ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2016 р.Справа № 916/1729/16

Господарський суд Одеської області у складі :

судді Никифорчука М.І.

при секретареві Кравченко С.В.

за участю представників сторін :

Від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю № 01-05.1/696 від 05.07.2016р.;

Від відповідача: ОСОБА_2 голова правління;

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/1729/16:

За позовом: Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області;

до відповідача: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Промінь";

про стягнення 154865,67 грн., -

в с т а н о в и в :

Комунальне підприємство «Чорноморськтеплоенерго» Чорноморської міської ради Одеської області (даліПозивач) звернулось до Обєднання співвласників багатоквартирного будинку „Промінь (даліВідповідач) із позовом про стягнення суми боргу за спожиту теплову енергію в сумі 154865,67 грн. (з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат), з тих підстав, що відповідач має заборгованість за договором на постачання теплової енергії в гарячій воді.

Під час розгляду справи в засіданні господарського суду 10.08.2016 р. позивач надав заяву про зменшення розміру сум стягнення з якою відповідач погодився.

Відповідач з вимогами фактично згоден, про що зазначив у відзиві на позов.

В засіданні господарського суду оголошено перерву з 01 по 10 серпня 2016р. за правилами ст. 77 ГПК України.

За правилами ст. 85 ГПК України в засіданні господарського суду у присутності обох представників сторін оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та проаналізувавши надані докази, вислухавши представників сторін, проаналізувавши приписи законодавства, що регулюють правовідносини по даному спору, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Відповідно до вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори-основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом. (ч.ч.1, 7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), що визначено в ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Як встановлено судом та випливає з матеріалів справи, 01.11.2008 р. між сторонами у справі укладений договір № 210-Ж487 на постачання теплової енергії в гарячій воді (далі Договір), за яким Позивач постачає теплову енергію на опалення з потрібних Відповідачу обсягах, а Відповідач зобовязується сплачувати отримані послуги за встановленими тарифами (цінами).

Додатком № 1 до Договору передбачена вартість послуг з теплопостачання, яка була встановлена рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради.

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що плата за послуги по теплопостачанню може бути змінено в односторонньому порядку на підставі рішення відповідних органів.

Про зміну тарифів на підставі Постанови НКРЕКП від 03.03.2015 р. № 726 Відповідач був повідомлений, про що свідчить повідомлення щодо встановлення тарифів від 08.04.2015 р. № 4-227.

В період з вересень 2015р. по березень 2016р. включно Позивачем надавались послуги по теплопостачання Відповідача, про що свідчать акти про включення систем опалення, розпорядження Чорномоського міського голови.

За п. 6.5 Договору сплата за теплову енергію Відповідач здійснює щомісячно по виставленим рахункам протягом 3-х банківських днів з часу отримання рахунку.

Рахунки на оплату за послуги теплопостачання щомісячно надавались Відповідачеві, але останній у період з вересня 2015р. по червень 2016р. включно не сплачував за отриману енергію у звзку з чим з ним, станом на 21.06.2016р. утворилась заборгованість в сумі 144 206,05грн., про що свідчить довідка про розрахунок боргу.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, затверджених Пстановою Кабінет Міністрів України від 03 жовтня 2007 р. N 1198, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межою балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в озрахунковому періоді.

За п.7.2.3 Договору Відповідач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені в рзмірі подвійної облікової ставки Національного банку країни.

За період часу з 14.01.2016 р, по 21.06.2016 р. Відповідачеві на вказану суму боргу нараховані: пені, інфляційні втрати та 3% річних.

За наданої під час розгляду справи в засіданні господарського суду 10.08.2016 р. позивачем заяви про зменшення розміру сум стягнення у звязку зі сплатою відповідачем частки боргу, з якою відповідач погодився, розмір сум стягнення складає наступні суми: 94048, 08 грн. - сума основного боргу, 6884, 29 грн. пені, 2766, 27 грн. інфляційні втрати, 1009,06 грн. 3% річних.

Проаналізувавши вказані докази, суд приймає їх до уваги як такі що доводять правомірність вимог Позивача. Вказані докази сумніву у суду не викликають.

Відповідно до ст. 24 Закону України „Про теплопостачання споживач теплової енергії несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.

Відповідач вказану суму боргу сплатив частково, чим порушила умови Договору та приписи ст. ст. 525, 526 ЦК України, за якими зобовязання повинні виконуватись належним чином та забороняється одостороння відмова від виконання зобовязань.

Підсумовуючи викладене суд вважає вимоги Позивача законними, обґрунтованими, доведеними наявними у справі доказами і тому підлягаючими задоволенню в повному обсягу з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 43, 44, 49,82-85 ГПК України, суд, -

В и р і ш и в:

Позов Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області задовольнити повністю.

Стягнути з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Промінь" (68001, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд.3, ) на користь Комунального підприємства "Чорноморськтеплоенерго" Чорноморської міської ради Одеської області (68002, м. Чорноморськ, вул. Торгова, буд. 2-а, ) основну заборгованість за договором № 210-Ж487 від 01.11.2008р. у розмірі 94048 (девяносто чотири тисячі сорок вісім) грн. 08 коп., пеню у сумі 6884 (шість тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 29 коп., інфляційні у розмірі 2766 (дві тисячі сімсот шістдесят шість) грн. 27 коп., 3% річних у сумі 1009 (одна тисяча девять) грн. 06 коп. та судовий збір у сумі 2322 (дві тисячі триста двадцять дві) грн. 99 коп.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12 серпня 2016 р.

Суддя М.І. Никифорчук