ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Справа № 915/2168/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді:Барицької Т.Л.,
суддів:Губенко Н.М.,
Картере В.І.,
розглянувши касаційну скаргуПриватного підприємства "Виробничо - торгівельна фірма "ТАБ"
на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016
та на рішеннягосподарського суду Миколаївської області від 24.02.2016
у справі№915/2168/15 господарського суду Миколаївської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОПІК-Україна"
доПриватного підприємства "Виробничо - торгівельна фірма "ТАБ"
про стягнення 1040901,15 грн.
в судовому засіданні взяли участь представники: - позивача повідомлений, але не з'явився; - відповідача Снігір Є.О., Притулюк Ю.О.;
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 24.02.2016 у справі №915/2168/15 (суддя Коваль Ю.М.), залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 (судді: Разюк Г.П., Колоколов С.І., Петров М.С.), задоволений позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКОПІК-Україна" (надалі позивач/ТОВ "Екопік-Україна") до Приватного підприємства "Виробничо - торгівельна фірма "ТАБ" (надалі відповідач/ПП "ВТФ "ТАБ") про стягнення 1040901,15 грн.

Відповідач, не погоджуючись із прийнятими у даній справі судовими рішеннями, звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права, просить рішення та постанову скасувати і прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Усіх учасників судового процесу було належним чином повідомлено про час та місце розгляду даної справи.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових актів, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 040 901,15 грн., з яких заборгованість по кредиту становить 998 760,97 грн., заборгованість зі сплати відсотків - 42 140,18 грн.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що внаслідок передання (відступлення) йому ПАТ Банк "Морський" за договором про відступлення права вимоги від 16.06.2014 за кредитним договором №640511-КЮ від 03.06.2011 права вимоги до відповідача, враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором з повернення кредитних коштів та відсотків за користування ними, позивач в судовому порядку вимагає стягнути з відповідача наявну у останнього заборгованість.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, встановили що 03.06.2011 між ПАТ Банком "Морський" та ТОВ "Сота-Плюс" укладено кредитний договір №640511-КЮ, відповідно до якого банк надає позичальнику на умовах даного договору, а позичальник зобов'язується прийняти, використати та повернути банку грошові кошти, видані в формі відновлювальної відзивної кредитної лінії для ведення фінансової, господарської і іншої діяльності, в тому числі на поповнення оборотних засобів, в сумі 2 000 000,00 грн., а також сплатити відсотки за користування кредитом в порядку і на умовах, визначених даним договором (п.п. 1.1) зі строком повернення не пізніше 03.06.2014 (п.1.2.).

Додатком №1 до вказаного кредитного договору сторони встановили Графік зниження ліміту кредитної лінії.

07.06.2012 між ПАТ Банк "Морський", ТОВ "Сота-Плюс" (первісний позичальник) та ПП "ВТФ "ТАБ" (новий позичальник) був укладений договір переводу зобов'язань за №640511/об, відповідно до умов якого первісний позичальник (ТОВ "Сота-Плюс") переводить зобов'язання по кредитному договору №640511-КЮ від 03.06.2011, який був укладений між ТОВ "Сота-Плюс" та ПАТ Банк "Морський", а новий позичальник (ПП "ВТФ "ТАБ") приймає на себе зобов'язання перед банком по кредитному договору по погашенню кредиту, наданого в формі відновлювальної відзивної кредитної лінії на умовах і в порядку, передбачених кредитним договором (п.п. 1.1).

Підпунктом 1.2 договору переводу зобов'язань за №640511/об, сторони узгодили, що первісний позичальник (ТОВ "Сота-Плюс") переводить на нового позичальника (ПП "ВТФ "ТАБ") зобов'язання по кредитному договору в об'ємі і на умовах які існували в момент укладання даного договору, а саме: - ліміт кредитування - 2 000 000грн; - залишок заборгованості по кредиту - 0,00грн.

Згідно з п.п. 1.4. договору переводу зобов'язань за №640511/об, переведення зобов'язання включає в себе також зобов'язання по сплаті відсотків за користування кредитом, виходячи з встановленої відсоткової ставки в розмірі 20% річних (розмір процентної ставки може бути збільшений на 2% річних в випадках, передбачених п.п. 2.2.7 і абзацом другим п.п. 2.3.2 кредитного договору), штрафів, пені і по відшкодуванню витрат банку на умовах і в порядку, передбачених кредитним договором.

Крім того, як встановили суди та вбачається з матеріалів справи, 16.06.2014 між ПАТ Банк "Морський" (первісний кредитор) та ТОВ "ЕКОПІК-Україна" (новий кредитор) був укладений договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ Банк "Морський" в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України, за плату, передбачену цим договором, відступило ТОВ "ЕКОПІК-Україна", а ТОВ "ЕКОПІК-Україна" набуло право грошової вимоги первісного кредитора (ПАТ Банк "Морський") за кредитним договором №640511-КЮ від 03.06.2011, до ПП "ВТФ "ТАБ" (п.п. 1.1.) (надалі - договір відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги відбувається на умовах визначених в цьому договорі. Загальна сума заборгованості боржника за правочином, вказаним у п.п. 1.1 договору, станом на дату укладення цього договору, становить 1 040 901,15грн., з яких: - заборгованість по кредиту - 998 760,97грн., - заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам - 42 140,18грн. (п.п. 1.1.).

Згідно з п.п. 1.2 договору відступлення права вимоги, до нового кредитора переходить право вимоги в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, про які зазначено у п.п. 1.1 цього договору.

Первісний кредитор та новий кредитор домовились, що загальна вартість відступлення прав вимоги за кредитним договором (ціна продажу) складає 1 040 901,15 грн. та оплачується новим кредитором відповідно до умов, визначених у п. 2.2. цього договору (п.п. 2.1.). Новий кредитор зобов'язаний оплатити первісному кредитору вартість відступлених прав за кредитним договором (ціну продажу) шляхом перерахування суми, зазначеної в п. 2.1. договору протягом 5 робочих днів з моменту отримання грошових коштів від боржника.

Згідно з п.п. 3.1. договору про відступлення права вимоги новий кредитор зобовязаний сплатити первісному кредитору вартість відступлених прав вимоги (ціну продажу) за кредитним договором відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.п. 4.3 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність вимоги, яка може існувати на момент передачі та відома первісному кредитору, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником зобов'язань, право на вимогу яких відступається згідно з цим договором.

Підпунктом 6.1. договору про відступлення права вимоги сторони узгодили, що цей договір набирає чинності з моменту його укладення сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками.

Крім того, як встановили суди та підтверджується матеріалами справи, за актом приймання передачі від 16.06.2014 до договору про відступлення права вимоги ПАТ Банк "Морський" передано позивачу документи, що засвідчують права, що передаються за договором відступлення права вимоги від 16.06.2014 за зобов'язаннями, що виникають з кредитного договору №640511-КЮ від 03.06.2011: - оригінал кредитного договору №640511-КЮ від 03.06.2011; - довідку про заборгованість станом на 16.06.2014; - виписку з банківського рахунку про рух коштів.

Отже, встановивши наведені обставини, суди прийшли до висновку про набуття позивачем права вимоги заборгованості до відповідача за кредитним договором №640511-КЮ від 03.06.2011 в розмірі, заявленому до стягнення, та, відповідно, задовольнили позовні вимоги у повному обсязі керуючись ст.ст. 512, 514, 517, 629 ЦК України та ст. 193 ГК України, з чим не може погодитися суд касаційної інстанції, з огляду на таке.

Як встановили суди, та вбачається з договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 за кредитним договором №640511-КЮ від 03.06.2011, укладеним між ПАТ Банк "Морський" та ТОВ "Екопік-Україна", грошова вимога до боржника (ПП "ВТФ "ТАБ" була уступлена (передана) первісним кредитором (ПАТ Банк "Морський") новому кредитору (ТОВ "Екопік-Україна") в обмін на грошові кошти, які новий кредитор - ТОВ "Екопік-Україна" зобов'язався сплатити первісному кредитору (ПАТ Банк "Морський"); тобто за умовами вказаного договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника).

Слід зазначити, що правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При цьому якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (частина перша статті 1084 ЦК).

Як встановили суди попередніх інстанцій, та про що вказувалося вище, аналогічні положення закріплені й у пунктах 2.2. та 4.3. договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014, відповідно до яких, новий кредитор зобовязаний оплатити первісному кредитору вартість відступлених прав за кредитним договором (ціну продажу), встановлену у п. 2.1. договору (п.п. 2.2.). первісний кредитор відповідає перед новим кредитором за недійсність вимоги, яка може існувати на момент передачі та відома первісному кредитору, але не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником зобов'язань, право на вимогу яких відступається згідно з цим договором.

В той же час, ч. 3 ст. 1079 ЦК України визначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Відповідно до термінів, наведених у п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Згідно з п. 11 ст. 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" факторинг є фінансовою послугою.

При цьому ч.ч. 1 та 2 ст. 7 зазначеного Закону передбачено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постановах від 13.04.2016 у справах №910/8670/15-г та №910/5928/15-г).

В той же час, при вирішенні даної справи, судами попередніх інстанці залишилася не дослідженою та обставина, чи є ТОВ "Екопік-Україна" фінансовою установою у розумінні Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу.

Відповідно до частини другої статті 111-7 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій не в повному обсязі розглянуто справу та не надано оцінки всім її матеріалам. Виправлення допущених судами попередніх інстанцій порушень призвело б до виходу судом касаційної інстанції поза межі перегляду справи у суді касаційної інстанції, адже потребує переоцінки встановлених судами доказів та встановлення нових обставин, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції, а тому, прийняті у даній справі судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд. Під час здійснення нового розгляду судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити доводи, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, і в залежності від встановлених обставин вирішити спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Приватного підприємства "Виробничо - торгівельна фірма "ТАБ" задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 та рішення господарського суду Миколаївської області від 24.02.2016 у справі №915/2168/15 скасувати і справу передати на новий розгляд до господарського суду Миколаївської області.

Головуючий суддя Т.Л. Барицька

Судді: Н.М. Губенко

В.І. Картере