номер провадження справи 14/88/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016 Справа № 908/1976/16

Суддя господарського суду Запорізької області Сушко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (адреса 01001 м. Київ, вул. БЮ. Хмельницького, б. 6)

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Соцкомуненергія» (адреса 70540 с. Кірове Оріхівського району Запорізької області, вул. Боровського, б. 2)

про стягнення заборгованості

За участю уповноважених представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність б/н від 01.03.2016р.

Суть спору:

26 липня 2016 року до господарського суду Запорізької області звернувся Позивач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі за текстом ПАТ «НАК «Нафтогаз України») з позовною заявою до Відповідача - ОСОБА_1 підприємства «Соцкомуненергія» (далі за текстом КП «Соцкомуненергія») про стягнення заборгованості.

Системою документообігу господарського суду здійснено автоматичний розподіл справи для розгляду між суддями та справу призначено до розгляду головуючому судді Сушко Л.М.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 28.07.2016р. порушено провадження у справі №908/1976/16; розгляд справи призначено в судовому засіданні 10.08.2016р.; у Сторін витребувано документи необхідні для розгляду справи.

В судовому засіданні 10.08.2016р. справу розглянуто, на підставі ст.ст. 82-85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення, повідомлено про час складання повного рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що на виконання умов Договору купівлі-продажу природного газу №13/3209-БО-13 від 28.12.2012р., укладеного між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та КП «Соцкомуненергія», Відповідачеві поставлено природний газ в період з січня 2013 року по грудень 2013 року на загальну суму 1692918,84 грн. В порушення умов Договору Відповідач не оплатив у встановлений договором строк отриманий газ. Оскільки Відповідачем порушено строки внесення платежів, отже відповідно до діючого законодавства України та умов Договору у Позивача виникає право на стягнення з Відповідача пені, 3% річних та інфляційних збитків.

З урахуванням зазначених обставин, Позивач просить стягнути з КП «Соцкомуненергія» на користь ПАТ «НАК «Нафтогаз України» 11099,06 грн. пені, 2513,69 грн. 3% річних, 7151,77 грн. інфляційних збитків та покласти на Відповідача витрати по сплаті судового збору.

Відповідач проти позову частково заперечив з підстав, викладених у відзиві, який надійшов на адресу суду 10.08.2016р. В обґрунтування заперечень посилається на наступне.

КП «Соцкомуненергія» Запорізької обласної ради здійснює свою діяльні шляхом постачання пари та гарячої води ОСОБА_1 закладам та установам що фінансуються у межах бюджетного асигнування, а також населенню.

На підставі рішення тридцять девятої сесії Запорізької обласної ради №53 «Про затверджу тарифів на комунальні послуги комунальному підприємству «Соцкомуненергія» Запорізької обласної ради» 25 грудня 2014 року, було затверджено тарифи на виробництво теплової енергії та послуг, централізованого опалення і постачання гарячої води комунальному підприємству «Соцкомуненергія» Запорізької обласної ради.

Однак, у зв'язку із значним подорожчанням паливо-енергетичних ресурсів (газу та палива котельного), на початку 2015 року, що взагалі не відповідало плановим витратам, що були закладені при формуванні тарифу.

За підсумками фінансово-господарської діяльності ОСОБА_1 підприємства «Соцкомуненергія» Запорізької обласної ради за 2014, 2015 та 1 квартал 2016 року, на сьогоднішній день склалася насту, ситуація:

- за 2014 рік різниця в тарифах яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартої

теплової енергії та послуг з централізованого опалення тарифам, що затверджувалися Запорізькою обласною радою склала 464123,99 гривень;

- за 2015 рік різниця в тарифах яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартої

теплової енергії та послуг з централізованого опалення тарифам, що затверджувалися Запорізькою обласною радою склала 665582,36 гривень;

- за І квартал 2016 року підприємство має збитки від різниці в прямих витратах у розмірі 517689 гривень (без ПДВ).

Причиною такої збиткової діяльності підприємства стало те, що затверджені тарифи у відповідності до рішення тридцять дев'ятої сесії Запорізької обласної ради №53 від 25 грудня 2014 року, не відповідають тим витратам, які фактично несе підприємство на виробництво теплової енергії. А тому з незалежних від підприємства причин значно зросли виробничі витрати, зросла собівартість послуг, що обумовлена підвищенням вартості природного газу та рідкого палива.

На сьогоднішній день Запорізькою обласною радою вирішується питання, щодо затвердження найближчій сесії нових економічно обґрунтованих тарифів на житлово-комунальні послуги для комунально підприємства «Соцкомуненергія» Запорізької обласної ради. Крім того, має вирішитися питання щодо відшкодування ОСОБА_1 підприємству «Соцкомуненергія» Запорізької обласної ради, різниці між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво теплов енергії.

З огляду на наведене, та враховуючи, що очікувані надходження грошових коштів найближчий час на рахунок підприємства до початку опалювального сезону ледве покривають найнеобхідніші витрати, що необхідно нести підприємству, для збереження його життєдіяльності (що підтверджується відповідною довідкою), а також враховуючи, що задоволення позовних вимог у повному обсязі може призвести до тяжких правових і фінансово-господарських наслідків, що можуть наступити у разі стягнення з комунальног підприємства «Соцкомуненергія» Запорізької обласної ради суми боргу на користь ПАТ «НАК «НАФТОГАЗ» (при фактичній не можливості у найближчий час сплати її на користь кредитора), і які будуть вираженні у арешті усіх фінансових надходжень, (що позбавить відповідача нормально здійснювати господарську діяльність), а також враховуючи, що комунальне підприємство «Соцкомуненергія» Запорізької обласної ради, обслуговує девять комунальних закладів та установ на території Запорізької області і є безальтернативним виробником тепла для згаданих установ, усі ці обставини вказують, що відповідач в такому випадку не зможе на початок опалювального сезону нормально працювати і надавати належним чином послуги з теплопостачання для обслуговуємих установ.

Враховуючи викладене, Відповідач просить позов задовольнити частково; зменшити суму пені; відстрочити виплату заборгованості строком на 4 місяці; розстрочити виплату заборгованості строком на 3 місяці.

За клопотанням представника Відповідача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксування судового процесу.

Судом у відповідності з вимогами статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників Сторін, суд встановив наступне.

28.12.2012р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» - Продавець та КП «Соцкомуненергія» - Покупець укладено Договір купівлі-продажу природного газу №13/3209-БО-13 (далі по тексту Договір).

За умовами п. 1.1. Договору, Продавець зобовязався передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ, ввезений на митну території України ПАТ «НАК «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію статті 101 Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», а Покупець зобовязався приймати та оплачувати газ на умовах цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу Покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу Покупця (п. 3.3. Договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами (п. 3.4. Договору).

За приписами п. 6.1. Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи ОСОБА_2 приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками Сторін та скріплені печатками Підприємств, за період січень 2013 року - грудень 2013 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» поставлено КП «Соцкомуненергія» природний газ на загальну суму 1 692 918,84 грн.

Однак, в порушення умов Договору, КП «Соцкомуненергія» оплату поставленого газу здійснювало несвоєчасно.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, у силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до вимог ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Позивач, посилаючись на порушення строку виконання Відповідачем зобовязань за Договором, просить стягнути з останнього на свою користь 11099,06 грн. пені, 2513,69 грн. 3% річних, 7151,77 грн. інфляційних збитків.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, стягнення неустойки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором, ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на період, за який сплачується пеня.

За умовами п. 7.2 Договору, у разі невиконання Покупцем п. 6.1. умов цього Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положеннями п. 1.4. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» від 17.12.13 № 14 визначено, що з урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

За змістом п. 3.2. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13 № 14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» правильність нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків з урахуванням положень п. 1.4., п. 3.2 Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань від 17.12.13 № 14 судом встановлено, що стягненню з Відповідача на користь Позивача підлягає пеня у розмірі 10 544,69 грн., 3% річних у розмірі 2 154,10 грн. та інфляційні збитки в розмірі 7 150,34 грн.

Крім того, Відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені, відстрочення сплати заборгованості строком на 4 місяці та розстрочення виплати заборгованості строком на 3 місяці.

Клопотання обґрунтовано збитковою діяльністю підприємства, у звязку з тим, що затверджені тарифи у відповідності до рішення тридцять дев'ятої сесії Запорізької обласної ради №53 від 25 грудня 2014 року, не відповідають тим витратам, які фактично несе підприємство на виробництво теплової енергії. А тому з незалежних від підприємства причин значно зросли виробничі витрати, зросла собівартість послуг, що обумовлена підвищенням вартості природного газу та рідкого палива.

Пунктом 3 ст. 83 ГПК України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Пунктом 6 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення. При цьому слід враховувати приписи ст. 121 ГПК України.

Відповідно до пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України, підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зазначено в п. 3.17.4 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен обєктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобовязання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобовязання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобовязання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Крім того, нормами чинного законодавства не передбачено одночасне застосування таких заходів як зменшення нарахованих штрафних санкцій, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги матеріальні інтереси обох сторін, суд вважає за доцільне задовольнити клопотання Відповідача частково, зменшити суму пені на 30%, тобто до 7 381,28грн. та відстрочити виконання судового рішення строком на 2 місяці.

За приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відтак, Сторонами надано всі належні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

За викладених обставин, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 підприємства «Соцкомуненергія» про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на Відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України господарський суд Запорізької області, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до ОСОБА_1 підприємства «Соцкомуненергія» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства «Соцкомуненергія» (70540 с. Таврійське Оріхівського району Запорізької області, вул. Загорянська, б. 2-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001 м. Київ, вул. Б. Хмельницького, б. 6, ) пеню у розмірі 7 381 (сім тисяч триста вісімдесят одну) грн. 28 коп., 3% річних у розмірі 2 154 (дві тисячі сто пятдесят чотири) грн. 10 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 150 (сім тисяч сто пятдесят) грн. 34 коп., судовий збір у розмірі 1 318 (одну тисячу триста вісімнадцять) грн. 40 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Запорізької області по справі №908/1976/16 від 10.08.2016р. строком на 2 місяці.

Повне рішення складено 15.08.2016р.

Суддя Л.М. Сушко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.