ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.16р. Справа № 904/5661/16

За позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського, 31, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: розпорядник майна Ткаченко Денис Володимирович

про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, суми індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди та судові витрати витрачені на консультативно - інформаційні послуги

Суддя Владимиренко І.В.

Відомості про сторін та учасників судового засідання:

від позивача: ОСОБА_1, НОМЕР_1 виданий 06.02.2001р.

від відповідача: Корнійчук П.М., дов. № 53/юр-3-20 від 20.05.16р.

від третьої особи: розпорядник майна Ткаченко Д.В., не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

В провадженні господарського суду Дніпропетровської області з 11.06.15р. перебуває справа № 904/4592/15 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод», м. Дніпро.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» суд, у проваджені якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про стягнення заробітної плати. Аналогічні положення містяться в п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

Громадянин ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, суми індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку, відшкодування моральної шкоди та судові витрати витрачені на консультативно-інформаційні послуги.

Відповідно заяви позивача, позивач просить суд стягнути з відповідача: заборгованість заробітної плати у сумі 19 439,00 грн. за період з 01.05.2015р. по 31.08.2015р.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку по день звернення до суду 48 417,50 грн.; індексацію заробітної плати у сумі 16 965,52 грн. за період з травня 2015 року по серпень 2015 року; суму компенсації за затримання виплати заробітної плати у сумі 1 602,05 грн.; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 14 525,25 грн.; моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн.; судові витрати у сумі 500,00 грн. витрачені на консультативно-інформаційні послуги, відповідно до договору № 741-Е від 29.06.16р.

В судовому засіданні 10.08.16р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справ, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» 21.06.1978 р. на посаду слюсаря з ремонту металургійного обладнання, що підтверджується копією трудової книжки позивача, що міститься в матеріалах справи.

31.08.15р. позивача звільнено з посади слюсаря-ремонтника Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України - за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Пунктом 1 ст. 36 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України) передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст.. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, за належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені в статті суму мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з матеріалів справи (повідомлення ПАТ «Дніпропетровський трубний завод» від 31.08.15р.) загальна сума заборгованості у завершальний розрахунок має становити 19 439,00 грн., а саме: 1 778, 00 грн. - за травень 2015 року; 3 858, 00 грн. - за червень 2015 року; 4 650, 00 грн. - за липень 2015 року; 9 153, 00 грн. - за серпень 2015 року.

Відповідачем не надано доказів виплати позивачу при звільненні працівнику всіх сум, що належить йому від підприємства, з огляду на що, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу в розмірі 19 439,00 грн.

У зв'язку з тим, що позивачеві не було виплачено належну йому заробітну плату, останнім нарахована компенсацію середнього заробітку, у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати за 10 місяців з 31.08.15р. у сумі 47 417,50 грн.

Так, статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплати працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Обчисленні середньої заробітної плати для нарахування компенсації за час затримки працівникові всіх належних йому сум, проводиться у відповідності до порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100, виходячи з виплати за останній 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Нарухвання виплат провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарі) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абз. 1 п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України в№ 100 від 08.02.1995р.)

Приписами п. 20 постанови пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999р. встановлено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні,, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підстава ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доводе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

В судовому засідання присутній представник відповідача надав суду довідку щодо розрахунку компенсації середнього заробітку за затримку розрахунків по заробітній платі на суму 47 080,61 грн. (239 дн. х 196,99 = 47 080,61 грн.).

Присутній у судовому засіданні позивача погодився з наданим відповідачем розрахунком компенсації середнього заробітку за затримку розрахунків по заробітній платі, яка склала 47 080,61 грн.

Враховуючи вищенаведене, заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації заробітку за несвоєчасній розрахунок при звільненні задовольняються господарським судом частково у розмірі 47 080,61 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення індексацію заробітної плати у сумі 16 965,52 грн.

Частиною 6 ст. 95 КзпП України передбачено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Індексація заробітної плати проводиться зі ст.. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядами Верховною Радою України розмірі мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації і здійснюється відповідно до Закону «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових дохід громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величну порога індексації).

Згідно ч. 5 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України відповідач має право визнати позов повністю або частково.

Відповідно до ч. 5 ст. 78 ГПК України у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб. Дії від подача

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2011р. за № 159.

Статтями 1,2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати № передбачено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів, у тому числі заробітної плати, у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація проводиться у разу затримки виплати на один і більше календарних місяців.

Відповідно п. 3 ст. 1 Постанови Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2011р. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім'ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Згідно п. 4 Постанови сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Враховуючи зазначене, та те, що прострочення сплати заробітної плати з боку відповідача має місце, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача індексацію заробітної плати у сумі 16 965,52 грн.

Розглянувши позовні вимоги позивача з компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з травня 2015 р. по серпень 2015 р. з урахуванням розрахунку у сумі 1 602,05 грн., судом встановлено наступне.

Згідно з ч.1 ст.115 КЗпП України, якій кореспондує ч.1 ст.24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" (далі - Закон №108) заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 95 КЗпП України та статтею 34 Закону №108 передбачено виплату компенсації працівникам за втрату частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати у порядку, встановленому законодавством.

Згідно зі ст.2 Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" (далі - Закон №2050) компенсація здійснюється у разі затримки виплати заробітної плати на один і більше календарних місяців.

Проведення компенсації втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, нарахованих за період роботи з 1 січня 2001 р., проводиться відповідно до «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 р., (далі - Порядок №159).

Відповідно до п.4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Згідно з п.5 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Підпунктом 2.2.8 п.2.2 розділу 2 Інструкції № 5, передбачено, що суми компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати включаються до фонду додаткової заробітної плати, тобто прирівнюються до заробітної плати.

Сума компенсації включається до фонду оплати праці того місяця, в якому фактично виробляються її нарахування та виплата у відповідності з п.п. 1.6.2 р. 1 Інструкції №5.

Проаналізувавши та перевіривши розрахунки позивача, суд вважає правомірним нарахування компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків їх виплати з травня 2015 р. по серпень 2015 р. в розмірі сумі 1 602,05 грн. у відповідності до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати", виходячи з того, що ним при здійсненні розрахунку було дотримано всі вимоги як вказаного вище Закону №2050-111, так і Порядку №159.

Суд не погоджується з відповідача щодо не визнання компенсації за затримку виплати заробітної плати, оскільки відповідачем не надано жодного нормативного та документального обґрунтування.

Отже, при розрахунку суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням відповідачем строків її виплати позивачеві, необхідно виходити з множення місячних індексів споживчих цін за весь період невиплати грошового доходу, тобто, у даному випадку за період з травня 2015 р. по серпень 2015 р.

Таким чином, суд вважає обґрунтованим розрахунок суми компенсації за затримку виплати заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати у розмірі суми 1 602,05 грн., наданий позивачем, та встановлює за необхідне позовні вимоги в частині стягнення заборгованості із компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням відповідачем строків її виплати задовольнити у повному обсязі.

Судом також розглянуто вимоги позивача про стягнення з відповідача вихідної допомоги у розмірі 14 525,25 грн. та встановлено наступне.

31.08.15р. позивача звільнено з посади слюсаря-ремонтника Публічного акціонерного товариства «Дніпропетровський трубний завод» на підставі п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України - за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

Пунктом 1 ст. 36 Кодексу законів про працю передбачено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

Відповідно до ст. 44 Кодексу законів про працю при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Отже, статтею 44 Кодексу законів про працю чітко визначено, що вихідна допомога виплачується працівнику лише при звільнені відповідно до п. 3, 6 ст. 36 Кодексу законів про працю.

Враховуючи те, що позивач був звільнений відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю, а даний пункт не передбачає виплату вихідної допомоги, то господарський суд вирішив, у задоволенні позовних вимог позивача щодо стягнення вихідної допомоги у розмірі 14 525,25 грн. відмовити.

Позивач також заявив до стягнення з відповідача моральну шкоду у сумі 5 000,00 грн.

У відповідності до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Моральна шкода полягає; у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За приписами ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правові відповідальності обов'язкову з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявністю такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіяння та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в матеріальній формі позивач оцінює заподіяння йому шкоду та чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальності заподіяна не з її вини. Відповідальністю заподіяння шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».)

Враховуючи відсутність належного обґрунтування сомового факту заподіяння позивачу моральних страждань, так і розміру заявленої до стягнення суми моральної школи, позовні вимоги про стягнення відповідача моральної шкоди у сумі 5 000,00 грн. не підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача суми судових витрат, витрачених на інформаційно - консультативні послуги згідно до договору №740-Э/16 від 29.06.2016р. у розмірі 500,00 грн.

Відповідно до ст. 44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Отже, господарський суд не вбачає підстав для задоволення 500,00грн. судових витрат, витрачених на інформаційно - консультативні послуги згідно до договору №740-Э/16 від 29.06.2016р., оскільки зазначені витрати не передбачені ст. 44 ГПК України.

Крім того, суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 49 ГПК України сплату судового збору слід покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, стягнути з відповідача судовий збір у сумі 1 378,00 грн. в дохід держбюджету.

Керуючись ст.ст. 47, 95, 115-117, 238 КЗпП, ст.ст.4-1, 12, 22, 32-34, 44, 49, 82 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 2, 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського, 31, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 19 439 (дев'ятнадцять тисяч чотириста тридцять дев'ять) грн. 00 коп. - суму заборгованості з заробітної плати, 47 080 (сорок сім тисяч нуль вісімдесят) грн. 61 коп. - сума компенсації середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, 16 965 (шістнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят п'ять) грн. 52 коп. - індексація заробітної плати, 1 602 (одна тисяча шістсот дві) грн. 05 коп. - компенсація за затримку виплати заробітної плати. Видати наказ.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дніпропетровський трубний завод" (49068, м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського, 31, ) на користь державного бюджету (одержувач - управління Державної казначейської служби України у Жовтневому районі м. Дніпро, , р/р 3005, банк одержувача ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030101, код банку , судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1 378 (одна тисячі триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору. Видати наказ.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 15.08.2016р.

Суддя І.В. Владимиренко