КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2016 р. Справа№ 910/28080/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Федорчука Р.В.

Лобаня О.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 10.08.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Рітейл» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 (повне рішення складено 25.04.2016)

у справі №910/28080/14 (суддя Андреїшина І.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Рітейл»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1) приватний нотаріус Київського міського округу Білоконь Раїса Василівна

2) Публічне акціонерне товариство «Златобанк»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

3) ОСОБА_3

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна Компанія» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Рітейл» про визнання недійсним договору купівлі-продажу побутових приміщень від 15.12.2011 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір купівлі-продажу був укладений з порушенням вимог статті 92, частини 1 та 3 статті 203, частини 1 та 3 статті 215 Цивільного кодексу України, за попередньо спланованою зловмисною домовленістю виконавчих органів сторін договору, у власних інтересах: директором позивача ОСОБА_4 та директором відповідача ОСОБА_5, за участі представника ОСОБА_6, що діяла на підставі довіреності в межах наданих їй ОСОБА_4 Одночасно, позивачем заявлялось, що учасниками ТОВ «Українська агрохімічна компанія» не надавалось згоди на відчуження належного товариству нерухомого майна, що вказує на укладання спірного правочину від імені ТОВ «Українська агрохімічна компанія» особою з перевищенням повноважень.

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/28080/14 позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір купівлі-продажу будівлі літ. М-2, загальною площею 835,0 кв.м (згідно технічного паспорту) від 15.12.2011, укладений між ТОВ «Українська агрохімічна компанія» в особі ОСОБА_6 та ТОВ «Вассма Рітейл» в особі ОСОБА_5 Стягнуто з ТОВ «Вассма Рітейл» на користь ТОВ «Українська агрохімічна компанія» 1 218,00 грн. витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви, 609,00 грн. витрат на сплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги та 1 653,60 грн. витрат на сплату судового збору за подання до суду касаційної скарги.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ТОВ «Вассма Рітейл» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/28080/14 та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 26.05.2016 Київським апеляційним господарським судом поновлено ТОВ «Вассма Рітейл» строк на подання апеляційної скарги, прийнято до провадження вказану вище апеляційну скаргу та призначено розгляд справи №910/28080/14 у судовому засіданні за участю уповноважених представників сторін.

29.06.2016 року через загальний відділ документообігу суду від ТОВ «Українська агрохімічна компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому позивач заперечує проти доводів апелянта та просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 року залишити без змін.

29.06.2016 року до Київського апеляційного господарського суду від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, ОСОБА_3, надійшов відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Вассма Рітейл», в якому третя особа зазначає про правомірність та обґрунтованість висновків Господарського суду міста Києва, про відповідність їх дійсним обставинам справи, а тому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Вассма Рітейл», рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 року у даній справі залишити без змін.

У зв'язку з неявкою у судове засідання 29.06.2016 року представників позивача та третіх осіб, відповідно до ст 77 ГПК України, ухвалою Київського апеляційного господарського суду було відкладено розгляд справи та на підставі клопотання відповідача продовжено строк вирішення спору.

Представник апелянта, який брав участь у судовому засіданні 10.08.2016 року, підтримував доводи апеляційної скарги, надавав пояснення та просив апеляційну скаргу задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/28080/14 скасувати та прийняти нове рішення суду, яким у задоволенні позову відмовити.

Представники позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, які брали участь у судових засіданнях, заперечували щодо доводів апеляційної скарги, надавали свої пояснення по суті спору та просили рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/28080/14 залишити без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Вассма Рітейл» - без задоволення.

Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу та справу без участі представників третьої особи-1,-2.

Відповідно до ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія Київського апеляційного господарського суду, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права встановила наступне.

15.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія», в особі представника ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В., 03.12.2011 за реєстровим № 2380 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вассма Рітейл», в особі директора ОСОБА_5, який діяв на підставі статуту та протоколу № 24/11-01 зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Рітейл» від 24.11.2011 (покупець) укладено договір купівлі-продажу побутових приміщень дільниці № 5 (договір).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов'язався передати побутові приміщення дільниці № 5 (далі - нерухоме майно) у власність покупцю, а покупець зобов'язався прийняти нерухоме майно у власність і сплатити за нього обумовлену грошову суму.

Згідно з п. 1.2 договору нерухоме майно, що відчужується за даним договором, розташоване за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Городок, вул. Штейнгеля барона, будинок 145, реєстраційний номер 12042090, опис об'єкта: цегла, літ. М-2, загальною площею 835 кв.м. (загальна площа збільшена на 9,8 кв.м. за рахунок демонтажу перегородки), згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» №32479123 від 14.12.2011.

Відчужене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці: площею 1,48 га, кадастровий номер :03:000:0021, що належить продавцю на праві приватної власності згідно Державного акта на права власності на земельну ділянку серії ЯК № 267624, виданого Рівненською районною державною адміністрацією 01.12.2011, площею 0,72 га, кадастровий номер :03:00:0022, що належить продавцю на праві приватної власності згідно державного акта на праві власності на земельну ділянку серія ЯК № 267625, виданого Рівненською районною державною адміністрацією 01.12.2011 (п. 1.3 договору).

У п. 1.8 договору визначено, що продавець повідомляє покупця про згоду учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія» на відчуження вказаного нерухомого майна, що оформлене протоколом № 02/10-01 зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Агрохімічна Компанія» від 02.10.2009.

Продаж нерухомого майна за домовленістю сторін вчиняється за 326 254,17 грн., ПДВ 20% 65 250,83 грн., всього з ПДВ 391 505,00 грн. (п. 2.1 договору).

Покупець сплачує продавцю зазначену в п. 2.1 цього договору суму до 20.01.2012 на поточний рахунок продавця (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.4 договору ринкова вартість нерухомого майна становить 326 254,17 грн.. ПДВ 20% 65 250,83 грн., всього з ПДВ 391 505,00 грн. згідно звіту про оцінку, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертна компанія «Професіонал» 12.12.2011.

Зі змісту укладеного договору вбачається, що за своєю правовою природою він є договором купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно зі ст. 657 ЦК України, в редакції, яка була чинна на момент укладення спірного договору, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до 3 ст. 640 ЦК договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір купівлі-продажу від 15.12.2011 р. було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В. та зареєстровано в державному реєстрі правочинів 15.12.2011 р. за номером 446363.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія» зазначає, що спірний правочин було укладено за зловмисної домовленості виконавчих сторін договору: колишнього директора та головного бухгалтера ОСОБА_4 та директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Рітейл» ОСОБА_5, за участі представника позивача ОСОБА_6, що діяла на підставі довіреності виданої ОСОБА_4, та направлено на втрату позивачем цілісного майнового комплексу виробництва агрохімії, що знаходиться по вул. Штейнгеля барона, 145 в с. Городок Рівненського району Рівненської області.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частинами 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

За приписами ст. 97 Цивільного кодексу України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 58 Закону України «Про господарські товариства», ст. 145 Цивільного кодексу України, вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників.

Згідно з ч. 1 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства», ч. 2 ст. 145 Цивільного кодексу України, у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Дирекція (директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції загальних зборів учасників. Загальні збори учасників товариства можуть винести рішення про передачу частини повноважень, що належать їм, до компетенції дирекції (директора). Дирекція (директор) підзвітна загальним зборам учасників і організує виконання їх рішень. Дирекція (директор) не вправі приймати рішення, обов'язкові для учасників товариства. Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами. Генеральний директор має право без довіреності виконувати дії від імені товариства. Інші члени дирекції також можуть бути наділені цим правом.

Відповідно до статті 143 Цивільного кодексу України та статті 4 Закону України «Про господарські товариства» установчим документом товариства з обмеженою відповідальністю є статут, який, зокрема, має містити відомості про склад та компетенцію органів управління і порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Так, згідно з п. 9.1., 9.8. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія» (в редакції, що затверджена протоколом № 19/12/2008 р. від 19.12.2008 р. загальних зборів), вищим органом товариства є збори його учасників. Виконавчим органом товариства є директор, який здійснює керівництво поточною діяльністю суб'єкта господарювання у межах своєї компетенції.

До компетенції загальних зборів належить, в тому числі, призначення та звільнення директора, надання згоди на укладання директором товариства угод та договорів, що стосуються відчуження та передачі в заставу (іпотеку) основних засобів, які належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія».

З представлених до матеріалів справи документів вбачається, що рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія», яке оформлене протоколом № 19/12/2008 від 19.12.2008 р., на посаду директора позивача було призначено ОСОБА_4 з 20.12.2008 р.

02.10.2009 р. рішенням загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія», оформленим протоколом №02/10-01, надано директору ОСОБА_4 повноваження на укладання та підписання від імені товариства угод та договорів, що стосуються відчуження (продажу), передачі у заставу (іпотеку) основних засобів, в тому числі, але не обмежуючись, нерухомого майна, земельних ділянок, що належать позивачу, а також договорів поруки на користь третіх осіб на період з 03.10.2009 по 01.03.2012 включно, а також надано керівнику право ціну та умови таких угод і договір визначати на власний розсуд. Продаж основних засобів повинен вчинятись не нижче, ніж за їх балансовою вартістю.

Як свідчать матеріали справи, в подальшому на підставі протоколу загальних зборів учасників позивача від 12.03.2012, припинено повноваження директора товариства ОСОБА_4 з 13.03.2012.

Тобто, апеляційним судом встановлено, що на момент вчинення спірного правочину (15.12.2011) ОСОБА_4 був директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Агрохімічна компанія».

Разом з тим, з поданих сторонами документів, вбачається, що рішення загальних зборів учасників ТОВ «Українська агрохімічна компанія», оформлене протоколом № 02/10-01 від 02.10.2009 р., яке уповноважувало директора товариства ОСОБА_4 на вчинення відповідних правочинів, було предметом розгляду спору у справі №910/12493/15.

Так, рішенням Господарським судом міста Києва від 27.05.2015 р. у справі №910/12493/14 (за повторним розглядом справи) відмовлено у задоволенні позовів ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про визнання недійсним рішення від 02.10.2009 р. загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Агрохімічна Компанія».

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 р. у даній справі, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду України від 19.11.2015 р., скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 27.05.2015 р. та прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_3 та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7 задоволено; визнано недійсним рішення від 02.10.2009 р. загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Агрохімічна Компанія», яке оформлене протоколом № 02/10-01; на відповідача покладено судові витрати.

Відповідно до ст.. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи наведене, факт недійсності рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Агрохімічна Компанія» від 02.10.2009 року, оформленого протоколом № 02/10-01, встановлений постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 р. у справі № 910/12493/14, має преюдиціальне значення для даної справ та не підлягає повторному доказуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим та правомірним висновок Господарського суду міста Києва про те, що у ОСОБА_4 були відсутні повноваження на укладання та підписання від імені товариства угод та договорів, що стосуються відчуження (продажу), передачі у заставу (іпотеку) основних засобів, в тому числі, але не обмежуючись, нерухомого майна, земельних ділянок, що належать позивачу, а також договорів поруки на користь третіх осіб на період з 03.10.2009 р. до 01.03.2012 р. включно.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Положення ст. 239 ЦК України визначають, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Як вказувалось вище, спірний договір від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Агрохімічна Компанія» було підписано ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності, виданої ОСОБА_4, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В., 03.12.2011 за реєстровим № 2380.

Частини 3 ст. 244 Цивільного кодексу України визначено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

За приписами ст. ст. 245, 246 Цивільного кодексу України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами, та скріплюється печаткою цієї юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 Цивільного кодексу України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Таким чином, оскільки надання згоди на укладення директором Товариства угод та договорів, що стосуються відчуження та передачу у заставу (іпотеку) основних засобів, що належать товариству, а також на укладення договорів поруки на користь третіх осіб згідно Статуту відноситься до виключної компетенції загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська Агрохімічна компанія» та враховуючи те, що рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія» від 02.10.2009, оформлене протоколом № 02/10-01, яким директору ОСОБА_4 надано згоду на укладення та підписання договорів, визнано недійсним у судовому порядку, а саме, постановою Київського апеляційного господарського суду від 10.08.2015 у справі №910/12493/14, яка набрала законної сили, колегія суддів приходить до висновку, що директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія» ОСОБА_4, надаючи ОСОБА_6 повноваження на підписання від імені позивача оспорюваного правочину, права на вчинення якого він не мав, діяв без належних на те повноважень, відтак ОСОБА_6 не мала необхідних повноважень на підписання спірного правочину, що згідно статті 203, статті 215 Цивільного кодексу України є підставою для визнання Договору купівлі-продажу недійсним.

Крім того, суд зауважує, що відповідно ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Колегія суддів зазначає, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 Цивільного кодексу України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

З матеріалів справи вбачається, що договір купівлі-продажу побутових приміщень дільниці № 5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Білоконь Р.В., зареєстрований в реєстрі за № 446363, було в повному обсязі виконано сторонами, зокрема, покупцем була сплачена його вартість, а продавцем передано майно, право власності на яке було зареєстроване за відповідачем.

В той же час, вірним є висновок місцевого господарського суду про те, що не можна вважати правочин схваленим особою, від імені якої його укладено, якщо дії, що свідчать про прийняття його до виконання, вчинені особою, що і підписала спірну угоду без належних повноважень.

Належних та допустимих, у розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, доказів вчинення органами управління позивача будь-яких дій, які б свідчили про схвалення ними спірного правочину матеріали справи не містять.

Колегія суддів погоджується з відхиленням Господарським судом міста Києва доводів позивача про укладання спірного правочину внаслідок зловмисної домовленості, оскільки зловмисна домовленість - це умисна змова представника однієї сторони правочину з другою стороною, внаслідок чого настають несприятливі наслідки для особи, від імені якої вчинено правочин. У визнанні правочину недійсним з відповідної підстави доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. При цьому, представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Правочини можуть вчинятися внаслідок зловмисної домовленості тільки тоді, коли представник однієї зі сторін діяв у межах чинних повноважень. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 16.02.2016 р. Вищого господарського суду України у справі № 910/28083/14.

Враховуючи наведене вище, а також те, що представник ОСОБА_6 діяла на підставі виданої директором ТОВ «Українська агрохімічна компанія» ОСОБА_4 довіреності на підписання договору, правових підстав на укладення якого від імені позивача останній взагалі не мав, а відтак діяла за відсутності належних повноважень, то колегія суддів зазначає, що приписи статті 232 ЦК України не можуть застосовуватись до даних правовідносин.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про недійсність спірного договору з огляду на відсутність у директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська агрохімічна компанія» ОСОБА_4 повноважень на укладення від імені позивача вказаного договору купівлі-продажу, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 92 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/28080/14 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Враховуючи вимоги ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за перегляд рішення в апеляційній інстанції покладається на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вассма Рітейл» на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/28080/14 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі №910/28080/14 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/28080/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді Р.В. Федорчук

О.І. Лобань