номер провадження справи 2/34/16-35/48/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016 Справа № 908/943/16

Суддя господарського суду Запорізької області Топчій О.А.

при секретарі Рачук О.О.

За участю представників сторін:

від позивача: Кушнірчук В.М., довіреність № б/н від 15.04.2016р.

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

За позовом Фермерського господарства «Масарівські Липки», м. Копичинці, Тернопільська область;

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Мелітополь, Запорізька область

про стягнення у сумі 44651,45 грн.

ВСТАНОВИВ:

11.04.2016р. до Господарського суду Запорізької області звернулось Фермерське господарство «Масарівські Липки» з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором поставки продукції № б/н від 18.09.2015р. в сумі 44651,45 грн.

Позивач, обґрунтовуючи свій позов, посилається на те, що 11.09.2015р. між ФГ «Масарівські Липки» та ФОП ОСОБА_2, було укладено Договір поставки продукції відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання поставляти відповідачу продукцію, відповідно до умов, визначених у Договорі, а відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати кошти за поставлену позивачем продукцію в порядку, визначеного Договором.

Згідно видаткових накладних № 215 від 21.09.2015р. та № 289 від 28.09.2015р. позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 43195,24 грн.

Відповідно до п. 2.2 Договору відповідач зобов'язаний сплатити вартість поставленої партії товару протягом 14 календарних днів від моменту передачі товару. Таким чином, здійснити оплату поставленого товару відповідач повинен був не пізніше 12.10.2015р.

Проте поставлений товар відповідачем у строк визначений договором не оплачено.

З огляду на вищезазначене позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 44651,45 грн., а саме: 44015,95 грн. основного боргу з урахуванням індексу інфляції та 635,50 грн. 3 % річних від суми боргу.

11.04.2016р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву до розгляду судді Мойсеєнко Т.В

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.04.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 2/34/16 та призначено розгляд справи на 12.05.2016р. о 14 год. 30 хв.

Ухвалою від 12.05.2016р. розгляд справи відкладено на 09.06.2016р. о 14 год. 30 хв.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Запорізької області від 09.06.2016р. № П-274/16, на підставі службової записки помічника судді, враховуючи перебування головуючого судді Мойсеєнко Т.В. у відпустці, для розгляду справи, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/943/16.

09.06.2016р. автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено повторний автоматичний розподіл судової справи між суддями, заяву передано до розгляду судді Топчій О.А.

Ухвалою від 09.06.2016р. справу № 908/943/16 прийнято до розгляду та присвоєно номер провадження 2/34/16-35/48/16. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та об'єктивного розгляду і вирішення справи по суті, судове засідання призначено на 06.07.2016р. об 11 год. 00 хв.

09.06.2016р. через Відділ документального забезпечення Господарського суду Запорізької області від позивача надійшли додаткові документи до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 06.07.2016р. розгляд справи № 908/943/16 відкладено на 03.08.2016 р.

В судовому засіданні 03.08.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання 06.07.2016р. та 03.08.2016р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомляв.

Згідно з п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали суду від 09.06.2016 р. та від 06.07.2016 р. які направлялись на адресу відповідача, яка відома суду та зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 на день розгляду справи не повертались на адресу суду.

Таким чином, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про час розгляду справи.

В п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. зазначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення справи по суті, суд вважає, що неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи та вона може бути розглянута в порядку ст. 75 ГПК України, за наявними в ній матеріалами.

За заявою представника позивача справа розглядалась без застосування технічної фіксації судового процесу.

В судовому засіданні 03.08.2016 р., на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, документи, надані сторонами додатково, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 11.09.2015р. між ФГ «Масарівські Липки» (Постачальник) та ФОП ОСОБА_2 (Покупець), було укладено Договір поставки продукції.

Відповідно до даного договору у сторін виникли взаємні права та обов'язки за цим договором щодо поставки товару позивачем та оплати відповідачем за отриманий товар.

Однак, до матеріалів справи позивачем додано ксерокопію/фотокопію договору поставки продукції від 11.09.2015 р.

Суд не приймає до уваги вказаний договір поставки, як належний доказ в обґрунтування позовних вимог, оскільки надана ксерокопія/фотокопія вказаного договору, яка додана до матеріалів справи не є читаємо, та суд позбавлений можливості встановити чи за даним договором стягується заборгованість позивачем з відповідача. Також неможливо дослідити всі істотні умови даного договору та дослідити правовідносини між сторонами за договором поставки продукції від 11.09.2015 р.

Вимоги суду щодо надання оригіналу договору поставки продукції від 11.09.2015 р. сторонами не виконані.

В судовому засіданні, за усними поясненнями позивача, у позивача відсутній оригінал договору та на виконання вимог ухвал суду, щодо надання до суду оригіналу вказаного договору, позивач неодноразово листами № 130 від 19.04.2016 р. та № 161 від 24.05.2016 р. просив відповідача надіслати на адресу позивача оригінал підписаного відповідачем договору поставки продукції (а.с. 36,63).

Однак оригінал договору поставки продукції від 11.09.2015 р. надано не було.

Таким чином, суд не приймає до уваги договір поставки продукції від 11.09.2015 р. при розгляді даної справи.

Разом з тим, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України зазначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчиняться усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Як свідчать матеріали справи, 21.09.2015 р. ФГ «Масарівські Липки» поставило, а ФОП ОСОБА_2 отримав ковбасні вироби на загальну суму 22035,92 грн., про що свідчить підписана сторонами видаткова накладна № 215 від 21.09.2015 р. Отримання вказаного товару також підтверджується товарно-транспортною накладною № 215 від 21.09.2015 р. (а.с. 63-64).

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

З Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. № 01-06/928/2012 вбачається, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Вказана вище правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 21.04.11 № 9/252-10.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзподільчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ч. 2 ст. 692 ЦК України).

Отже ФОП ОСОБА_2. повинен виконати свій обов'язок щодо оплати товару одразу у повному обсязі, тобто сплатити ФГ «Масарівські Липки» повну ціну переданого товару.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Однак відповідач грошові кошти за отриманий товар не сплатив, правом на участь в судовому засіданні не скористався, доказів сплати за отриманий товар не надав, заперечення щодо отримання вказаного товару в матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 22035,92 грн. боргу за отриманий згідно видаткової накладної № 215 від 21.09.2015 р. товар, є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем за порушення відповідачем своїх зобов'язань, щодо оплати за отриманий товар на суму 22035,92 грн. відповідно до видаткової накладної № 215 від 21.09.2015 р. нараховано 820,71 грн. втрат від інфляції за період з 12.10.2015-по 08.04.2016 р. та 325,52 грн. - 3 % річних.

Судом, за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», перевірено нарахування інфляційних витрат за вказаний період, 3% річних та встановлено, що до стягнення підлягають 820,71 грн. інфляційні витрати та 325,52 грн. - 3 % річних

Щодо видаткової накладної № 289 від 28.08.2015 р. на яку посилається позивач, як на доказ отримання відповідачем товару та не сплату за його грошовий коштів на загальну суму 21159,32 грн., які також просить суд стягнути з відповідача, то суд розглянувши матеріали справи, дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 21159,32 грн. за видатковою накладною № 289 від 28.08.2015 р. виходячи з наступного.

Згідно даної накладної № 289 від 28.08.2015 р. товар було отримано Ратковим та відповідно до пояснень водія ОСОБА_3 (а.с. 68-69) який згідно товарно-транспортної накладної № від 28.09.2015 р. здійснював доставку товару на адресу відповідача, товар отримав комірник Ратков, а бухгалтер написала прізвище «Павленко».

Тобто товар безпосередньо ФОП ОСОБА_4 не отримувався. Довіреності виданої ФОП ОСОБА_4 на отримання товару Ратковим в матеріалах справи відсутня.

Таким чином товар за видатковою накладною № 289 від 28.08.2015 р. було отримано не уповноваженими особами ФОП ОСОБА_4 Крім того, на товарно-транспортній накладній № Р289 від 28.09.2015 р. відсутній підпис в графі «Прийняв (відповідальна особа)».

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача 21159,32 грн. за поставлений позивачем товар відповідно до видаткової накладної № 289 від 28.09.2015р.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 22035,92 грн., 3 % річних в розмірі 325,52 грн. та інфляційних витрат в сумі 820,71 грн.

Відповідно до вимог ст. 49 ГПК України, судовий збір стягується з відповідача на користь позивача частково, пропорційно задоволеним вимогам, в розмірі 715,43 грн.

Керуючись ст. ст. 49, 75, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Фермерського господарства «Масарівські Липки» (48260, Тернопільська область, густинський район, м. Копичинці, вул. Богуна, 45, ) основну заборгованість в розмірі 22035 (двадцять дві тисячі тридцять п'ять) грн. 92 коп., 3 % річних в розмірі 325 (триста двадцять п'ять) грн. 52 коп., інфляційні витрати в сумі 820 (вісімсот двадцять) грн. 71 коп. та 715 (сімсот п'ятнадцять) грн. 43 коп. судового збору. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку для подання апеляційної скарги з моменту оформлення та підписання повного тексту рішення.

Повне рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 08.08. 2016 р.

Суддя О.А. Топчій