ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року Справа № 18/2325/12

Вищий господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого суддіЄвсікова О.О.,
суддівВоліка І.М.,
Демидової А.М.,
розглянувши касаційну скаргу Державної іпотечної установи
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 (головуючий суддя Зеленін В.О., судді Верховець А.А., Гаврилюк О.М.)
та ухвалуГосподарського суду міста Києва від 12.04.2016 (суддя Балац С.В.)
за заявою Державної іпотечної установи
прозаміну сторони у виконавчому провадженні
у справі№ 18/2325/12 Господарського суду міста Києва
за позовомПублічного акціонерного товариства "Сведбанк"
доПублічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"
простягнення 318.258.344,23 грн.,
за участю представників:
позивачане з'явились,
відповідачаШинкаренко С.В.,
заявникаДяченко В.С., Тодосієнко В.М.,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 у справі № 18/2325/12, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016, відмовлено в задоволенні заяви Державної іпотечної установи про заміну сторони у виконавчому провадженні з виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 13.02.2014 № 18/2325/12.

Не погодившись з вказаними судовими рішеннями, Державна іпотечна установа звернулася до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить ухвалу місцевого суду та постанову апеляційної інстанції скасувати і прийняти нове рішення, яким задовольнити заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Вимоги касаційної скарги мотивовані тим, що судами попередніх інстанцій було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст. 512, 514, 515, ЦК України, ст.ст. 25 ГПК України, ч. 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження". Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, про те, що ПАТ "Омега Банк" не є учасником вищевказаного виконавчого провадження.

Усіх учасників судового процесу відповідно до статті 111-4 ГПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду касаційної скарги, проте в судове засідання представники позивача не з'явились. Зважаючи на те, що явку представників сторін не було визнано обов'язковою, а також на достатність матеріалів справи для прийняття рішення, колегія суддів, беручи до уваги встановлені ст. 111-8 ГПК України строки розгляду касаційних скарг, дійшла висновку про можливість розглянути справу за відсутності представників позивача.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, заслухавши присутніх представників учасників судового процесу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами, Публічне акціонерне товариство "Сведбанк" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Автокраз" про стягнення 318.258.344,23 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.01.2013 у справі №18/2325/12, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2014, позов задоволено повністю.

13.02.2014 на виконання зазначеного вище рішення Господарським судом Полтавської області видано відповідний наказ, за яким порушено виконавче провадження.

Державна іпотечна установа (далі - ДІУ) звернулась із заявою про заміну сторони у вказаному виконавчому провадженні, яка мотивована тим, що 18.06.2013 між ПАТ "Омега Банк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги № 1. Згідно з додатком № 1 до Договору купівлі-продажу від 18.06.2013 до ПАТ "Дельта Банк" від ПАТ "Омега банк" перейшли права вимоги за кредитним договором № 07/08 від 14.02.2008, укладеним між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "АвтоКрАЗ", та за укладеними між цими ж сторонами іпотечним договором б/н від 13.03.2009, іпотечним договором № 07/08 від 14.02.2008 та договором застави № 07/08 від 14.02.2008.

У свою чергу між Державною іпотечною установою (заставодержатель) та ПАТ "Дельта Банк" (заставодавець) укладено договір банківського рахунку № 26/995-070 від 27.02.2013.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань банку перед Державною іпотечною установою за договором рахунку укладено договір застави майнових прав № Д-2/2014 від 04.09.2014 та договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-2.1/2014 від 04.09.2014, за якими заставодавець надає в заставу заставодержателю майнові права заставодавця за договорами кредитної лінії, зокрема, від 14.02.2008 №07/08, укладеним між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "АвтоКрАЗ".

Відповідно до Постанови Національного Банку України № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" до категорії неплатоспроможних" від 02.03.2015 в ПАТ "Дельта Банк" введена тимчасова адміністрація.

Водночас кошти Державної іпотечної установи в розмірі 3.490.329.925,52 грн., розміщені на рахунку в ПАТ "Дельта банк", не були перераховані на вимогу ДІУ відповідно до умов Договору банківського рахунку, що підтверджується, зокрема, платіжним дорученням № 1 від 04.03.2015, яке залишено ПАТ "Дельта банк" без виконання, та банківськими виписками про залишок коштів на рахунку ДІУ.

Отже, на думку Державної іпотечної установи, настали обставини, передбачені п. 2.1.1. Договору застави, укладеного між ДІУ та банком, п. 2.2. Договору відступлення, укладеного між ДІУ та банком, а тому ДІУ 02.03.2015 набула права вимоги (права кредитора), зокрема, за кредитним договором № 07/08 від 14.02.2008, укладеним між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "АвтоКрАЗ", щодо примусового стягнення коштів, за яким Господарським судом Полтавської області 13.02.2014 видано наказ про примусове виконання рішення у справі № 18/2325/12.

З урахуванням наведеного скаржник стверджує, що ПАТ "Омега Банк" є правонаступником ПАТ "Сведбанк", а за інформацією з ЄДР виконавчих проваджень саме ПАТ "Омега Банк" є стягувачем за виконавчим провадженням № 44843435 з примусового виконання рішення Господарського суду Полтавської області.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред'явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Статтею 25 ГПК України передбачено процесуальне правонаступництво у зв'язку не лише зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб'єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі заміни кредитора або боржника у зобов'язанні (статті відповідно 512 і 520 Цивільного кодексу України). У разі заміни кредитора в зобов'язанні не в повному обсязі (у подільному зобов'язанні; в разі передачі новому кредитору права на стягнення неустойки окремо від передачі прав вимоги за основним зобов'язанням тощо) новий кредитор є правонаступником первісного кредитора лише в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу відповідних прав якщо інше не встановлено договором або за законом (стаття 514 Цивільного кодексу України); при цьому якщо правонаступником заявляються відповідні вимоги, то вважається, що позов подано кількома позивачами (стаття 23 ГПК). Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 25 ГПК допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення (п. 1.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Оскільки виконання рішення суду є невід'ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ГПК України та Законом України "Про виконавче провадження", який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Частиною 5 ст. 8 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов'язкові тією мірою, якою вони були б обов'язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

При цьому питання заміни сторони її правонаступником, у тому числі і в разі заміни кредитора у зобов'язанні, вирішується виключно судом у порядку, передбаченому ст. 25 ГПК України.

Таким чином, заміна кредитора у зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають.

Як встановлено судами, стягувачем за наказом Господарського суду Полтавської області від 13.02.2014 є ПАТ "Сведбанк". Відповідно, ПАТ "Омега Банк", яке просить замінити ДІУ, не є визначеним судом учасником виконавчого провадження.

Крім того заміна сторони у вказаному виконавчому провадженні на Державну іпотечну установу неможлива і до вирішення питання щодо заміни сторони на ПАТ "Дельта Банк", що перебуває у процедурі ліквідації.

При цьому судами враховані пояснення представника боржника ПАТ "Автокраз", відповідно до яких виконавче провадження триває, а з боржника на користь саме ПАТ "Сведбанк" здійснюється стягнення за наказом Господарського суду Полтавської області.

Відповідно до ст. 111-5 ГПК України касаційна інстанція використовує процесуальні права суду першої інстанції виключно для перевірки юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення у рішенні або постанові господарського суду.

Згідно зі ст. 111-7 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 111-9 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

На думку колегії суддів, висновок судів про відсутність фактичних та правових підстав для задоволення заяви Державної іпотечної установи є законним, обґрунтованим, відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи касаційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування постановлених у справі ухвали місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 85, 111-5, 111-7, 111-9, 111-11, 111-13 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.04.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 у справі № 18/2325/12 - без змін.

Головуючий суддя О.О. Євсіков
суддіІ.М. Волік
А.М. Демидова