РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016Справа №910/7714/16

За позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Строймак-синтез»

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Подільська районна в місті Києві державна адміністрація

Про виселення та стягнення 142 239,66 грн,

Суддя Спичак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Скрипнюк С.В. - представник за довіреністю;

від відповідача: Венецька А.П., Літвінов М.І. - представники за довіреністями,

від третьої особи: Лукашова В.А. - представник за довіреністю;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Строймак-синтез» про розірвання договору, виселення та стягнення 145 554,12 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7714/16 та призначено розгляд справи на 16.05.2016.

Представник відповідача в судове засідання 16.05.2016 не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 16.05.2016 надав усні пояснення у справі.

Ухвалою суду від 16.05.2016 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Подільську районну в місті Києві державна адміністрація, розгляд справи відкладено на 06.06.2016.

02.06.2016 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання в якому відповідач просив суд: продовжити строк вирішення спору у справі, витребувати у відповідача додаткові докази у справі, а саме, розрахунок суми заборгованості, з урахуванням оплат проведених відповідачем та відкласти розгляд справи.

06.06.2016 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про фіксування судового процесу з допомогою технічного звукозаписувального засобу, яке судом розглянуто та задоволено.

06.06.2016 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

06.06.2016 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів у справі, а саме, розрахунку позивача щодо наявної заборгованості відповідача станом на день розгляду справи.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про витребування доказів у справі, дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки, 06.06.2016 представником позивача подано розрахунок заборгованості.

Крім того, відповідачем подано клопотання про долучення доказів у справі, яке судом розглянуто та задоволено.

Судом розглянуто та задоволено клопотання відповідача про продовження строку вирішення спору по справі. Строк розгляду справи продовжено на 15 днів.

Ухвалою суду від 06.06.2016 розгляд справи відкладено на 26.06.2016.

22.06.2016 представник позивача через канцелярію суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, вирішення питання про прийняття якої відкладено в наступне судове засідання.

Представник позивача в судовому засіданні 22.06.2016 надав пояснення по справі.

Представник відповідача в судовому засіданні 22.06.2016 надав пояснення по справі.

Представник третьої особи в судовому засіданні 22.06.2016 надав пояснення по справі.

В судовому засіданні 22.06.2016 оголошено перерву до 11.07.2016.

07.07.2016 представник позивача через канцелярію суду подав документи на виконання вимог ухвали суду.

11.07.2016 представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що: строк дії договору оренди не закінчився, відповідач не надавав своєї згоди на припинення договору, а тому підстави для виселення останнього з орендованого ним приміщення відсутні; відсутні підстави для стягнення пені, оскільки пеня вже була сплачена відповідачем; розрахунок 3% річних здійснений позивачем не вірно; сума орендної плати вже про індексова згідно п. 6.1 договору, а тому підстави для нарахування індексу інфляції відсутні.

11.07.2016 представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання про зупинення провадження у справі, яке в судовому засіданні 11.07.2016 ним було відкликано.

Подані представником відповідача 11.07.2016 через канцелярію суду клопотання про затвердження мирової угоди та припинення провадження у справі, вирішення яких відкладено судом в наступне судове засідання.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

У зв'язку з неявкою в судове засідання представника третьої особи, в судовому засіданні 11.07.2016 у відповідності до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 14.07.2016.

В судовому засіданні 14.07.2016 представник позивача надав усні пояснення щодо заяви про уточнення (зменшення розміру) позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 14.07.2016 підтримав, подане через канцелярію суду, клопотання про відкладення розгляду справи, з метою вирішення питання щодо укладення між сторонами мирової угоди.

Представник позивача не заперечував проти відкладення розгляду справи.

Представник третьої особи в судове засідання 14.07.2016 не з'явився, вимоги ухвали про порушення провадження у справі не виконав, про причини неявки суд не повідомив, про дату та час слухання справи був повідомлений належним чином.

Судом розглянуто та задоволено клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 14.07.2016 розгляд справи відкладено до 05.08.2016.

03.08.2016 через канцелярію суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

05.08.2016 через канцелярію суду від третьої особи надійшли письмові пояснення та клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи.

В судовому засіданні 05.08.2016 представник відповідача підтримав заяву про затвердження мирової угоди.

Представник позивача та третьої особи надали пояснення щодо клопотання представника відповідача про затвердження мирової угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ГПК України умови мирової угоди сторін викладаються в адресованих господарському суду письмових заявах, що долучаються до справи. Ці заяви підписуються відповідно позивачем, відповідачем чи обома сторонами.

Відповідно до п. 3.19. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" одним із способів вирішення господарського спору є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову (частини перша і третя статті 78 ГПК). Мирова угода підписується особами, уповноваженими представляти сторони в господарському суді (стаття 28 ГПК). Треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, користуються усіма правами позивача (частина третя статті 26 ГПК) і, отже, вправі укладати мирові угоди на загальних підставах.

Враховуючи те, що мирова угода між сторонами не укладена, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання представника відповідача про затвердження мирової угоди.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.08.2016 заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивач та третьої особи надали пояснення з приводу заявленого представником відповідача клопотання.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: 1) призначення господарським судом судової експертизи; 2) надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування; 3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні 05.08.2016 заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого судом відмовлено.

В судовому засіданні 05.08.2016 на підставі ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 08.08.2016.

В судовому засіданні 08.08.2016 представник відповідача підтримав подане клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи №910/13996/16.

Представник позивач та третьої особи надали пояснення з приводу заявленого представником відповідача клопотання.

Суд, розглянувши клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення.

В судовому засіданні 08.08.2016 представник позивача підтримав подану 22.06.2016 через канцелярію суду заяву про уточнення (зменшення розміру) позовних вимог, в якій просив суд: виселити відповідача з орендованого ним житлового приміщення, стягнути з відповідача 142 239,66 грн заборгованості, з яких: 45 788,81 грн - основного боргу, 20 024,78 грн - інфляційних втрат, 8 282,97 грн - пені, 2 847,44 грн - 3% річних, 65 447,66 грн - неустойки за невиконання зобов'язання щодо повернення приміщення.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на викладене, враховуючи те, що в позовній заяві позивачем не було заявлено вимогу про стягнення неустойки за невиконання зобов'язання щодо повернення приміщення, заява позивача про уточнення позовних вимог в цій частині, судом до розгляду не приймається. В іншій частині суд приймає до розгляду, подану 22.06.2016 заяву представника позивача.

Справа розглядається в межах: виселення відповідача з орендованого ним житлового приміщення та стягнення з відповідача 45 788,81 грн - основного боргу, 20 024,78 грн - інфляційних втрат, 8 282,97 грн - пені, 2 847,44 грн - 3% річних.

Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповідно до яких проти задоволення позову заперечував.

Представник третьої особи в судовому засіданні надав усні пояснення, відповідно до яких просив суд позов задовольнити.

В судовому засіданні 08.08.2016 на підставі ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.04.2002 між Комунальним підприємством «Оренда», як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Строймак-Синтез», як орендарем (відповідач) був укладений договір № 2003-1 оренди приміщення по вулиці Оболонській, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду приміщення загальною площею 100,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Оболонська, 39, для розміщення офісу.

Відповідно до акту прийому-передачі приміщення від 04.06.2016, орендодавець передав, а орендар прийняв приміщення загальною площею 100,7 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Оболонська, 39, кв. 2.

Згідно розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації №917 від 16.11.2011 «Про припинення комунального підприємства «Оренда» шляхом приєднання до комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування» житлового фонду Подільського району міста Києва», дебіторська заборгованість та орендні справи передані до Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва».

Відповідно до рішення Київської міської ради від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури управління житлово-комунальним господарством міста Києва» та розпорядження Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 29.01.2015 № 50 «Про передачу на баланс та закріплення на праві господарського відання за Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» житлового та нежитлового фонду, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва та переданий до сфери управління Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, та приватизованого житлового фонду з метою подальшого обслуговування», Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району м. Києва» (позивач) з 01.02.2015 є балансоутримувачем житлового та нежитлового фонду Подільського району м. Києва.

30.01.2015 між Подільською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець, третя особа), відповідачем (орендар) та позивачем (підприємство) була укладена додаткова до договору, відповідно до якої відбулась заміна підприємства на Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва»

У відповідності до додаткової угоди від 01.11.2006 про внесення змін до договору оренди та розрахунку орендної плати розмір орендної плати становить 3 254,82 грн, крім того ПДВ 650,96 грн, разом - 3 905,77 грн.

Відповідно до п. 1.6. договору розмір орендної плати за кожний наступний місяць згідно п.п. 1.4-1.5 договору визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п. 1.7 договору сторонами погоджено, що орендар зобов'язаний вносити оренду плату, встановлену в п.п. 1.4 -1.6 договору не пізніше 1 числа наступного місяця в повному обсязі.

Проте, як зазначав позивач, починаючи з лютого 2015 року, відповідач порушує свої зобов'язання щодо своєчасного та в повному обсязі сплати орендних платежів.

В зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість з орендної плати за договором №2003-1 від 05.04.2002.

02.03.2016 позивач надіслав відповідачу вимогу від 01.03.2016 №10634-50, щодо погашення заборгованості за договором №2003-1 від 05.04.2002, відмову від договору на підставі ст. 782 ЦК України та повернення об'єкту оренди за актом приймання-передачі.

Зазначена вимога отримана відповідачем 04.04.2016, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Крім того, 02.03.2016 Подільська районна в місті Києві державна адміністрація надіслала відповідачу вимогу від 01.03.2016 №106-1236, щодо погашення заборгованості за договором №2003-1 від 05.04.2002, відмову від договору на підставі ст. 782 ЦК України та повернення об'єкту оренди за актом приймання-передачі.

Зазначена вимога отримана відповідачем 04.04.2016, що підтверджується витягом з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень.

Проте, відповідач сплатив наявну заборгованість частково, орендоване ним приміщення за актом приймання-передачі не повернув.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до норм частини 1 та 2 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Згідно з частиною 3 статті 283 Господарського кодексу України об'єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об'єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб'єктам господарювання.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно з п. 7.5. договору оренди дію договору може бути припинено достроково у випадку несплати орендної плати або плати за комунальні послуги протягом двох місяців.

Відповідно до ст. 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Згідно п. 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» від 29.05.2013 № 12 у вирішенні спорів про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Як зазначав позивач, не оспорював відповідач та, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків між сторонами, за період з лютого 2015 року по червень 2015 року відповідач взагалі не сплачував орендну плату за договором №2003-1 від 05.04.2002, а починаючи з липня 2015 року по червень 2016 року здійснював оплату несвоєчасно та не в повному обсязі.

Отже, орендар скористався своїм правом на відмову від договору оренди, і такий договір, в силу положень ч. 2 ст. 782 ЦК України, є розірваним з 04.04.2016 (дата отримання відповідачем повідомлення орендаря про відмову від договору №2003-1 від 05.04.2002), а у відповідача на даний час відсутні правові підстави для подальшого користування об'єктом оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 5.6 договору сторони погодили, що у випадку відмови орендаря від оренди приміщення передається орендодавцю по акту.

Проте, відповідач після припинення договору оренди №2003-1 від 05.04.2002 за актом приймання-передачі об'єкт оренди не повернув та продовжує користуватись орендованим приміщенням.

Викладеним вище спростовуються доводи відповідача про те, що строк дії договору оренди не закінчився, відповідач не надавав своєї згоди на припинення договору, а тому підстави для виселення його з орендованого ним приміщення відсутні.

У зв'язку з тим, що договір оренди є розірваним з 04.04.2016, орендоване приміщення станом на момент розгляду спору судом відповідач не звільнив, а продовжує без належних правових підстав користуватися ним, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги про виселення відповідача з нежитлового приміщення загальною площею 100,7 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Оболонська, 39 підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 45 788,81 грн заборгованості з орендної плати, посилаючись на те, що, в порушення грошових зобов'язань за договором №2003-1 від 05.04.2002, відповідач з лютого 2015 року по червень 2016 року не своєчасно та не в повному обсязі сплачує орендну плату.

Як вбачається з матеріалів справи, сума нарахованої орендної плати за період з лютого 2015 року по червень 2016 року за договором оренди №2003-1 від 05.04.2002 становить 229 190,26 грн, сума сплаченої відповідачем орендної плати становить 211 796,90 грн, з яких 28 395,45 грн зараховано, як часткове погашення пені за прострочення відповідачем сплати орендних платежів.

Таким чином заборгованість відповідача за договором оренди №2003-1 від 05.04.2002 становить 45 788,81 грн. (229 190,26 грн - (211 796,90 грн - 28 398,45 грн).

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків, складеного позивачем та відповідачем, заборгованість останнього з орендної плати за договором №2003-1 від 05.04.2002, станом на 30.06.2016 становить 45 788,81 грн (з 01.02.2015 по 26.06.2016).

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з п. 3 ст. 18, п.п.1, 3 ст. 19 Закону України «Про орендну плату державного та комунального майна» орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач, в порушення грошових зобов'язань за договором№2003-1 від 05.04.2002, в період з лютого 2015 року по червень 2016 року не в повному обсязі та несвоєчасно здійснював сплату орендних платежів, в зв'язку з чим його заборгованість за зазначеним договором становить 45 788,81 грн.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, належних доказів на заперечення відомостей повідомлених позивачем не надав, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю в сумі 45 788,81 грн.

Позивач за прострочення строків оплати орендних платежів нарахував та просить суд стягнути з відповідача 2 847,44 грн - 3% річних та 20 024,78 грн інфляційних втрат (за період прострочення з 01.03.2015 по 21.06.2016 по кожному місяцю окремо, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, згідно наданого розрахунку).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, адже здійснював сплату орендних платежів несвоєчасно та не в повному обсязі, що є підставою для застосування до відповідача господарських санкцій, обумовлених договором, та відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Здійснивши перерахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд встановив, що позивачем не вірно визначені періоди прострочення сплати відповідачем орендних платежів та періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат, адже зазначено період прострочення з 01 числа кожного місяця, проте, враховуючи умови договору (п. 1.7), період прострочення відповідача починається з 02 числа кожного місяця.

Крім того, при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних втрат позивачем не враховано, що день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

З огляду на викладене, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю в сумі 20 024,78 грн, а позовні вимоги в частині стягнення 3% річних частковому задоволенню в сумі 2 776,02 грн.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню в розмірі 8 282,97 грн (за період прострочення з 01.12.2016 по 21.06.2016 по кожному місяцю окремо, з урахуванням здійснених відповідачем проплат, згідно наданого розрахунку).

Згідно п.1. статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, за згодою сторін може бути перерахована за період дії терміну позовної давності, але розмір її не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня.

Згідно п. 6.2. договору орендна плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь орендодавця відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості з урахуванням індексації за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Відповідно до акту звірки взаємних розрахунків з відповідача була стягнута пеня за порушення грошових зобов'язань за договором в розмірі 28 395,45 грн за період прострочення, починаючи з 01.03.2016.

Як стверджував позивач, пеня зазначена в акті звірки взаємних розрахунків була нарахована автоматично (програмою) за формулою: сума нарахованої пені/сума боргу без ПДВ х сума оплати. При розрахунку позовних вимог пеня була розраховано у відповідності до умов договору та вимог чинного законодавства - в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, а тому він просить стягнути з відповідача різницю між пенею, нарахованою в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та пенею, нарахованою автоматично (програмою).

Здійснивши перерахунок пені, суд встановив, що позивачем не вірно визначені періоди прострочення сплати відповідачем орендних платежів та періоди нарахування пені, адже зазначено періоди прострочення з 01 числа кожного місяця, проте, враховуючи умови договору (п. 1.7), період прострочення відповідача починається з 02 числа кожного місяця.

Крім того, при здійсненні розрахунку пені позивачем не враховано, що день фактичної оплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення пені.

З огляду на викладене, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов'язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 7 706,50 грн.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 34, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю «Строймак-синтез» (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 39, ) з нежитлового приміщення загальною площею 100,7 кв.м за адресою: м. Київ, вул. Оболонська, 39.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Строймак-синтез» (04071, м. Київ, вул. Оболонська, 39, ) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Подільського району міста Києва» (04071, м. Київ, вул. Хорива. 36, ) 45 788 (сорок п'ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн 81 коп. - основного боргу, 7 706 (сім тисяч сімсот шість) грн 50 коп. - пені, 2 776 (дві тисячі сімсот сімдесят шість) грн 02 коп. - 3% річних, 20 024 (двадцять тисяч двадцять чотири) грн 78 коп. - інфляційних втрат, 2 522 (дві тисячі п'ятсот двадцять дві) грн 44 коп. - судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Дата підписання рішення

15.08.2016

Суддя О.М. Спичак