний позов підлягає задоволенню в повному обсязі, в той час як зустрічний позов підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідачів за первісним та зустрічним позовами, при цьому на відповідача за зустрічним позовом пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, ст.ст. 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Первісний позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 21000, ідент. код НОМЕР_2) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; пр-т Михайла Лушпи, 10, кв. 65, м. Суми, 40034, ) 145739 грн 64 коп. вартість пошкодженого товару, 199 грн 60 коп. відсотки на компенсацію у зв'язку із частковим пошкодженням вантажу, 25347 грн 84 коп. витрати за послуги компанії SGS при проведенні фіксації факту пошкодження вантажу та 2659 грн 30 коп. витрат зі сплати судового збору.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Сумифітофармація" (вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; пр-т Михайла Лушпи, 10, кв. 65, м. Суми, 40034, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, 21000, ідент. код НОМЕР_4) 75177 грн 06 коп. заборгованості, 1988 грн 29 коп. пені та 1171 грн 30 коп. витрат зі сплати судового збору.

В задоволені зустрічного позову в частинні стягнення 13266 грн 54 коп. заборгованості та 350 грн 88 коп. пені відмовити.

Видати накази в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати сторонам та третім особам рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 15 серпня 2016 р.

Головуючий суддя Тварковський А.А.

судді: Мельник П.А.

Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2, 3 - позивачу (відповідачу за зустрічним позовом) - вул. Заливна, 11, поверх 1, м. Суми, 40034; пр-т Михайла Лушпи, 10, кв. 65, м. Суми, 40034

4 - відповідачу (позивачу за зустрічним позовом) - АДРЕСА_5, 21000

5 - ОСОБА_3 (АДРЕСА_3, 21000)

6 - ФОП ОСОБА_4 (АДРЕСА_4, 21000)