номер провадження справи 20/57/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2016 Справа № 908/1511/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Новий лад (69014, м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 72)

до відповідача: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області (69001, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, буд. 50)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Державний навчальний заклад Запорізьке машинобудівне вище професійне училище (69014, м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд. 15)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство освіти і науки України (01135, м. Київ, пр. Перемоги, буд. 10)

про визнання договору оренди державного нерухомого майна № 2022/д від 20.06.2006 р. продовженим

Суддя Гандюкова Л.П.

Представники сторін:

Від позивача ОСОБА_1 (адвокат, свідоцтво № 579 від 07.10.2011 р.); ОСОБА_2 (директор, наказ № 37 від 02.01.2007 р.);

Від відповідача ОСОБА_3 (дов. № 22/171 від 23.02.2016 р.);

Від третьої особи (ДНЗ «Запорізьке МВПУ») ОСОБА_4 (дов. № б/н від 11.09.2015 р.);

Від третьої особи (Міністерство освіти і науки) не зявився

СУТЬ СПОРУ:

Заявлений позов про визнання договору № 2022/д від 20.06.2006 р. оренди державного нерухомого майна, укладеного між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області та Товариством з обмеженою відповідальністю Новий лад, термін дії якого закінчується 07.06.2016 р., продовженим на новий термін до 07.06.2019 р. включно на умовах, викладених у цьому договорі з урахуванням змін до цього договору станом на 07.06.2016 р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.06.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1511/16, справі присвоєно номер провадження 20/57/16, справу призначено до розгляду на 17.06.2016 р., на підставі ст. 27 ГПК України до участі в справі залучено Державний навчальний заклад Запорізьке машинобудівне вище професійне училище в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача. Ухвалою суду від 17.06.2016 р. на підставі ст. 27 ГПК України за клопотанням відповідача до участі в справі залучено Міністерство освіти і науки України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, на підставі ст. 77 ГПК України розгляд справи відкладено на 01.08.2016 р. Ухвалою суду від 01.08.2016 р. на підставі ст. ст. 69, 77 ГПК України за клопотанням позивача продовжено строк вирішення спору на 15 днів, розгляд справи відкладено на 15.08.2016р. Ухвалою суду від 15.08.2016 р. відхилено заяву позивача про забезпечення позову.

У судовому засіданні 15.08.2016 р. справу розглянуто по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

03.08.2016р. через канцелярію суду було отримано позовну заяву уточнену. Згідно із заявою, з посиланням на ч. 4 ст. 22 ГПК України, ТОВ «Новий Лад» збільшує розмір заявлених позовних вимог шляхом уточнення позовної заяви. Просить визнати договір № 2022/д від 20.06.2006 р. оренди державного нерухомого майна, укладений між регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області та товариством з обмеженою відповідальністю Новий лад, термін дії якого закінчився 07.06.2016 р., продовженим на новий термін до 07.06.2019 р. включно на умовах, викладених у цьому договорі з урахуванням змін до цього договору станом на 07.06.2016 р., зобовязавши регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області завершити розпочату раніше процедуру продовження вказаного договору на новий термін до 07.06.2019 р.

Заява приєднана до матеріалів справи, однак судом залишається без розгляду, оскільки суперечить ст.22 ГПК України, не є заявою про збільшення розміру позовних вимог, так як заявлено позов немайнового характеру, про що зазначив і сам позивач у заяві (як в первісній, так і в уточненій). По-суті позивач мав намір змінити предмет позову, доповнити його новою додатковою вимогою зобовязального характеру: «зобовязавши регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області завершити розпочату раніше процедуру продовження вказаного договору на новий термін до 07.06.2019 р.». Суд перейшов до розгляду справи по суті 17.06.2016 р., про що зазначено в протоколі судового засідання. Відповідно до п.п.3.10-3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. « Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Якщо в заяві позивача йдеться про збільшення розміру немайнових вимог (наприклад, про визнання недійсним ще одного акта крім того, стосовно якого відповідну вимогу вже заявлено), то фактично також йдеться про подання іншого позову. Право позивача на зміну предмета або підстави позову може бути реалізоване лише до початку розгляду господарським судом справи по суті та лише у суді першої інстанції шляхом подання до суду відповідної письмової заяви, яка за формою і змістом має узгоджуватися із статтею 54 ГПК з доданням до неї документів, зазначених у статті 57 названого Кодексу. Невідповідність згаданої заяви вимогам цих норм процесуального права є підставою для її повернення з підстав, передбачених частиною першою статті 63 ГПК. Заяви про зміну предмета або підстави позову, які відповідають вимогам статей 54 і 57 ГПК, проте подані після початку розгляду господарським судом справи по суті, залишаються без розгляду і приєднуються до матеріалів справи, про що суд зазначає в описовій частині рішення, прийнятого по суті спору (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи). Початок розгляду справи по суті має місце з того моменту, коли господарський суд після відкриття судового засідання, роз'яснення (за необхідності) сторонам та іншим учасникам судового процесу їх прав та обов'язків і розгляду інших клопотань і заяв (про відкладення розгляду справи, залучення до участі в ній інших осіб, витребування додаткових доказів тощо) переходить безпосередньо до розгляду позовних вимог, тобто до з'ясування у передбаченому ГПК порядку обставин справи та здійснення їх правової оцінки, про що зазначається в протоколі судового засідання. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Позивач підтримав позовні вимоги, викладені в позовній заяві, які мотивовані слідуючими обставинами. За договором оренди від 20.06.2006 р., укладеним між позивачем та відповідачем, останній передав в оренду позивачу нежитлові приміщення загальною площею 221 кв. м по вул. Виробнича, 15 у м. Запоріжжя з метою розміщення майстерні з виробництва меблів. Договором про зміни № 7 від 19.06.2013 р. термін дії договору оренди продовжено по 07.06.2016 р. включно. Листом № 11-13-02284 від 25.04.2016 р. відповідач інформував позивача про припинення договору № 2022/д, оскільки власник майна має намір використовувати майно для власних потреб. Власник нежитлових приміщень, які було передано в оренду за договором № 2022/д, не попередив позивача в строк, встановлений ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», тобто до 07.03.2016 р., про свій намір використовувати ці нежитлові приміщення для власних потреб. За вказаних обставин договір № 2022/д від 20.06.2006 р. належить визнати продовженим на новий термін до 07.06.2019 р. включно на умовах, викладених у цьому договорі з урахуванням змін до цього договору станом на 07.06.2016 р. Позов обґрунтовано ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Відповідач проти позову заперечив, зазначивши в письмовому відзиві вих. № 10-22-03400 від 17.06.2016 р., що термін дії договору оренди № 2022/д закінчився 07.06.2016 р. Листами від 08.02.2016 р., 15.03.2016 р., 12.04.2016 р. балансоутримувач майна заперечив у продовженні договору. Міністерство освіти і науки України, як орган, уповноважений управляти державним майном, листом від 08.04.2016 р. повідомило відповідача та балансоутримувача, що в подальшому договір продовжений не буде, оскільки власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб. Необхідність такої згоди передбачена ч. 3 ст. 9 Закону. Таким чином, укладення договору на новий строк без отримання згоди органу, уповноваженого управляти державним майном, є порушенням вимог чинного законодавства та умов договору. Враховуючи відсутність згоди балансоутримувача та Міністерства освіти і науки України на продовження договору оренди, відповідач листами від 25.04.2016 р., 08.06.2016 р. повідомив орендаря та балансоутримувача про припинення договору та необхідності підписання примірників акту прийому-передачі. Відмова відповідача щодо продовження терміну дії договору базується на умовах п. 10.6 договору. У задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі. У судовому засіданні представник відповідача пояснив, що на цей час іншого судового спору між сторонами не існує, регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області позов до ТОВ Новий лад не заявляло.

У письмовому поясненні, яке надійшло до суду 10.06.2016 р. та 12.08.2016 р. від третьої особи (ДНЗ «Запорізьке МВПУ»), зазначено, що строк дії договору № 2022/д закінчився 07.06.2016 р. Орендовані нежитлові приміщення знаходяться в учбово-виробничих майстернях навчального закладу. Балансоутримувач має потребу в використанні даних приміщень у власних цілях. Листом від 08.02.2016 р. балансоутримувач повідомив позивача, що не має змоги надати дозвіл на продовження строку дії договору оренди та просить звільнити займані площі до 07.06.2016 р. (день закінчення строку дії договору оренди). Крім того, позивач не звертався до балансоутримувача стосовно свого наміру на продовження строку дії договору оренди. Листом від 08.02.2016 р. третя особа звернулася до відповідача з проханням не продовжувати договір оренди в звязку з потребою використання орендованих площ для власних потреб. 19.04.2016 р. балансоутримувач отримав від Міністерства освіти і науки України 2 екземпляри листа № 1/11-4705 від 08.04.2016 р. щодо припинення дії договору оренди, один з яких був адресований позивачу. Оскільки представник позивача відмовився отримати даний лист під власний підпис, його було направлено поштою. 19.05.2016 р. відділенням поштового звязку даний лист було повернуто відправнику (балансоутримувачу) з причин спливу строку зберігання. 29.04.2016 р. відповідач листом від 25.04.2016 р. повідомив про припинення терміну дії договору від 20.06.2006 р. Строк дії договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю закінчився 07.06.2016 р. Оскільки окремого договору на постачання електричної енергії з енергопостачальною організацією позивач не укладав, 27.05.2016 р. позивачу був направлений лист-попередження про відключення електричної енергії. 07.06.2016 р. від позивача отриманий лист з вимогою не вчиняти будь-яких протиправних дій з перешкоджання орендарю користуватися нежитловими приміщеннями. Зважаючи на обставини, а саме: вирішення в судовому порядку питання про визнання договору оренди продовженим, балансоутримувач запропонував орендарю підписати акт про те, що останній продовжує займати орендовані приміщення після закінчення строку дії договору та надати гарантії щодо сплати всіх послуг, якими орендар буде користуватися до остаточного розгляду справи судом. Однак орендар тільки гарантував системну оплату за користування комунальними послугами, обумовленими договором про відшкодування. На сьогоднішній день позивач продовжує користуватися приміщеннями, що знаходилися в оренді та комунальними послугами. Звертає увагу, з посиланням на ст. 63 Закону України «Про освіту», п. 3.19 Державних санітарних правил норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПін 5.5.2.008-01, що приміщення виробничих майстерень, що знаходилися в оренді, є невідємною складовою частиною ДНЗ «Запорізьке МВПУ» та призначені для повноцінної діяльності навчального закладу щодо підготовки кваліфікованих робітників, в тому числі здійснення професійного навчання незайнятого населення.

Представник третьої особи - Міністерства освіти і науки у судове засідання не зявився, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень не надав. Про місце та час судових засідань повідомлений завчасно належним способом.

Враховуючи обмеженість строку розгляду спору господарським судом, встановленого ст. 69 ГПК України (15.08.2016 р. є останнім днем строку вирішення спору), суд визнав можливим розглянути справу на підставі ст. 75 ГПК України у відсутність третьої особи Міністерства освіти і науки України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглянуті в судовому засіданні, вислухавши пояснення представників сторін та третьої особи (ДНЗ «Запорізьке МВПУ»), суд

ВСТАНОВИВ:

20.06.2006 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області (орендодавець за договором, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий лад» (орендар, позивач), у цілях забезпечення підвищення ефективності використання державного майна та керуючись вимогами Закону України «Про оренду державного та комунального майна», укладений договір оренди державного нерухомого майна, що знаходиться на балансі Вищого професійного училища № 27. Відповідно до умов договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: вбудовані в перший поверх двоповерхової будівлі виробничих майстерень нежитлові приміщення (приміщення 1 площею 103,6 кв. м, приміщення 2 площею 36,4 кв. м, приміщення 3 площею 81 кв. м) загальною площею по внутрішньому обміру 221 кв. м (надалі майно) відповідно до плану першого поверху з технічного паспорту будівлі, розташованих за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, 15, з метою розміщення майстерні по виробництву меблів. Орендоване майно знаходиться на балансі Вищого професійного училища № 27 (надалі балансоутримувач) (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Відповідно до довідки ДНЗ «Запорізьке МВПУ» від 10.06.2016 р. № 50/16 (а.с. 83) згідно з наказом Міністерства освіти і науки України «Про вдосконалення мережі професійно-технічних навчальних закладів Запорізької області за № 643 від 29.06.2010 р. Вище професійне училище № 27 м. Запоріжжя було перейменовано на Державний навчальний заклад «Запорізьке машинобудівне професійне училище».

Договір оренди вважається укладеним із моменту досягнення домовленості з усіх істотних його умов і підписання сторонами тексту цього договору (п. 1.4). Цей договір є підставою для укладення угоди з балансоутримувачем орендованого майна про надання комунальних послуг, спільне користування та утримання будівлі і прибудинкової території (п. 1.5).

Згідно з п. 2.1 вступ орендаря в користування майном наступає одночасно з підписанням сторонами договору та акта прийому-передачі орендованого майна.

У разі припинення цього договору майно повертається орендарем балансоутримувачу аналогічно порядку, встановленому при передачі майна орендарю. Майно вважається поверненим орендодавцеві (балансоутримувачу) з моменту підписання сторонами акта прийому-передачі. Обовязок по складанню акта прийому-передачі покладається на сторону, яка передає майно.

Згідно з п. 2.2 передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на орендоване майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом терміну дії договору.

Відповідно до п. 10.1 даний договір укладений з 20.06.2006 р. по 15.06.2007 р.

За актом прийому-передачі від 20.06.2006 р. (додаток № 2 до договору оренди № 2022/д від 20.06.2006 р.), державне нерухоме майно (нежитлові приміщення загальною площею 221 кв.м) по вул. Виробнича, 15 у м. Запоріжжя передано відповідачем позивачу в оренду.

Сторонами до договору оренди № 2022/д укладалися договори про зміни: № 1 від 22.03.2007 р., № 2 від 31.03.2008 р., № 3 від 21.08.2008 р., № 4 від 17.08.2010 р., № 5 від 12.07.2011 р., № 6 від 11.11.2011 р., № 7 від 19.06.2013 р., якими, зокрема, вносилися зміни стосовно орендної плати, відповідальності орендаря, продовження договору тощо.

Так, договором про зміни № 3 від 21.08.2008 р. сторони змінили пункт 10.1 договору встановивши, що договір продовжено до 15.06.2009 р. Договором про зміни № 4 від 17.08.2010 р. термін дії договору продовжено до 09.06.2011 р. Договором про зміни № 5 від 12.07.2011 р. термін дії договору продовжено до 09.06.2013 р., також викладено другий абзац пункту 1.1 договору та акту прийому-передачі в наступній редакції: «вбудовані в перший поверх двоповерхової будівлі виробничих майстерень нежитлові приміщення (Літера Б 2, частина приміщення № 11 73,10 кв. м, № 15 44,20 кв. м, № 22 15,60 кв. м, № 23 7,60 кв. м, № 24 8,10 кв. м, № 25 1,70 кв. м, № 26 1,80 кв. м, № 27 68,90 кв. м), загальною площею 221,0 кв. м, що розміщені за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, 15 (додаток 3)». Договором про зміни № 6 від 11.11.2011 р. сторони доповнили пункт 10.1 договору після слів і цифр «по 15.06.2007 року» словами та цифрами «строком на 359 днів». Договором про зміни № 7 від 19.06.2013 р., на підставі листа орендаря від 14.05.2013 р. № 14/5 щодо продовження терміну дії договору оренди від 20.06.2006 р. № 2022/д, керуючись ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», зі змінами та доповненнями, наказом регіонального відділення від 17.06.2013 р. № 464, відповідно до п. 10.3 договору, орендар і орендодавець прийшли до згоди, зокрема, доповнити пункт 10.1 договору наступним підпунктом: « 10.1.3. Термін дії договору оренди продовжено по 07.06.2016 включно».

На підставі договору оренди № 2022/д між Вищим професійним училищем № 27, яке реорганізовано в Державний навчальний заклад «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Новий лад» 13.07.2006 р. укладений договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 23.10.2015 р.), відповідно до умов якого балансоутримувач Державний навчальний заклад «Запорізьке машинобудівне вище професійне училище» забезпечує обслуговування, експлуатацію та ремонт будівлі, що знаходиться за адресою: 69014, м. Запоріжжя, вул. Виробнича, 15, загальною площею 5338,3 кв. м, а також утримання прибудинкової території, загальною площею 11045 кв. м, а орендар бере участь у витратах балансоутримувача на виконання вказаних робіт, пропорційно до займаної ним площі в цій будівлі 221 кв. м, якщо інше не випливає з характеру послуг, наданих балансоутримувачем за цим договором. Договір діє до 07.06.2016 р. включно.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САВ №597028, ОСОБА_3 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 24796285 від 28.07.2014 р., ОСОБА_3 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16291865 від 16.10.2007 р. (оригінали яких оглянуто в судовому засіданні 15.08.2016 р.), власником, зокрема, виробничих майстерень літ.Б-2, інв.№103003 за адресою: м. Запоріжжя, вул. Виробнича, буд. 15, є держава в особі Міністерства освіти і науки України.

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 67 зі зворотнього боку), позивач 11.02.2016 р. отримав від ДНЗ «Запорізьке МВПУ» лист від 08.02.2016 р. № 97/01, в якому балансоутримувач просить звільнити займані площі до 07.06.2016 р., зазначає про закінчення 07.06.2016 р. строку дії договору оренди № 2022/д та відсутність згоди на продовження строку дії договору оренди, повідомляє про власну потребу в використанні додаткових площ.

11.02.2016 р. (а.с. 69 зі зворотнього боку) відповідач також отримав від ДНЗ «Запорізьке МВПУ» лист-заяву від 08.02.2016 р. № 98/01, в якому балансоутримувач просить не продовжувати договір оренди № 2022/д, термін дії якого закінчується 07.06.2016 р., зазначає, що звільнені площі та майно будуть використані для власних потреб. Відповідачем отримані від ДНЗ «Запорізьке МВПУ» також листи від 15.03.2016 р. № 200/01, від 12.04.2016 р. № 273/01, в яких зазначено про ненадання ДНЗ «Запорізьке МВПУ» дозволу на продовження дії договору оренди № 2022/д з підстав, вказаних у заяві від 08.02.2016 р. № 98/01.

Листом від 01.03.2016 р. № 155/01, адресованим Департаменту освіти і науки Запорізької обласної державної адміністрації, ДНЗ «Запорізьке МВПУ» просило клопотати перед Міністерством освіти і науки України не надавати згоду на продовження договору оренди № 2022/д, термін дії якого закінчується 07.06.2016 р., у звязку з використанням звільнених площ та майна для власних потреб.

У матеріалах справи мається копія листа Міністерства освіти і науки України вих. № 1/11-4705 від 08.04.2016 р., який адресований позивачу, відповідачу та ДНЗ «Запорізьке МВПУ» «щодо припинення дії договору оренди». У листі зазначено, що до Міністерства освіти і науки України надійшло звернення від 10.03.2016 р. № 01-13/0343 стосовно непродовження договору оренди № 2022/д. На підставі цього, керуючись ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», Міністерство, як уповноважений орган управління, повідомляє, що в подальшому згаданий договір оренди продовжено не буде, оскільки власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб.

Відповідно до письмового пояснення ДНЗ «Запорізьке МВПУ», яке надійшло до суду 10.06.2016 р., даний лист надійшов до закладу в 2 екземплярах, внаслідок чого один екземпляр листа був направлений на адресу позивачу (а.с. 73), оскільки працівник ТОВ «Новий лад» відмовився від отримання листа під особистий підпис, про що складений акт № 1 від 19.04.2016 р. (а.с. 72). Лист був повернутий відділенням поштового звязку на адресу ДНЗ «Запорізьке МВПУ» у звязку з закінченням терміну зберігання.

27.04.2016 р. відповідач направив позивачу лист № 11-13-02284 від 25.04.2016 р. про закінчення 07.06.2016 р. терміну дії договору оренди від 20.06.2006 р. № 2022/д, зазначив про необхідність повернення орендованого майна балансоутримувачу за актом прийому-передачі. До листа доданий акт прийому-передачі в 3 примірниках.

У матеріалах справи мається також листування між позивачем та ДНЗ «Запорізьке МВПУ» стосовно відключення з 08 год. 00 хв. 08.06.2016 р. електричної енергії в орендовані позивачем приміщення (а.с. 76-82).

У звязку з отриманням від відповідача листа № 11-13-02284 від 25.04.2016 р. про припинення терміну дії договору оренди від 20.06.2006 р. № 2022/д, термін дії якого закінчується 07.06.2016 р., та необхідністю повернути орендоване майно балансоутримувачу за актом прийому-передачі, позивач 01.06.2016 р. звернувся до суду з даним позовом, просить визнати договір № 2022/д від 20.06.2006 р., термін дії якого закінчується 07.06.2016 р., продовженим на новий термін до 07.06.2019 р. включно на умовах, викладених у цьому договорі з урахуванням змін до цього договору станом на 07.06.2016р..

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню на таких підставах.

Оскільки за договором оренди № 2022/д від 20.06.2006 р. в оренду передано майно державної власності, судом застосовуються приписи Закону України Про оренду державного та комунального майна (далі Закон).

Згідно зі ст. 2 даного Закону орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 2 ст. 26 Закону визначено, що договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Аналогічне викладено в пункті 10.5 договору оренди № 2022/д.

У пункті 10.6 договору сторони визначили, що в разі відсутності заяви однієї з сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення його терміну дії, при наявності згоди балансоутримувача та відповідного висновку органу, уповноваженого управляти майном балансоутримувача, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 01.06.2016 р. (дата складення позовної заяви та надходження її до господарського суду), тобто до закінчення терміну дії договору оренди № 2022/д 07.06.2016 р. включно, посилаючись при цьому на ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Статтею 17 Закону врегульовано, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін (ч. 1). У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 2). Після закінчення терміну договору оренди орендар, який належним чином виконував свої обов'язки за договором, має переважне право, за інших рівних умов, на укладення договору оренди на новий термін, крім випадків, якщо орендоване майно необхідне для потреб його власника. У разі якщо власник має намір використовувати зазначене майно для власних потреб, він повинен письмово попередити про це орендаря не пізніше ніж за три місяці до закінчення терміну договору (ч. 3).

Статтею 764 ЦК України визначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Договорами про зміни до договору № 1022/д, які перелічені вище, сторонами фактично констатувався факт пролонгації договору в звязку з відсутністю відповідних заперечень та бажання орендаря продовжувати орендувати майно.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації (інші юридичні особи), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 13, ч. 1, 2 ст. 14 Цивільного кодексу України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 цього Кодексу право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з ст. 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди вирішують спори у порядку позовного провадження.

Позов це вимога позивача про захист порушеного або оспорюваного субєктивного права чи охоронюваного законом інтересу, яка здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд повинен винести рішення. Матеріальноправова вимога позивача повинна опиратися на певні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а саме на підставу позову. Тобто, право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права на звернення до суду за захистом своїх прав визначений ст.16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України. Господарським судом вирішується спір про право.

Позивач обрав спосіб захисту своїх прав у судовому порядку шляхом предявлення позову про визнання договору оренди, термін якого закінчується 07.06.2016 р., продовженим на новий термін до 07.06.2019 р. включно на умовах, викладених у цьому договорі з урахуванням змін до цього договору станом на 07.06.2016 р. Тобто, фактично позивач просить визнати договір оренди продовженим на той же строк та на тих же умовах (пролонгованим).

У пункті 4.2 Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» розяснено, що господарським судам слід відмовляти в позові про визнання договору оренди продовженим (пролонгованим), оскільки така позовна вимога (без подання доказів наявності спору стосовно такого продовження), є, по суті, вимогою про встановлення юридичного факту, а це не відповідає передбаченим законом (стаття 20 ГК України, стаття 15, частина друга статті 16 ЦК України) способам захисту порушеного права.

Приписами ст. 33 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Матеріалами справи не підтверджено та позивачем не доведено суду існування між сторонами спору стосовно продовження строку спірного договору оренди. Позивач, як зазначалося вище, звернувся до суду з позовом 01.06.2016 р. до закінчення строку договору оренди № 2022/д і порушення прав позивача станом на день звернення до суду позивачем не доведено і судом не встановлено. Із листування між ДНЗ «Запорізьке МВПУ» та позивачем, яке міститься в матеріалах справи, лише вбачається про намір балансоутримувача використовувати приміщення для власних потреб та зазначено про припинення договору оренди 07.06.2016 р. у звязку з закінченням його (договору) терміну дії. Відповідачем направлений позивачу один лист (вих. № 11-13-02284 від 25.04.2016 р.), в якому зазначається про закінчення 07.06.2016 р. терміну дії договору оренди № 2022/д, наявність заперечення балансоутримувача та Міністерства освіти і науки України в продовженні договору оренди та необхідності повернення відповідно до п. 2.5 договору орендованого майна. Будь-яких дій, направлених на звільнення позивачем приміщення до закінчення терміну дії договору оренди відповідачем не приймалося. Із пояснень сторін у судовому засіданні 15.08.2016 р., тобто на час прийняття рішення судом, також слідує, що відповідач продовжує користуватися приміщеннями, іншого судового спору між сторонами, повязаного із орендою цього нерухомого майна, немає, регіональне відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області позов до ТОВ Новий лад не заявляло.

Враховуючи викладене вище, судом відмовляється в задоволенні позовних вимог ТОВ «Новий лад» щодо визнання договору № 2022/д від 20.06.2006 р. оренди державного нерухомого майна, укладеного між РВ ФДМУ по Запорізькій області та ТОВ «Новий лад», термін дії якого закінчується 07.06.2016 р., продовженим на новий термін до 07.06.2019 р. включно на умовах, викладених у цьому договорі з урахуванням змін до цього договору станом на 07.06.2016 р.

Посилання позивача на ч. 3 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», листування між сторонами не спростовує висновків суду по даному предмету позову. Позивач не позбавлений можливості звернутися з позовом по іншому предмету чи заперечувати з підстав, які заявлено, у разі виникнення спору між сторонами.

Згідно з ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 22, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повне рішення складено 17 серпня 2016 р.

Суддя Л.П. Гандюкова

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів із дня оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання повного рішення.