ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.08.2016 р. Справа№ 914/771/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Галамай О.З. при секретарі судового засідання Прокопів І.І., розглянувши

Скаргу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» на дії Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (вх.№ 3594/16 від 14.07.2016р.)

у справі № 914/771/16

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна», м. Львів

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар», м. Городок, Львівська область

про стягнення заборгованості в розмірі 13 006,99 грн.

В судове засідання зявились:

від скаржника (відповідача): ОСОБА_2 - представник, довіреність б/н від 17.03.2016р.

від Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області: ОСОБА_3 - начальник Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області;

від позивача (стягувача): не зявився.

На розгляд Господарського суду Львівської області ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» подано скаргу на дії Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (вх.№ 3594/16 від 14.07.2016р.) у справі № 914/771/16 за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна» до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» про стягнення заборгованості в розмірі 13 006,99 грн.

Ухвалою суду від 15.07.2016р. прийнято скаргу та призначено до розгляду на 03.08.2016р.

Представник скаржника (відповідача у справі) в судовому засіданні 03.08.2016р. скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній та пояснень, наданих в судовому засіданні.

Представник Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в судовому засіданні усно заперечив щодо даної скарги, оскільки зазначив, що у відповідача було достатньо часу для сплати боргу.

Представник позивача (стягувача) в судове засідання 03.08.2016р. не зявився, причин неявки не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду скарги ухвалою суду, яка направлялась рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 121-2 ГПК України неявка боржника, стягувача чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги по суті.

За таких обставин суд вважає, що скарга може бути розглянута за відсутності представника позивача (стягувача).

Розглянувши скаргу на дії Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (вх.№ 3594/16 від 14.07.2016р.) у справі № 914/771/16 та додані до неї матеріали, судом встановлено наступне.

12.05.2016р. господарським судом Львівської області прийнято рішення у справі № 914/771/16, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна» 12 555,00 грн. - основного боргу, 451,99 грн. інфляційних втрат, 1 378,00 грн. - судового збору.

30.05.2016р. на виконання рішення господарського суду Львівської області від 12.05.2016р. видано судовий наказ за № 914/771/16.

13.06.2016р. державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№51389941, в якій надано боржнику (ТзОВ «Яблуневий дар») строк для добровільного виконання до 19.06.2016 р.

Як стверджує скаржник, 22.06.2016 року ним було подано Городоцькому районному відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області заяву (вих. №347) про закінчення виконавчого провадження в звязку із добровільною сплатою боргу згідно рішення господарського суду Львівської області у справі № 914/771/16 та долучено до даної заяви платіжне доручення № 1961 від 21.06.2016 року на суму 14 384,99 грн.

29.06.2016 р. державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, керуючись п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№51389941.

01.07.2016 р. державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№51531955 та ВП№ 51531942 на підставі постанов Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1438,49 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 112,72 грн. Як стверджує скаржник, постанови від 01.07.2016 р. про відкриття виконавчого провадження ВП№51531955 та ВП№ 51531942 отримані ним 05.07.2016 р., а постанова від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанова від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій на адресу ТзОВ «Яблуневий дар» не надходили.

Не погоджуючись з даними постановами, боржник - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» звернулося до суду зі скаргою на дії Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у якій просить суд визнати неправомірними дії Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та скасувати постанову від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1438,49 грн., постанову від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 112,72 грн., постанову від 01.07.2016 р. ВП№51531955 та постанову від 01.07.2016 р. ВП№ 51531942.

В обґрунтування заявленої скарги скаржник посилається на те, що органом ДВС в порушення ст.ст. 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження» неправомірно винесені постанови від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника виконавчого збору та ВП№51389941 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та відповідно неправомірно винесені постанови від 01.07.2016 р. ВП№51531955 та ВП№51531942 про примусове їх виконання, оскільки боржником добровільно виконано рішення суду у строк, визначений ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» та повідомлено про це органи державної виконавчої служби.

Проаналізувавши подані скаржником документи та підстави, наведені в обґрунтування заявленої ним скарги, заслухавши пояснення та доводи представника скаржника, розглянувши копії матеріалів виконавчого провадження, господарський суд прийшов до висновку, що вона підлягає до задоволення з огляду на таке:

Відповідно до ст. 124 ОСОБА_4 України та ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Частиною 1 ст.116 ГПК України визначено, що виконання рішення господарського суду провадиться на підставі виданого ним наказу, який є виконавчим документом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження".

Відповідно до положень ст. 82 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Цим правом скористався заявник, оскарживши дії Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Згідно ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, у тому числі наказів господарських судів.

Так, 12.05.2016р. господарським судом Львівської області прийнято рішення у справі № 914/771/16, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Яблуневий дар» на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна» 12 555,00 грн. - основного боргу, 451,99 грн. інфляційних втрат, 1 378,00 грн. - судового збору. 30.05.2016р. на виконання рішення господарського суду Львівської області від 12.05.2016р. видано судовий наказ за № 914/771/16.

Згідно ст. 19 ОСОБА_4 України органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ОСОБА_4 та законами України;

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно та повно вчиняти виконавчі дії.

Ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Приписами статті 25 Закону України «Про виконавче провадження"» визначено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Матеріали скарги свідчать, що 13.06.2016р. державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП№51389941, в п. 2 якої зазначено про те, що боржнику надано право виконати зазначений виконавчий документ у добровільному порядку в строк до 19.06.2016 р.

Боржником 21.06.2016 р. добровільно сплачено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Фукс Мастила Україна» 14 384,99 грн. на виконання рішення господарського суду Львівської області у справі № 914/771/16, що підтверджується платіжним дорученням № 1961 (належно завірена копія міститься в матеріалах справи). Також скаржником 22.06.2016 року подано Городоцькому районному відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області заяву вих. №347 про закінчення виконавчого провадження в звязку із добровільною сплатою.

Відповідно до ч.5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Частинами 2, 3 ст. 67 Кодексу законів про працю передбачено, що загальним вихідним днем є неділя. Другий вихідний день при п'ятиденному робочому тижні, якщо він не визначений законодавством, визначається графіком роботи підприємства, установи, організації, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації, і, як правило, має надаватися підряд з загальним вихідним днем. У випадку, коли святковий або неробочий день (стаття 73) збігається з вихідним днем, вихідний день переноситься на наступний після святкового або неробочого.

Статтею 73 Кодексу законів про працю встановлено такі святкові дні: 1 січня - Новий рік; 7 січня - Різдво Христове; 8 березня - Міжнародний жіночий день; 1 і 2 травня - ОСОБА_4 міжнародної солідарності трудящих; 9 травня - ОСОБА_4 перемоги над нацизмом у Другій світовій війні (ОСОБА_4 перемоги); 28 червня - ОСОБА_4 України; 24 серпня - ОСОБА_4 незалежності України; 14 жовтня - ОСОБА_4 захисника України. Робота також не провадиться в дні релігійних свят: 7 січня - Різдво Христове; один день (неділя) - Пасха (Великдень); один день (неділя) - Трійця.

Враховуючи положення зазначених статей боржником 21.06.2016 р. добровільно сплачено на користь стягувача суму боргу у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, оскільки 18.06.2016 р. та 19.06.2016 р. є суботою та неділею за календарем 2016 року, а на 19.06.2016 року припало релігійне свято Трійця, відповідно вихідний переноситься на наступний після святкового або неробочого 20.06.2016 р.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається із матеріалів скарги, 29.06.2016 р. державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області, керуючись п.8 ч.1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№51389941.

Статтею 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч.1 ст.27). У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються (ч.3 ст.27).

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що постанова про стягнення виконавчого збору надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена до суду в десятиденний строк.

З огляду на викладене державним виконавцем Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області в порушення ст.ст. 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження» без врахування положень ст. 254 ЦК України, ст.ст. 67,73 Кодексу законів про працю винесено постанови від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника виконавчого збору та ВП№51389941 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій та постанови від 01.07.2016 р. ВП№51531955 про примусове їх виконання, оскільки боржником добровільно виконано рішення суду у строк, визначений ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» та повідомлено про це органи державної виконавчої служби.

Крім того, скаржник стверджує, що постанова від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника виконавчого збору та постанова від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій на адресу ТзОВ «Яблуневий дар» не надходили.

Суд також зазначає про те, що Городоцьким районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували скаргу боржника у даній справі.

Відповідно до ст. 121-2 ГПК України скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За наслідками розгляду скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби виноситься ухвала.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" № 9 від 17.10.2012 року).

Суд, на підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, давши оцінку наведеним скаржником доводам, прийшов до висновку про неправомірність дій державної виконавчої служби.

Згідно з п.9.13. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012р., за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Отже, проаналізувавши матеріали справи, враховуючи наведене та докази, які подав заявник на підтвердження скарги, суд дійшов до висновку про задоволення даної скарги.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1, 5, 7, 25, 27, 28, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 33, 34, 43, 86, 121-2 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу на дії Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області (вх.№ 3594/16 від 14.07.2016р.) у справі № 914/771/16 задоволити.

2. Визнати незаконними дії Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області щодо винесення постанов від 01.07.2016 р. про відкриття виконавчого провадження ВП№51531955 та ВП№ 51531942 та постанов від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1438,49 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 112,72 грн.

3. Визнати недійсними та скасувати постанови Городоцького районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області від 01.07.2016 р. про відкриття виконавчого провадження ВП№51531955 та ВП№ 51531942 та постанов від 29.06.2016 р. ВП№51389941 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 1438,49 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в розмірі 112,72 грн.

Суддя Галамай О. З.