РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2016Справа № 910/5141/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна"

до Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк"

третьої особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "БФ Логістика"

про стягнення 581 822,21 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Ларіонов М.О. (представник за довіреністю від 16.02.2016р.);

- Трут Д.В. (представник за довіреністю від 16.02.2016р.);

від відповідача: не з'явились;

від третьої особи: Шапран К.С. (представник за довіреністю №17 від 21.03.2016р.).

Обставини справи:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (надалі також - відповідач) суми помилково перерахованих коштів в розмірі 581 822,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем було помилково здійснено переказ грошових коштів в сумі 581 822,21 грн. на банківський рахунок третьої особи, відкритий у відповідача, який був напередодні закритий. При цьому, позивач вказує на ту обставину, що вказані кошти було перераховано відповідачу до введення у останнього тимчасової адміністрації, а в силу ч. 2 ст. 50 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вказані кошти не можуть бути активами банку та включатися до його ліквідаційної маси.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти задоволення позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на введення в банку тимчасової адміністрації та в подальшому процедури ліквідації, а отже, відсутності підстав для задоволення будь-яких кредиторських вимог поза межами вказаних процедур, передбачених законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Третя особа надала суду на виконання вимог ухвали суду письмові пояснення, відповідно до яких вказала на те, що позивачем було помилково здійснено оплату наданих нею послуг на рахунок відкритий у відповідача, який було закрито та внаслідок того, що відповідач відмовляється повернути вказані кошти позивачу, у останнього виникла заборгованість перед третьою особою за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.03.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 12.04.2016р. Крім того, залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "БФ Логістика".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2016р. провадження у справі №910/5141/16 зупинено до закінчення розгляду Київським апеляційним адміністративним судом апеляційних скарг учасників судового процесу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016р. у справі №826/1162/16 та набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016р. поновлено провадження у справі та призначено розгляд на 31.05.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.05.2016р. продовжено строк розгляду спору до 06.07.2016р. включно.

В судовому засіданні 31.05.2016р. оголошено перерву до 14.06.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. провадження у справі №910/5141/16 зупинено до набрання постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016р. у справі №826/5325/16 законної сили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2016р. поновлено провадження у справі та призначено розгляд на 16.08.2016р.

В судове засідання 16.08.2016р. представник відповідача не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 16 серпня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем та третьою особою внаслідок укладення Договору №14/42 від 27.12.2013р. склалися господарські правовідносини.

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення №160006497 від 18.12.2015р. позивач помилково перерахував на рахунок третьої особи №0541 відкритий у відповідача грошові кошти на суму 581 822,21 грн. з призначенням платежу: оплата згідно рахунку ОУ-0000653 від 30.11.2015р.

Як зазначає позивач та третя особа та вказане вбачається з наявної в матеріалах справи довідки відповідача №77 від 21.12.2015р. вказаний рахунок 17.12.2015р. було закрито.

Листом вих. №440/15 від 28.12.2015р. позивач звернувся до відповідача з проханням повернути суму помилково перерахованих коштів у розмірі 581 822,21 грн. на закритий рахунок третьої особи, на якого відповідачем було надано відповідь (лист №58/012-16 від 12.01.2016р.) про те, що в банку введено тимчасову адміністрацію на строк з 25.12.2015р. по 24.03.2016р. включно та відповідно до ст. 36 закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку під час її введення не здійснюється.

Оскільки відповідач безпідставно отримані кошти у сумі 581 822,21 грн. не повернув, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 1089 Цивільного кодексу України за платіжним дорученням банк зобов'язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

В силу вимог ст. 1090 Цивільного кодексу України зміст і форма платіжного доручення та розрахункових документів, що подаються разом з ним, мають відповідати вимогам, встановленим законом і банківськими правилами. Банк не має права робити виправлення у платіжному дорученні клієнта, якщо інше не встановлено законом або банківськими правилами.

Приписами ст. 1091 Цивільного кодексу України встановлено, що банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Згідно з п. 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України № 22 від 21.01.04. (далі - Інструкція) неналежний отримувач - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі - учасників платіжної системи.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" обслуговуючий отримувача банк у розрахунковому документі зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунка отримувача та коду юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України / реєстраційним (обліковим) номером платника податків / реєстраційним номером облікової картки платника податків - фізичної особи (серії та номера паспорта, якщо фізична особа відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та має відмітку в паспорті) і зараховувати кошти на рахунок отримувача лише в разі їх збігу. У противному разі банк, що обслуговує отримувача, має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів. У разі неможливості встановлення належного отримувача банк, що обслуговує отримувача, зобов'язаний повернути кошти, переказані за цим документом, банку, що обслуговує платника, із зазначенням причини їх повернення. У разі недотримання вищезазначеної вимоги відповідальність за шкоду, заподіяну суб'єктам переказу, покладається на банк, що обслуговує отримувача.

Згідно пунктів 2.31. - 2.32. Інструкції банк отримувача зобов'язаний перевірити відповідність номера рахунку отримувача і його коду, що зазначені в електронному розрахунковому документі, і зараховувати кошти на рахунок отримувача, лише якщо вони збігаються. У разі їх невідповідності банк має право затримати суму переказу на строк до чотирьох робочих днів (у які враховується і день надходження до банку отримувача електронного розрахункового документа) для встановлення належного отримувача цих коштів, яку зараховує на рахунок "Кредитові суми до з'ясування". Банк має забезпечити зберігання належним чином оформленої/го (засвідченої/го підписом відповідального виконавця чи електронним цифровим підписом) паперової копії електронного розрахункового документа чи електронного розрахункового документа. Для встановлення належного отримувача банк отримувача зобов'язаний надіслати банку платника запит щодо уточнення номера рахунку та/або коду отримувача. Обмін запитами щодо уточнення цих реквізитів та відповідями здійснюється засобами платіжної системи в захищеному вигляді за допомогою окремих типів електронних документів, формати та правила заповнення яких визначаються цією платіжною системою. Якщо немає змоги встановити належного отримувача, або не надійшли уточнені дані від банку платника, то банк не пізніше четвертого робочого дня зобов'язаний повернути кошти банку, що обслуговує платника, із зазначенням номера та дати електронного розрахункового документа та причини повернення.

Пунктом 2.35 Інструкції встановлено, що кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку. Банк, що обслуговує неналежного отримувача, не несе відповідальності за своєчасність подання ним розрахункового документа на повернення помилково зарахованих на його рахунок коштів.

Строк, протягом якого неналежний отримувач повинен повернути кошти, що помилково зараховані на його рахунок, визначений п. 6 Указу Президента України "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" від 16.03.1995р., відповідно до якого підприємства, незалежно від форм власності, мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому в силу частини другої цієї статті зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї статті застосовується також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов'язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: збільшення майна однієї сторони (набувачем), з одночасним зменшенням його у іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013 у справі 5006/18/13/2012, згідно з якою аналіз ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов'язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

В даному випадку майном є грошові кошти, які були отримані відповідачем у зв'язку з їх перерахуванням позивачем на рахунок третьої особи, який було закрито.

Згідно ст. 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як зазначалось вище, спірні кошти було перераховано та проведено банком 18.12.2015р. та у зв'язку з тим, що такі кошти було отримано відповідачем без достатньої правової підстави, вони мали бути повернуті в п'ятиденний строк позивачу.

Щодо наведених у відзиві на позовну заяву заперечень відповідача проти позовних вимог, суд відзначає наступне.

Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлює правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

У спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Згідно з п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. При цьому під кредиторами банку маються на увазі юридичні або фізичні особи, які мають документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо здійснення операцій з переказу коштів фізичних та юридичних осіб, що надійшли на їхні рахунки, починаючи з наступного дня після запровадження процедури тимчасової адміністрації.

Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Наслідки початку процедури ліквідації банку визначено ст. 46 вказаного нормативно-правового акту.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Частиною 2 статті 49 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статі 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Частиною 6 вказаної статті унормовано, що уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури.

Згідно з положеннями ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня початку процедури ліквідації банку: припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов'язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов'язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до ст. 52 цього Закону.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку; вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює, в тому числі, такі повноваження: здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; тощо (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у ч. 1 ст. 52 цього Закону.

З огляду на наведене вище, суд зауважує, що задоволення кредиторських вимог поза межами процедури ліквідації банку не узгоджується з положеннями Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", суперечить вказаному Закону та призводить до порушення в цілому балансу інтересів кредиторів банку.

При цьому, безпідставним є посилання позивача на те, що спірні кошти підлягають поверненню з підстав, що їх було перераховано відповідачу ще до введення у останнього тимчасової адміністрації, оскільки запровадження в банку тимчасової адміністрації та/або введення процедури ліквідації унеможливлює виконання банком своїх зобов'язань поза межами названих процедур, в тому числі щодо повернення помилково перерахованих коштів.

Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015р., від 01.04.2015р., від 01.04.2015р., від 10.06.2015р. та від 03.02.2016р. у справах №3-24гс15, №3-34гс15, №3-25гс15, №3-223гс15, №3-1182гс15.

Разом з тим, суд відзначає, що провадження у даній справі двічі зупинялося до закінчення розгляду Київським апеляційним адміністративним судом апеляційних скарг учасників судового процесу на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016р. у справі №826/1162/16 та набрання судовим рішенням у вказаній справі законної сили (спір щодо запровадження тимчасової адміністрації у відповідача) та набрання постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016р. у справі №826/5325/16 законної сили (спір щодо запровадження процедури ліквідації відповідача).

Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено відомостями з Єдиного державного реєстру судових рішень, судові рішення, внесені до якого, відповідно до ст. 4 закону України "Про доступ до судових рішень" є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016р. у справі №826/1162/16 адміністративний позов задоволено частково та визнано незаконною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "УкрІнБанк" до категорії неплатоспроможних". Визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 239 від 24.12.2015 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "УкрІнБанк" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку". Зобов'язано Національний банк України надати термін в 95 днів для відновлення платоспроможності Публічного акціонерного товариства "УкрІнБанк". В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016р. у справі №826/1162/16 залишено без змін.

Крім того, в провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебувала справа №826/5325/16 за адміністративним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, за участю третіх осіб - Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УкрІнБанк" Білої Ірини Володимирівни про визнання протиправними та скасування постанови Правління Національного банку України від 22.03.2016 №180 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" і рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український Інноваційний Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" від 22.03.2016 №382. Та як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016р. у справі №826/5325/16 адміністративний позов задоволено частково.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016р. постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016р. у справі №826/5325/16 залишено без змін.

Відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Таким чином, судові рішення у наведених вище адміністративних справах набрали законної сили та з огляду на положення ст. 35 ГПК України обставини, що встановлені під час їх розгляду не потребують доказування при розгляді даної справи.

За таких обставин, з огляду на скасування в судовому порядку запровадження у відповідача тимчасової адміністрації та процедури ліквідації, у останнього відсутні правові підстави для відмови у поверненні спірних коштів позивачу.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього обов'язку повернути позивачу суму помилково перерахованих коштів в розмірі 581 822,21 грн.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/5141/16 позовні вимоги підлягають задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми помилково перерахованих коштів в розмірі 581 822,21 грн.

Судовий збір позивача в розмірі 8 727,33 грн., відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, 10-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" (, адреса: 04070, м. Київ, вул. Спаська, буд. 30-А) суму помилково перерахованих коштів в розмірі 581 822,21 грн. (п'ятсот вісімдесят одну тисячу вісімсот двадцять дві гривні 21 коп.) та судовий збір у розмірі 8 727,33 грн. (вісім тисяч сімсот двадцять сім гривень 33 коп.).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.08.2016р.

Суддя С.М. Морозов