ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2016 р.Справа № 915/193/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г.

(згідно розпорядження в.о. керівника апарату від 09.08.2016р. №512 щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

від відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп

на рішення господарського суду Миколаївської області від 16.05.2016р.

по справі №915/193/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп

про стягнення заборгованості у сумі 30073,62 грн., з яких: 26250,15 грн. основного боргу, 3038,84 грн. пені, 207,28 грн. 3% річних та 577,35 грн. збитків від інфляції,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами (та уточненнями до них про збільшення та зменшення розміру позовних вимог) про стягнення з ТОВ Енетеп заборгованості за послуги з розподілу природного газу в сумі 44745,69грн. основного боргу, 3167,28грн. пені, 216,04грн. 3% річних та 262,5грн. збитків від інфляції.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між Оператором ГРМ та споживачем було укладено Договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09420VIRО9DТ016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим). Постановою НКРЕКП від 29.12.2015р. №3181 для позивача встановлено тариф на послуги розподілу природного газу в розмірі 722,9грн. за 100куб.м. (без врахування ПДВ). На виконання умов договору позивачем для відповідача в січні 2016р. надано послуги з розподілу 73,95 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 64150,15грн., в лютому 2016р. 21,321 тис. куб. м. на суму 18495,54грн. Факт постачання підтверджується підписаними обома сторонами ОСОБА_3 наданих послуг з розміру природного газу від 31.01.2016р. №МКП00002656 та від 29.02.2016р. №МКП00004681. Відповідачем зобовязання за Договором виконані частково, сплачено 29.01.2016р. 36000грн., та 10.02.2016р. 1900грн. Станом на день предявлення позову заборгованість за послуги з розподілу природного газу складає 44745,69 грн. за стягненням якої із врахуванням нарахованої пені, 3% річних, збитків від інфляції позивач звернувся до господарського суду.

У відзиві на позовну заяву ТОВ Енетеп вважає, що позовні вимоги не можуть бути ним визнані з тих підстав, що між позивачем та відповідачем договору розподілу природного газу укладено не було, будь-які акти приймання-передачі наданих послуг газу між ТОВ Енетеп та ПАТ Миколаївгаз відсутні, а тому у позивача відсутні підстави, які чітко визначені Кодексом ГРС для оплати вартості послуг. Крім того, позивачем недодержано порядок досудового врегулювання спору та не направлено претензію на адресу відповідача.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 16.05.2016р. (суддя Мавродієва М.В.) позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ Енетеп на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз 44745,69грн. основного боргу, 2501,39 грн. пені, 177,07грн. 3% річних та 1350,44грн. судового збору.

Судове рішення мотивоване таким:

- на виконання умов типового договору позивачем протягом січня-лютого 2016р. були надані відповідачу послуги з розподілу 95,271 тис.куб. м. природного газу на загальну суму 82645,69грн., що підтверджується копіями актів наданих послуг від 31.01.2016р. та 29.02.2016р., та не заперечується відповідачем;

- на час розгляду справи відповідачем не сплачено за послуги з розподілу природного газу 44745,69грн. (82645,69-37900);

- оскільки позивачем не доведено, що умови п.6.4 тимчасового договору в частині встановлення рахунків ним були дотриманні, обовязок відповідача по оплаті боргу за надані послуги з розподілу природного газу мав виникнути лише після предявлення позивачем вимоги в порядку ст. 530 ЦК України;

- вимогою по зобовязанням січня 2016р. суд вважає направлену на адресу відповідача позовну заяву, яка була отримана останнім 02.03.2016р., отже, обовязок по оплаті мав бути виконаний відповідачем протягом 7 днів, тобто, до 09.03.2016р, вимогою по зобовязанням лютого 2016р. суд вважає направлену на адресу відповідача заяву про збільшення розміру позовних вимог, яка була отримана останнім 21.03.2016р., отже, обовязок по оплаті мав бути виконаний відповідачем протягом 7 днів до 28.03.2016р.;

- у вказані терміни (до 09.03.2016р. та 28.03.2016р.) відповідачем залишок боргу з оплати послуг в сумі 44745,69 грн. не погашений, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю;

- господарським судом уточнені виконані позивачем розрахунки пені та 3% річних, розмір яких складає: пені за січень-лютий 2016р. 2501,39грн.; 3% річних -177,87грн. нараховані позивачем інфляційні не дорівнюють календарному місяцю, а тому відсутні підстави для їх стягнення.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновкам суду, ТОВ Енетеп просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 16.05.2016р. у справі №915/193/16 і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви повністю.

Доводи скаржника ґрунтуються на допущених господарським судом порушеннях норм матеріального та процесуального права, а саме:

- суд не звернув уваги що договору розподілу природного газу між сторонами укладено не було; заява - приєднання до умов договору розподілу природнього газу №09420VIRО9DТ016 підписана відповідачем, але всупереч нормам Кодексу ГРС, письмова форма договору розподілу природного газу товариству, як споживачу, до теперішнього часу ПАТ „Миколаївгаз не надана; умови п. 5 Кодексу ГРС постачальником не виконані;

- позивачем не надано доказів вручення відповідного рахунку ТОВ Енетеп про оплату послуги на умовах договору розподілу природного газу;

- відповідач не погоджується з сумою позовних вимог, так як пеня, 3% річних та індекс інфляції нараховані з суттєвими порушеннями, про що також зазначено судом в рішенні;

- позивачем не додержано порядок досудового врегулювання спору та не направлено претензію або вимогу на адресу відповідача;

- часткова оплата була здійснена відповідачем вимушено, так як 25.01.2016р. ТОВ Енетеп отримало повідомлення про припинення (обмеження) газопостачання від ПАТ „Миколаївгаз і населення залишилось би без теплопостачання в зимовий період;

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Господарським судом встановлено, що 01.01.2016 між ПАТ по газопостачанню та газифікації Миколаївгаз та ТОВ Енетеп укладений Типовий договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09420VIRО9DТ016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Згідно з п.2.1 Типового договору, Оператор ГРМ (позивач у справі) зобовязується надати споживачу (відповідач у справі) послугу з розподілу природного газу, а споживач зобовязується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором.

Згідно до п.6.6 Типового договору, надання Оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Як свідчать матеріали справи, сторонами підписані два акти, а саме: ОСОБА_3 №МКП00002656 наданих послуг з розподілу природного газу від 31.01.2016р. за січень 2016 рік у обсязі 73,95 тис. куб.м на суму 64150,15 грн. (з ПДВ) та ОСОБА_3 №МКП00004681 наданих послуг з розподілу природного газу від 29.02.2016р. за лютий 2016 рік у обсязі 21,321 тис. куб.м на суму 18495,54 грн.

Тобто, на виконання умов Типового договору, позивачем, протягом січня лютого 2016 року, були надані відповідачу послуги з розподілу 95,271 тис. куб. м природного газу на загальну суму 82645,69 грн., що підтверджується копіями актів наданих послуг від 31.01.2016р. та від 29.02.2016р.

Наданими позивачем банківськими виписками підтверджується, що відповідачем було частково сплачено вартість послуг з розподілу природного газу в сумі 36000 грн. за платіжним дорученням №235 від 29.01.2016 та 1900 грн. за платіжним дорученням №244 від 10.02.2016р.

Заборгованість за послуги з розподілу газу становить 44745,69 грн. і вимоги про стягнення вказаної суми боргу господарським судом визнані доведеними і підлягаючими задоволенню.

Щодо застосування штрафних санкцій у вигляді пені 3167,28грн., 3% річних 216,04грн., збитків від інфляції 262,5грн., то за уточненнями, проведеними господарським судом, задоволенню підлягають вимоги про стягнення пені в сумі 2501,39грн., 3% річних в сумі 177,07 грн.

При цьому господарський суд виходив з того, що обовязок по оплаті зобовязань за січень 2016р. мав бути виконаний відповідачем з 02.03.2016р. по 09.03.2016р. Обовязок по оплаті зобовязань за лютий 2016р. мав бути виконаний відповідачем в період з 21.03.2016р. до 28.03.2016р.

Господарським судом також зазначено, що з 22.04.2016р. зменшена ставка НБУ, що не було враховано позивачем при розрахунку пені.

Відмова в стягненні інфляційних вмотивована тим, що позивачем нараховані інфляційні за березень 2016р., при цьому, прострочення виконання відповідачем зобовязання не дорівнює календарному місяцю, тобто, індекс інфляції не нараховується за прострочення, термін якого є меншим ніж місяць.

Відшкодування позивачу сплаченого судового збору здійснено за рахунок відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

З обґрунтованістю висновків місцевого суду погодитися можна.

У господарських відносинах грошові зобовязання виникають з господарських договорів та інших угод, передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України). Однак, оскільки господарський договір (угода) є не єдиною підставою виникнення відповідного зобовязання, то сама лише відсутність між сторонами спірних правовідносин такого договору (угоди) або не зазначення в останньому умов (пунктів) щодо відповідальності за порушення грошового зобовязання не перешкоджає застосуванню даної відповідальності, але тільки у разі якщо підстави такого застосування і розмір відповідальності передбачені актами законодавства.

Слід також враховувати, що договір, в тому числі в тій його частині, яка стосується відповідальності за невиконання грошових зобовязань, може бути укладено не лише шляхом складання єдиного документа, підписаного сторонами, а й шляхом обліку листа, телеграми, факсограмами, телефонограмами та іншими документами, якщо із зазначених документів вбачається, що сторони погодили умови стосовно такої відповідальності.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобовязання, слід виходити з приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, а саме: якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не впливає із договору або актів цивільного законодавства.

30.09.2015р. постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494, було затверджено Кодекс газорозподільних систем, який набрав чинності з 27.11.2015р.

В п.1 гл. 1 р. VI Кодексу ГРС передбачено, що субєкти природного газу (в тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання (передачу) природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (в тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу та/або цілодобовий доступ обєкта споживача до газорозподільної системи.

Споживачі, в тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобовязані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх обєкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається, а укладення договору передбачається з урахуванням ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою типового договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає типовому договору розподілу природного газу і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема, повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка оператора ГРМ та/або документальне підтвердження споживання природного газу.

Як підставно зазначено господарським судом, між сторонами було укладено договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №09420VIRО9DТ016 до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Також сторонами було підписано два акти: ОСОБА_3 №МКП00002656 наданих послуг з розподілу природного газу від 31.01.2016р. за січень 2016р. в обсязі 73,95 тис.куб.м на суму 64150,15грн (з ПДВ); ОСОБА_3 №МКП00004681 наданих послуг з розподілу природного газу від 29.02.2016р. за лютий 2016р. в обсязі 21,321 тис.куб.м на суму 18495,54 грн. (з ПДВ).

Також відповідачем було частково оплачено вартість послуг з розподілу природного газу в сумі 36000грн. за платіжним дорученням №235 від 29.01.2016р. та 1900грн. за платіжним дорученням №244 від 10.02.2016р.

Наведене спростовує твердження скаржника про те, що між сторонами не виникли договірні відносини.

Станом на час розгляду справи відповідачем не оплачено за послуги з розподілу природного газу в сумі 44745,69грн., а тому господарський суд підставно задовольнив вимогу про стягнення з відповідача вказану суму основного боргу.

Посилання скаржника на ненадання рахунку на оплату послуг, як на підставу для неоплати отриманих послуг, не заслуговує на увагу, оскільки рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати кошти, ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обовязку сплатити платежі згідно умов та порядку виконання зобовязань, визначених договором.

Щодо нарахування пені, інфляційних та 3% річних.

Статтею 193, 199 ГК України, ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Заходами відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій передбачено ч. 1 ст. 216 та ч. 1 ст. 546 ЦК України.

Згідно зі ст. 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобовязаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобовязання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Апеляційна інстанція погоджується із висновком суду щодо стягнення суми пені за зобовязаннями січня та лютого 2016р. в сумі 2501,39грн. (в результаті зробленого судом перерахунку нарахованої суми пені 3167,28грн.).

Також підставно господарським судом стягнуто 3% річних в загальній формі 177,07грн. (із врахуванням, що за зобовязаннями січня 2016р. обовязок по сплаті виник 10.03.2016р., а не 19.02.2016р.).

В задоволені вимог про стягнення 262,5 грн. збитків від інфляції господарським судом підставно відмовлено з посиланням на ту обставину, що індекс інфляції не нараховується за прострочення, термін якого є меншим, ніж місяць, господарський суд виходив з того, що позивачем нараховані інфляційні за березень 2016р., при цьому, прострочення виконання відповідачем зобовязання не дорівнює календарному місяцю.

Таким чином, суд першої інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи, зясував дійсні права і обовязки сторін, правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини та обґрунтовано задовольнив позовні вимоги частково.

Відповідач свій контррозрахунок до суду не надав, правом на проведення з позивачем перевірки розрахунків та складання акту взаєморозрахунків, як зазначено в ухвалі суду апеляційної інстанції від 18.07.2016р., не скористався, звірку взаєморозрахунків не проведено сторонами з вини відповідача.

Господарський суд дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх присутності, керуючись законом, що відповідає ст. 43 ГПК України.

Рішення господарського суду прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги правильності викладених в ньому висновків не спростовують, в звязку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акта колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Енетеп залишити без задоволення рішення господарського суду Миколаївської області від 16.05.2016р. по справі №915/193/16 без змін.

Постанова в порядку ст. 105 Господарського Процесуального Кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя І.Г. Філінюк