ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р.Справа № 922/1849/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Публічного АТ "Укрсоцбанк" м. Київ
до 1-ого відповідача ОСОБА_1 ВДВС Харківського міського управління юстиції, м. Харків , 2-ого відповідача ОСОБА_2 державного казначейства у ОСОБА_1 районі м. Харкова, м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - ОСОБА_3 (дов. б/н від 05.01.16);

першого відповідача - ОСОБА_4 (дов. б/н від 23.06.16);

другого відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Публічне АТ "Укрсоцбанк" м. Київ звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до 1-ого відповідача ОСОБА_1 ВДВС Харківського міського управління юстиції, м. Харків 2-ого відповідача ОСОБА_2 державного казначейства у ОСОБА_1 районі м. Харкова, м. Харків, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на суму заборгованості в розмірі 163 633,07грн.

Ухвалою господарського суду від 10.06.2016 року порушено провадження у справі№922/1849/16, розгляд справи призначено на 21.06.2016 року о 12:30.

16.06.2016 року через канцелярію суду, до матеріалів справи від позивача надійшло клопотання електронною поштою (вх. № 1261) про участь представника позивача - ПАТ "Укрсоцбанк" у судовому засіданні в режимі відеоконференції та доручити забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції Апеляційному суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду від 17.06.2016 року клопотання позивача - ПАТ "Укрсоцбанк" щодо проведення судового засідання по справі № 922/1849/16 в режимі відеоконференції задоволено. Забезпечення проведення відеоконференції під час судового засідання у справі №922/1849/16 доручено Апеляційному суду м. Києва.

Ухвалою господарського суду від 21.06.2016 року, задоволено клопотання позивача та другого відповідача розгляд справи відкладено до 21.07.2016 року

Ухвалою господарського суду від 21.07.2016 року, розгляд справи відкладено до 02.08.2016 року.

26.07.2016 року від позивача - ПАТ "Укрсоцбанк" електронною поштою (вх.№1516 від 26.07.2016 року) та поштою (вх.№24942 від 29.07.2016 року) надійшла уточнена позовна заява та письмові пояснення в яких позивач уточнив правову природу заявлених позовних вимог, у зв'язку із чим просив суд в рахунок відшкодування шкоди завданої внаслідок неправомірних дій стягнути з ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" суму заборгованості в розмірі 163 633,07грн.,вказані документи долучені до матеріалів справи на підставі ст.22 ГПК України .

29.07.2016року від позивача - ПАТ "Укрсоцбанк" через канцелярію господарського суду (вх.№24941 ) надійшли письмові пояснення щодо доцільності залучення ОСОБА_2 державного казначейства у ОСОБА_1 районі м. Харкова другим відповідачем, останнім зазначено, що ОСОБА_2 державної казначейської служби України у ОСОБА_1 районі м. Харкова жодним чином не порушує права ПАТ "Укрсоцбанк" і залучення їх у справі відбулось виключно на підставі рекомендації вищих судів при розгляді аналогічних справ.

Представник першого відповідача в судове засідання 02.08.2016 року не з'явився, через канцелярію господарського суду (вх.№2533 від 02.08.2016 року) звернувся з клопотанням щодо продовження строку розгляду спору поза межами 2-х місячного терміну вирішення спорів, встановленого ч. 3 ст. 69 ГПК України, з метою надання додаткового часу для обґрунтування своєї позиції по суті спору .

Представник другого відповідача в судове засідання 02.08.2016 року в судове засідання 02.08.2016 року не з8явився, електронною поштою (вх.№1549 від 01.08.2016 року) надіслав пояснення стосовно свої позиції по суті спору , в яких зокрема, вказував на те, що в територіальних органах Державної казначейської служби не передбачені бюджетні призначення на відшкодування шкоди, а тому рахунки на зазначені цілі в УДКСУ у ОСОБА_1 районі м. Харкова не відкривалися.

Ухвалою господарського суду від 02.08.2016 року, задоволено клопотання першого відповідача щодо продовження строку розгляду справи на підставі ч.3 ст.69 ГПК України , розгляд справи відкладено до 09.08.2016 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, які підтримані у судовому засіданні його повноважним представником, позивач посилається на протиправну бездіяльність першого відповідача із примусового виконання виконавчого листа №6-3338/11 від 17.08.2011 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення третейського суду щодо стягнення присуджених на користь товариства сум боргу у сумі 161 616,90грн. та витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 2 016,17 грн., чим Публічному АТ "Укрсоцбанк" м. Київ завдано збитки в розмірі 163633,07 грн., які підлягають відшкодуванню заявнику на підставі ст.ст.1166, 1173,1174 ЦК України.

Перший відповідач проти позовних вимог заперечив у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву (вх.№23533 від 19.07.2016 року) посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, зокрема, вказував на те, що державним виконавцем в межах здійснення виконавчого провадження проведено всі можливі процесуальні виконавчі , спрямовані на виконання вищеозначеного виконавчого документа.

Другий відповідач в судове засідання не з*явився, через канцелярію господарського суду (вх.№25694 від 04.08.2016 року) надіслав пояснення, в яких, зокрема, вказував на те, що в територіальних органах Державної казначейської служби не передбачені бюджетні призначення на відшкодування шкоди, а тому рахунки на зазначені цілі в УДКСУ у Червнозаводському районі м.Харкова не відкривались.

Учасникам судового процесу належні їм права та обов'язки, передбачені ст.ст.20,22,81-1 ГПК України, роз'яснено.

На підставі статті 74-1 Господарського процесуального кодексу України та за клопотанням позивача судові засідання проведено в режимі відеоконференції, проведення якого за ухвалою суду забезпечував Апеляційний суд м. Києва.

Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах.

Строк вирішення спору судом продовжувався згідно ст.69 ГПК України.

Враховуючи те, що норми ст.38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними у справі і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши надані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача та першого відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

13 жовтня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку "Укрсоцбанк» правонаступником за всіма правами та обов'язками якого є Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" та ОСОБА_5 був укладений Договір кредиту № 819/3-28/6-174, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 37350,0доларів США зі сплатою 12 процентів річних, кредит надавався позичальнику ОСОБА_5 на придбання автомобіля марки MITSUBISHI модель Pajero, 2006 року випуску, чорного кольору.

В якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань укладено Договір застави 9/6-28/6-300 від 30.10.2006 р., предметом якого є транспортний засіб автомобіль марки MITSUBISHI модель Раjеrо, 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузов, рама, коляска) №JMYLRV73W6J000740, державний номерний знак НОМЕР_1, зареєстрований РЕВ МВ№1 ОСОБА_6 в Харківській області 12 жовтня 2006 року, що належить заставодавцю на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АХС 007553, виданого РЕВ МВ №1 ОСОБА_6 в а області 12 жовтня 2006 року, загальною заставною вартістю 209575,00 грн.

Оскільки ОСОБА_5 взяті на себе кредитні зобов'язання перед Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» не виконувала, що призвело до істотної суми заборгованості, тому Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" змушене було звернутись до суду за захистом своїх прав. По вищевказаній справі 17 серпня 2011 року Дніпровським районним судом м. Києва виконавчий лист про стягнення із ОСОБА_5 на користь АКБ "Урсоцбанк" заборгованості по кредитному договору в сумі 161616 грн. 90 коп. та пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом в розмірі 2016,17 гривень 17 коп., в подальшому направлений для примусового виконання рішення до ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції.

Як вбачається із матеріалів виконавчого провадження № 29173091, заступником начальника ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 11.10.2011 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 6-3338/11 якою боржнику було надано строк для добровільного виконання рішення суду до 18.10.2011 року. 11.10.2011року на підставі заяви стягувача заступником начальника ОСОБА_1 відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на все нерухоме майно боржника та на автомобіль марки MITSUBISHI модель Раjего, 2006 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузов, рама, коляска) №JMYLRV73W6J000740, державний номерний знак НОМЕР_1.

19 червня 2014 року державним виконавцем Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві, відповідно якої виконавчий лист № 6-3338/11 виданий 17.08.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 161 616,90 грн. та витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 2 016,17 грн. повернуто ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» з посиланням на відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення .

Також, ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 26.02.2016 року задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на дії та бездіяльність державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 про повернення виконавчого документа стягувачеві, визнано дії щодо повернення виконавчого документа, у виконавчому провадженні №29173091, державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 неправомірними, визнано бездіяльність державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4, у виконавчому провадженні № 29173091, протиправною.

Як вказує позивач, зважаючи на протиправну бездіяльність державного виконавця, яка виявилась у тому, що винесена останнім постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві від 19.06.2014 року з посиланням на відсутність у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення, є безпідставною, що підтверджується ухвалою суду від 26.02.2016р., та невжитті усіх передбачених законом заходів, спрямованих на виконання виконавчого листа від 17 серпня 2011 року винесеного Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення із ОСОБА_5 на користь АКБ "Урсоцбанк" заборгованості по кредитному договору в сумі 161616 грн. 90 коп. та пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом в розмірі 2016,17 гривень 17 коп., залишається не виконаним, чим Публічному акціонерному товариству «Укрсоцбанк» завдано збитки, стягнення яких і є предметом даного судового розгляду.

Оцінивши зібрані по справі докази та надані представниками сторін пояснення, суд прийшов до висновку, що у позові слід відмовити, з наступних міркувань.

Нормативно правова база для застосування інституту відшкодування завданої державою шкоди законодавцем визначена як у Основному Законі України так і в ряді спеціальних законодавчих актів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідальність згідно даної статті несе сама держава, а не її органи або посадові чи службові особи. Останні здійснюють свої функції не як приватні особи в своїх інтересах, а від імені держави та в межах покладеної на них державної компетенції.

Правова основа відшкодування шкоди державою міститься у ч. 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу", за якою шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені у ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У відповідності до ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

На відміну від загальної норми статті 1166 Цивільного кодексу України, яка вимагає встановлення всіх чотирьох елементів цивільного правопорушення (протиправна поведінка, наявність шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вина заподіювача шкоди), спеціальні норми Цивільного кодексу України допускають можливість відшкодування шкоди незалежно від вини органу державної влади та його посадової або службової особи. (Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 04.06.2014 року по справі № 914/4280/13).

Відтак, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Суд також вважає за необхідне зазначити, що у спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної влади та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Обґрунтовуючи протиправність поведінки органу ДВС, позивач посилається на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 26.02.2016 року, якою задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на дії та бездіяльність державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 про повернення виконавчого документа стягувачеві, визнано дії щодо повернення виконавчого документа, у виконавчому провадженні №29173091, державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4 неправомірними, визнано бездіяльність державного виконавця Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції ОСОБА_4, у виконавчому провадженні № 29173091, протиправною.

Обставини, встановлені у наведених вище судових актах, є приюдиціальними в силу вказівок ст. 35 ГПК України.

Оцінюючи доводи позивача та надані сторонами докази, суд виходить з загальних принципів цивільного права. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини.

Відсутність хоча б одного з вищевказаних елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Тобто, для застосування відповідальності у вигляді стягнення збитків, позивач повинен довести наявність у нього збитків, протиправних дій відповідача та причинного зв'язку між збитками позивача та діями відповідача.

З аналізу наведеного слідує, що вимога про відшкодування збитків (шкоди) може пред'являтися виключно у разі, якщо збитки є результатом порушення права і виключно до особи, яка це право порушила.

У той же час, як визначається в п. 9 Роз'яснення Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди" № 02-5/2015 від 01.04.1994 р., з наступними змінами і доповненнями, у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи за виконавчим провадженням ВП № 29173091 з примусового виконання виконавчого листа №6-3338/11 від 17.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми боргу у розмірі 163 632,17 грн., державним виконавцем 11.10.2011 року в порядку ст.ст. 17, 19, 20, 25 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження .

11.10.11р. державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все нерухоме/рухоме майно боржника .

Реєстрація арешту і оголошення заборони на його відчуження рухомих речей здійснюється відповідно до ст.ст. 52, 57 ЗУ «Про виконавче провадження» та ст.. 37 ЗУ « Про забезпечення вимог кредиторів і реєстрацію обтяжень». Відомості про обтяження рухомого майна вносяться до Реєстру обтяжень рухомого майна .

11.10.11р., державним виконавцем на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесено відповідне обтяження № 11709575 про арешт усього рухомого майна, що належить боржнику ОСОБА_5, зокрема автомобілю марки MITSUBISHI модель Раjеrо, 2006 року випуску

Згідно відповіді ДПС у ОСОБА_1 районі м. Харкова від 08.08.11, державного виконавця повідомлено про наявність у боржника відкритих банківських рахунків .

Постановою про арешт коштів боржника від 22.08.11р., державним виконавцем накладено арешт на банківські рахунки боржника .

Згідно відповідей банківських установ від 30.08.11р. та 08.12.11р., кошти на рахунках боржника відсутні .

Згідно відповіді ОСОБА_2 Держкомзему у місті Харків, за гр. ОСОБА_5 право установчі документи на право власності на землю не обліковуються .

Згідно відповіді Харківської міської інспекції Держтехнагляду від 19.09.11р., за боржником ніяка техніка не зареєстрована .

Згідно відповідей КП «Харківське міське БТІ» від 29.08.11, 28.10.11р. за боржником ОСОБА_5 на праві власності об'єкти нерухомості не зареєстровано .

Згідно відповідей УДАЇ ГУМВСУ в Харківській області від 11.10.2011, 07.11.11 та 19.12.11 державного виконавця повідомлено про відсутність у боржника ОСОБА_5 на праві власності будь-яких транспортних засобів.

Зокрема, листом від 07.11.11р. за підписом Т.в.о. начальника ВДАЇ Червонозаовдського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області, листом від 11.10.11р. за підписом начальника УДАЇ ГУМВСУ в Харківській області повідомлено державного виконавця про те, що автомобіль MITSUBISHI модель Раjеrо, 2006 року випуску ДНЗ АХ 7333 АО, що належав ОСОБА_5, знятий з обліку 10.09.2010 року, тобто ще до моменту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №6-3338/11 від 17.08.2011 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми боргу у розмірі 163 632,17грн.

В матеріалах виконавчого провадження також міститься витяг з Єдиного реєстру довіреностей на запит державного виконавця з ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Згідно даного ОСОБА_3, боржником 05.03.09р. видано відповідну довіреність на автомобіль MITSUBISHI модель Раjеrо, 2006 року випуску ДНЗ АХ 7333 АО.

В матеріалах справи міститься постанова Господарського суду Харківської області від 31.08.10 по справі № Б-50/146-10 про визнання ОСОБА_5 боржником, відповідно до якої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, скасовано арешти, накладені на майно боржника ( в тому числі податкову заставу) інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, зокрема знято арешт з автомобілю MITSUBISHI модель Раjеrо, 2006 року випуску ДНЗ АХ 7333АО, яка була накладена на підставі договору застави від 13.10.06 № 819/6-28/6-300.

19.06.14р. державним виконавцем відповідно до п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві у зв'язку із відсутністю рухомого/нерухомого майна, грошових коштів що містяться на банківських рахунках для задоволення вимог стягувача за виконавчим провадженням.

Таким чином, на момент пред'явлення позивачем 10 жовтня 2011 року до виконання виконавчого листа № 6-3338/11, ОСОБА_5 вже було визнано банкрутом та у неї було відсутнє майно, про яке вказує позивач в позові у даній справі, достатнє для примусового виконання виконавчого листа №6-3338/11 від 17.08.2011 року виданого Дніпровським районним судом м. Києва на виконання рішення третейського суду щодо стягнення присуджених на користь товариства сум боргу у сумі 161 616,90грн. та витрат пов'язаних з вирішенням спору третейським судом у розмірі 2 016,17 грн.

В той же час, на переконання суду, необхідною умовою для відшкодування шкоди, завданої невиконанням рішення суду, є наявність у боржника майна, присудженого до передачі за рішенням, чи достатнього для звернення стягнення та сплати присудженої суми, на момент відкриття чи перебігу виконавчого провадження.

Суд вважає, що держава не може нести відповідальності щодо стягнення за виконавчим документом, якщо виконати рішення було об'єктивно не можливо через відсутність чи недостатність у боржника майна.

Згідно ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою є обов'язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) пов'язана зі збитками. Тобто, причинно-наслідковий зв'язок між збитками та правопорушенням є залежністю факту настання майнової шкоди (та її розміру) від правопорушення, чи неналежного виконання зобов'язання. Це означає, що господарське правопорушення повинно передувати виникненню збитків.

Отже, хоча матеріалами справи і підтверджується бездіяльність першого відповідача при виконанні вищезазначеного виконавчого документу, проте між протиправною поведінкою органу ДВС та наслідками, що настали у вигляді заподіяної позивачу шкоди відсутній причинно-наслідковий зв'язок, як один із обов'язкових елементів складу правопорушення.

В свою чергу, наявні у матеріалах справи докази не підтверджують сукупність необхідних складових для застосування до відповідача цивільної відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, а отже у суду відсутні достатні правові підстави для задоволення позову.

Варто зазначити що аналогічні за змістом висновки щодо подібних правовідносин, неодноразово висловлювались і Вищим господарським судом України, зокрема, у постановах від 19.11.14 р. по справі № 909/553/14, від 22.12.15 р. по справі №992/2836/14, від 19.08.2015 р. по справі №910/81/14, тощо.

У відповідності до вимог ст. 49 ГПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 1, 2, 4, 12, 32-34, 43, 44, 49, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Повне рішення складено 12.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_7