донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

15.08.2016 справа №908/1813/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: при секретарі судового засідання:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю представників сторін:

від позивача: від відповідача: від державного виконавця:не зявився; не зявився; не зявився
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА м.Донецьк
на ухвалу господарського судуЗапорізької області
від24.06.2016 р.
у справі№ 908/1813/15-г
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_5 м.Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА м.Донецьк
про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу №LC6036-11/11 від 16.02.2012 р. в сумі 291546,97 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 24.06.2016р. по справі №908/1813/15-г:

- доводи Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА, викладені у скарзі - визнано неправомірними;

- у задоволенні скарги боржника у справі - Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА на дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу від 27.10.15 р. у справі №908/1813/15-г відмовлено.

Не погодившись із ухвалою місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю ДПА м.Донецьк звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Запорізької області від 24.06.2016р. по справі №908/1813/15-г, а скаргу на дії державного виконавця задовольнити в повному обсязі.

Скаржник вважає, що ухвала місцевого господарського суду від 24.06.2016р. по справі №908/1813/15-г є такою, що прийнята із неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначив, що державний виконавець безпідставно в порушення приписів ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» відкрив виконавче провадження не за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.07.2016р. було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Будко Н.В., судді Дучал Н.М., Геза Т.Д.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 28.07.2016р. у звязку із перебуванням судді Гези Т.Д. у відпустці було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Будко Н.В., судді Мартюхіна Н.О., Дучал Н.М.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 10.08.2016р. у звязку із перебуванням судді Дучал Н.М. у відпустці було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий Будко Н.В., судді Мартюхіна Н.О., Мясищев А.М.

15.08.2016 р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив позивача, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю «Райффайзен ОСОБА_5» заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає її безпідставною та необґрунтованою, а також вказує на відсутність підстав для скасування ухвали господарського суду Запорізької області від 24.06.2016 р.

15.08.2016 р. Донецьким апеляційним господарським судом отримано клопотання відповідача (скаржника) про відкладення розгляду справи.

Представники позивача, відповідача та ДВС у судове засідання не зявилися.

Судова колегія розглянувши вищезгадане клопотання відповідача, дійшла висновку про залишення його без задоволення, враховуючи вимоги ст. 69 ГПК України, стислі строки розгляду апеляційної скарги на ухвалу місцевого господарського суду та ненадання відповідачем клопотання про продовження строку розгляду спору.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 99 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно ст.106 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Запорізької області від 21.05.2015 року у справі № 908/1813/15-г позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА задоволено, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Райффайзен ОСОБА_5 заборгованість в сумі 291546,97 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 5830,94 грн.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2015 року рішення Господарського суду Запорізької області від 21.05.2015 року у справі № 908/1813/15-г залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.10.2015 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 21.07.2015 у справі №908/1813/15-г залишено без змін.

На виконання вказаного рішення та постанови Донецького апеляційного господарського суду господарським судом був виданий наказ від 27.10.2015 року.

Вказаний наказ господарського суду Запорізької області був переданий стягувачем на виконання до Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, яким 13.11.2015 року була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № ВП 49354066. Пунктом 2 вказаної постанови боржнику визначений строк для самостійного виконання рішення, а саме у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Крім того, 13.11.2015 року державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві за заявою стягувача була прийнята постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

В процесі здійснення виконавчих дій з виконання вказаного наказу № 908/1813/15-г від 27.10.15 р. державним виконавцем Відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві у звязку з невиконанням боржником у наданий йому строк рішення була прийнята постанова від 19.11.2015 року про стягнення виконавчого збору в сумі 29737,79 грн.

Одночасно 19.11.2015 року Відділом Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві на підставі ст. ст. 57, 59 Закону України Про виконавче провадження були прийняті постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та постанова про арешт коштів боржника у межах суми 297377,91 грн.

Не погодившись із винесенням вищезазначених постанов, Товариство з обмеженою відповідальністю ДПА м.Донецьк звернулось до суду першої інстанції із скаргою на дії державного виконавця в якій просило:

а) визнати дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г, виданого 27.10.2015 р., незаконними;

б) скасувати наступні постанови Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, винесені при виконанні наказу господарського суду Запорізької області № 908/1813/15-г, виданого 27.10.2015 р.:

- постанову про відкриття виконавчого провадження № 49354066 від 13.11.2015 р.;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49354066 від 13.11.15 р.;

- постанову про стягнення виконавчого збору № 49354066 від 19.11.2015 р.;

- постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 49354066 від 19.11.15 р.;

- постанову про арешт коштів боржника № 49354066 від 19.11.2015 р.

При розгляді вищезазначених вимог, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Відповідно до ст.121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом 10 днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня коли дія мала бути вчинена.

При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Частини 1 та 2 ст.6 Закону України Про виконавче провадження встановлює, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб. Державний виконавець розяснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії ( ч.1 ст.11 Закону України Про виконавче провадження).

Відповідно до приписів ст.93 ЦК України, місцезнаходження особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснюється управління і обліку.

Згідно приписів ст. 19 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, зокрема за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

У заяві про відкриття виконавчого провадження стягувач вправі зазначити відомості що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

Стаття 20 Закону України Про виконавче провадження встановлює, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюється їх функції, належить стягувачу.

Згідно п.3.6.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999р. № 74/5 з подальшими змінами та доповненнями, державний виконавець зобовязаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення виконавчого документа до виконання і цей документ відповідає вимогам статті 19 Закону та предявлений до виконання до органу державної виконавчої служби за належним місцем виконання рішення до виконання

Відповідно до приписів ст.33 ГПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» Державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Позивач, звертаючись до начальника відділу державної виконавчої служби Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві з заявою про примусове виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/1813/15-г від 27.10.2015 року та відкриття виконавчого провадження зазначив, що юридична адресу боржника, яка зазначена в наказі 83009 м. Донецьк, вул. Новоросійська, 9, поштова адреса 04655 м Київ, пр. Московський, буд 21, офіс 12.

В даному випадку, державний виконавець не з`ясував, в порушення п.3.6.1. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Мінюста від 15.12.1999р. № 74/5, належне місце виконання рішення та безпідставно прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.11.2015 р.

Згідно ст. 20 Закону України Про виконавче провадження виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичної особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна.

Приписи ст.20 Закону України Про виконавче провадження взагалі не містить такого поняття, як фактична адреса або поштова адреса боржника .

Матеріали справи також не містять доказів, що за адресою: 04655 м Київ, пр. Московський, буд 21, офіс 12, знаходиться постійно діючий орган боржника або розташований обєкт нерухомості, що належить боржнику.

Посилання місцевого господарського суду, що відповідачем за вказаною адресою отримується поштова кореспонденція, ще не є беззаперечним доказом, знаходження постійно діючого органу боржника, оскільки адресою для листування може бути зазначена і абонентська скринька.

Згідно даних Єдиного державного реєстру відповідач не змінював своє місце реєстрації та знаходиться за адресою: 83009 м. Донецьк, вул. Новоросійська, 9.

Крім того, стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Судова колегія також бере до уваги, що відповідна державна виконавча служба знаходиться на території яка підконтрольна Україні, а тому позивач не був позбавлений права звернутися з відповідною заявою на примусове виконання рішення по справі саме до цієї виконавчої служби.

Посилання місцевого господарського суду на приписи ч.1 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до якої право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції належить стягувачу не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки матеріалами справами підтверджується, що за адресою: 04655 м Київ, пр. Московський, буд 21, офіс 12 не знаходиться ні сама юридична особа, ані її постійно діючий орган або майно.

Відповідно до п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

За таких обставин, враховуючи неправомірне відкриття державним виконавцем виконавчого провадження, вищевказана постанова про відкриття виконавче провадження від 13.11.2015р. та всі наступні постанови, які були прийняті у виконавчому провадженні ВП №49354066 підлягають визнанню недійсними.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає про відсутність повноважень у суду скасовувати процесуальні документи державного виконавця, в той же час, з огляду на тотожність вимог, апеляційний господарський суд дійшов висновку щодо визнання постанов, які були прийняті у виконавчому провадженні ВП №49354066 недійсними.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала господарського суду Запорізької області від 24.06.2016р. по справі №908/1813/15-г підлягає скасуванню як така, що прийнята при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи із прийняттям нової ухвали про часткове задоволення скарги Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА м.Донецьк на дії державного виконавця.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на державного виконавця.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 104, 105, 106, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА м.Донецьк на ухвалу господарського суду Запорізької області від 24.06.2016р. по справі №908/1813/15-г задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 24.06.2016р. по справі №908/1813/15-г скасувати.

Скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА м.Донецьк на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві задовольнити частково.

Визнати дії Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві щодо виконання наказу господарського суду Запорізької області №908/1813/15-г від 27.10.2015 р. - незаконними;

Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження ВП №49354066 від 13.11.2015 р.

Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49354066 від 13.11.2015 р.

Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві про стягнення виконавчого збору ВП №49354066 від 19.11.2015 р.

Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №49354066 від 19.11.2015 р.

Визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві про арешт коштів боржника ВП №49354066 від 19.11.2015 р.

Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ДПА судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1378 грн.

Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Н.В. Будко

Судді: Н.О. Мартюхіна

ОСОБА_3