УХВАЛА

09.08.2016Справа № 910/7663/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст-хім"

до Державної казначейської служби України

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Запорізька митниця ДФС

про стягнення 9 467,98 грн.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився;

від відповідача не з'явився;

від третьої особи: Богач М.М. (представник за довіреністю)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Логіст-хім", 25 квітня2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 29.01.2016 року до відповідача, Державної казначейської служби України, про стягнення 9 467,98 грн.

Ухвалою суду від 26.04.2016 року (суддя Пукшин Л.Г.) позовну заяву б/н від 29.01.2016 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст-хім" до Державної казначейської служби України про стягнення 9467,98 грн. з доданими до неї документами повернуто заявнику без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду України від 21.06.2016 року у справі № 910/7663/16 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОГІСТ-ХІМ" задоволено, ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 р. у справі № 910/7663/16 - скасовано. Матеріали справи № 910/7663/16 надіслано до Господарського суду міста Києва для розгляду справи по суті.

Відповідно до супровідного листа № 09-08.1/5225/16 від 07.07.2016 року Київського апеляційного господарського суду матеріали справи № 910/7663/16 повернуто до Господарського суду м. Києва.

12 липня 2016 року у зв'язку з перебуванням судді Пукшин Л.Г. у відпустці розпорядженням № 04-23/1286 призначено повторний автоматичний розподіл судової справи № 910/7663/16.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2016 року справу № 910/7663/16 передано до розгляду судді Комаровій О.С.

Ухвалою суду від 14.07.2016 року (суддя Комарова О.С.) справу було призначено до розгляду на 09..08.2016 року.

Через відділ діловодства суду 26.07.2016 року від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали, які були долучені до матеріалів справи, а також заява, в якій позивач просив розглянути справу за відсутності представника позивача.

Через відділ діловодства суду 08.08.2016 року від третьої особи надійшли пояснення на позовну заяву, які були долучені судом до матеріалів справи.

У судове засідання 09.08.2016 року представники позивача та відповідача не з'явились, про час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник третьої особи у судове засідання з'явився, дав пояснення по суті спору, просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

Відповідно до п.4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з відповідними змінами) припинення провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв'язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов'язує неможливість судового розгляду справи. Провадження у справі підлягає припиненню з посиланням на пункт 1 частини першої статті 80 ГПК, якщо при розгляді справи буде встановлено, зокрема, що справа зі спору непідвідомча господарському суду (стаття 12 ГПК).

Перелік спорів, підвідомчих господарським судам наведено у ст.12 Господарського процесуального кодексу України. Цією ж статтею визначено, що господарським судам не підвідомчі спори, що виникають, у тому числі, із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів.

Статтею 124 Конституції України визначено, що юрисдикція судів при здійснені правосуддя поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Водночас, виконуючи статтю 19 Конституції України, суд зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до п. б) ч. 17 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011р. № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» до компетенції господарських судів не відноситься розгляд справ у спорах: про оскарження суб'єктом господарювання дій (бездіяльності) органу державної влади, органу місцевого самоврядування, іншого суб'єкта владних повноважень, їхньої посадової чи службової особи, що випливають з наданих їм владних управлінських функцій, якщо ці дії (бездіяльність) не пов'язані з відносинами, у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Згідно ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Положенням ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

З аналізу п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України справи щодо оскарження дій або бездіяльності посадових чи службових осіб місцевих органів виконавчої влади розглядаються і вирішуються місцевим загальним судом як адміністративним судом або окружним адміністративним судом за вибором позивача.

Таким чином, беручи до уваги предмет спору у справі, що розглядається - про стягнення коштів на підставі протиправної поведінки державного органу, а саме протиправної поведінки Запорізької митниці ДФС, суд вважає, що порушене право позивача не підлягає судовому захисту у господарському суді, а повинно розглядатись за правилами адміністративного судочинства.

Отже, відповідно до викладеного вище, суд дійшов висновку, що спір, в якому заявлені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст-хім" до Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Запорізька митниця ДФС про стягнення 9 467,98 грн. матеріальної шкоди, завданої протиправною поведінкою Запорізької митниці не підвідомчий господарським судам, на підставі чого провадження у справі підлягає припиненню відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 статті 80 статтею 12 Господарського процесуального кодексу України у випадках припинення провадження у справі повторне звернення до господарського суду зі спору між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав не допускається.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про припинення провадження у справі мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету.

Таким чином, судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Дослідивши матеріали справи в цілому, керуючись ст. 49, п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 80, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1.Провадження у справі № 910/7663/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Логіст-хім" до Державної казначейської служби України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Запорізька митниця ДФС про стягнення 9 467,98 грн. припинити.

2. Копію ухвали направити позивачу та відповідачу у справі № 910/7663/16.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова