Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "03" серпня 2016 р. Справа № 906/519/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. від 23.05.16р.

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Спільного малого підприємства "СЕВІ" (м. Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка Агро" (с. Стара Олександрівка, Червоноармійський район, Житомирська область)

про стягнення 234649,90 грн.

Строк розгляду спору продовжено по 11.08.16р. за клопотанням сторони у відповідності до ч.3 ст. 69 ГПК України.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на свою користь 234649,90 грн. заборгованості за виконані сільськогосподарські роботи згідно договору №280415-04 від 28.04.15р., з яких 147768,00 грн. - сума основного боргу, 4433,04 грн. - 3% річних, 10975,38 грн. - інфляційні та 71473,48 грн. - пеня.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Надав довідку про заборгованість відповідача станом на день розгляду справи в суді, а також уточнений розрахунок пені.

Представник відповідача в засідання суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст. 75 ГПК України.

Суд дослідив в судовому засіданні документи, а саме: договір №280415-04 від 28.04.15р., акт надання послуг, розрахунки суми боргу, акт звірки взаємних розрахунків, довідки, відзив на позовну заяву, статут, витяги з ЄДР та інші.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28.04.15р. між сторонами був укладений договір №280415-04 на виконання сільськогосподарських робіт (а.с.7-12), відповідно до умов якого відповідач (замовник) доручає, а позивач (виконавець) приймає на себе зобов'язання виконати відповідно до умов даного договору сільськогосподарські роботи: культивація згідно параметрів: культивація грунту в об'ємі - 620 га (п. 1.1 договору)

Згідно з п.1.2 даного договору, замовник зобов'язується прийняти виконані сільськогосподарські роботи та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим договором.

Пунктом 2.1 договору сторони визначили, що виконавець забезпечує виконання сільськогосподарських робіт, передбачених цим договором: культивація в термін з "28" квітня 2015р. по "30" травня 2015р.

Вартість робіт за договором визначається виходячи з фактичних обсягів робіт та розцінки: - 240,00 грн/га без ПДВ - культивація, орієнтовна сума договору 148800,00 грн. без ПДВ, і сплачується замовником виконавцю шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в даному договорі (п. 3.1 договору).

Відповідно до п.3.3 даного договору, замовник здійснює оплату виконавцю по факту за виконані роботи на підставі ОСОБА_1 виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 банківських днів з дня їх підписання.

Згідно з п.9.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (у разі їх наявності) сторін і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

На виконання умов даного договору, позивач виконав передбачені договором сільськогосподарські роботи - культивація 615,7 га земельної ділянки на загальну суму 147768,00 грн., що підтверджується ОСОБА_1 надання послуг №41 від 08.05.15р. (а.с.13).

Пунктом 5.3 договору сторони визначили, що замовник зобов'язаний, зокрема, вчасно оплатити вартість виконаних робіт на основі рахунків виконавця відповідно до умов даного договору.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо своєчасної оплати вартості виконаних позивачем робіт не виконав.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, внаслідок невиконання відповідачем свого обов'язку щодо оплати вартості виконаних робіт, за останнім утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 147768,00 грн., про що свідчить довідка позивача №4/8 від 03.08.16р. та підписаний сторонами акт звіряння взаємних розрахунків (а.с.32).

Суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору на виконання сільськогосподарських робіт №280415-04 від 28.04.15р.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст.526 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання.

Як передбачено частиною 1 ст.901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч.1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач не виконав передбаченого договором зобов'язання щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт в повному обсязі та у встановлений договором строк.

Тому, з врахуванням наведеного вище, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 147768,00 грн. основного боргу суд вважає обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 4433,04 грн. 3% річних та 10975,38 грн. інфляційних.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування позивачем до стягнення з відповідача 4433,04 грн. 3% річних проведено згідно вимог чинного законодавства, а тому підлягають задоволенню. Разом з тим, перевіривши розрахунок інфляційних (а.с.15), суд дійшов висновку, що розмір вказаного зобов'язання, який підлягає стягненню, становить 10934,83 грн.

А оскільки позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10975,38 грн. інфляційних, тому суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 40,55 грн. (10975,38 грн. - 10934,83 грн.) інфляційних.

Також позивачем в позовній заяві заявлено до стягнення з відповідача 71473,48 грн. пені.

Згідно обгрунтованого розрахунку, наданого представником позивача в засіданні суду, розмір пені за шість місяців прострочки оплати (з 22.05.15р. по 22.11.15р.) становить 40435,80 грн.

Відповідно до ст.610, п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Згідно з п.6.3 договору, за прострочення оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України (що діяла у період, за який вона нараховується) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Перевіривши уточнений розрахунок вказаного зобов'язання, суд вважає, що пеня в сумі 40435,80 грн. нарахована правильно та відповідно до вимог чинного законодавства і підлягає задоволенню.

А оскільки в позовній заяві заявлено до стягнення 71473,48 грн. пені, тому суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 31037,68 грн. (71473,48 грн. - 40435,80 грн.) пені.

Відповідно до вимог ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов щодо підстав та предмету не оспорив, доказів сплати боргу суду не надав, в акті звірки взаємних розрахунків (а.с.32) суму основного боргу визнав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 147768,00 грн. основного боргу, 4433,04 грн. 3% річних, 10934,83 грн. інфляційних та 40435,80 грн. пені обгрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи та підлягають задоволенню. А в частині стягнення 40,55 грн. інфляційних та 31037,68 грн. пені суд відмовляє в задоволенні позову, про що зазначав вище.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.38), а саме те, що договір №280415-04 на виконання сільськогосподарських робіт від 28.04.15р. є похідним від договору №240415-01 від 24.04.15р. про спільну діяльність та, що договір №280415-04 від 28.04.15р. і акт надання послуг №41 від 08.05.15р. були складені сторонами лише з метою відображення проведення вказаних сільськогосподарських робіт по бухгалтерському обліку відповідача, господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 10.1 договору №280415-04 на виконання сільськогосподарських робіт від 28.04.15р. сторони погодили, що усі правовідносини, що виникають з цього договору або пов'язані із ним, у тому числі пов'язані із дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням цього договору, тлумаченням його умов, визначенням наслідків недійсності або порушення договору, регламентуються цим договором та відповідними нормами чинного в Україні законодавства, а також застосованими до таких правовідносин звичаями ділового обороту на підставі принципів добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до п.10.2 цього ж договору, після підписання цього договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості сторін з питань, що так чи інакше стосуються цього договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов цього договору.

Таким чином, договором №280415-04 на виконання сільськогосподарських робіт від 28.04.15р. сторони фактично припинили чинність договору №240415-01 від 24.04.15р. про спільну діяльність (а.с.39-41), оскільки в договорі №280415-04 на виконання сільськогосподарських робіт від 28.04.15р. сторони узгодили свої нові права та обов'язки, а також умови проведення між собою розрахунків.

Витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка Агро", 12043, Житомирська область, Червоноармійський район, с. Стара Олександрівка, вул. Червоноармійська, 63,

на користь Спільного малого підприємства "СЕВІ", 10025, м. Житомир, вул. Павла Сингаївського, 4, офіс 2,

- 147768,00 грн. - основного боргу;

- 4433,04 грн. - 3% річних%

- 10934,83 грн. - інфляційних;

- 40435,80 грн. - пені;

- 3053,58 грн. - витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору.

3. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 40,55 грн. інфляційних та 31037,68 грн. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено: 08.08.16.

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу

3 - відповідачу (рек. з пов. про вручення)