номер провадження справи 18/61/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 справа № 910/10595/16

за позовом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України (01008, місто Київ, вулиця М. Грушевського, 12/2)

до відповідача державного підприємства Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро Прогрес імені академіка ОСОБА_1 (69068, м. Запоріжжя, вул. Іванова, 2)

третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 казначейська служба України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6)

третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 концерн Укроборонпром (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 36)

про визнання договору від 06.12.2012 р. № 41 недійсним

Суддя Носівець В.В.

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 2432-03/392 від 29.04.2016 р., посвідчення № 002130 від 06.02.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 79-08/227 від 26.07.2016 р., паспорт серії СВ №966541 від 29.11.2005 р.; ОСОБА_5, довіреність № 2228 від 01.08.2016 р., паспорт серії СВ № 194293 від 29.06.2000 р.;

від третьої особи-1: не зявився;

від третьої особи-2: ОСОБА_6, довіреність № Д-1871/2016 від 26.07.2016 р., паспорт серії НЮ № 15836 від 25.04.2008 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду м. Києва від 10.06.2016 р. позовні матеріали у справі № 910/10595/16 за позовом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України до державного підприємства Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро Прогрес імені академіка ОСОБА_1 про визнання договору від 06.12.2012 р. № 41 недійсним, в порядку ст.ст. 15, 17 ГПК України, направлені за підсудністю до господарського суду Запорізької області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 21.06.2016 р. справу № 910/10595/16 передано на розгляд судді Носівець В.В.

Ухвалою суду від 24.06.2016 року порушено провадження у справі № 910/10595/16, присвоєно справі номер провадження 18/61/16, у відповідності до ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 казначейську службу України; судове засідання призначене на 26 липня 2016 року. Ухвалою від 25.07.2016 р. розгляд справи відкладався, у звязку з відрядженням судді, на 03.08.2016 р. Ухвалою від 03.08.2016 р. допущено до участі у справі в якості третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 концерн Укроборонпром, судове засідання відкладено на 11.08.2016 р. Розгляд справи закінчений 11.08.2016 р. оголошенням вступної та резолютивної частин рішення.

За клопотанням представника позивача, яке надійшло до суду 26.07.2016 р. судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг бази даних Діловодство спеціалізованого суду.

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, що викладені у позові; надав докази надіслання копії позовної заяви з додатком на адресу Державної казначейської служби України; повідомив про виконання вимог суду та надіслання копії позовної заяви з додатком на адресу ДК Укроборонпром, однак через обмаль часу не встиг отримати ці докази в канцелярії міністерства для додання до справи. Позовні вимоги про визнання недійсним договору № 41 від 06.12.2012 р. обґрунтовані невідповідністю його діючому, на момент укладення, законодавству. Підставами недійсності правочину зазначено невідповідність його змісту положенням Бюджетного кодексу України, Закону України «Про здійснення державних закупівель»; неналежне узгодження сторонами Технічного завдання на дослідно-конструкторську роботу; відсутність підпису уповноваженої особи ДП «Івченко-Прогрес» на Технічному завданні; порушення виконавцем умов п. 6.3.3 договору (відсутня інформація стосовно впровадження виконаних дослідно-конструкторських робіт, відсутні звіти, акти про обсяги та ефективність впровадження ДКР); суперечність умов договору Розпорядженню КМУ від 07.11.2012 р. № 874-р; недосягнення згоди щодо всіх істотних умов договору.

Представники відповідача підтримали заперечення, що викладені у відзиві від 02.08.2016 р. № 79.08/5443. В обґрунтування заперечень посилалися на додержання вимог бюджетного законодавства та законодавства про здійснення державних закупівель, діючих на момент укладання договору, з якими законодавець повязує чинність правочинів: договір укладений в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами; узгоджені терміни виконання зобовязання; порядок розрахунків; можливість зменшення обсягів закупівлі. Вказано про помилковість висновку позивача щодо неузгодження сторонами всіх істотних умов договору. Звернуто увагу суду, що частина аргументів позивача зводиться до порядку виконання умов договору та не входить до предмету дослідження при вирішенні питання про недійсність договору. Визначено посилання позивача на недотримання учасниками правочину п. 2 ч. 1 ст. 893 ЦК України безпідставними, оскільки ДП «Міжнародний центр електронно-променевих технологій Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона» Національної академії наук України є структурним підрозділом НАН України у складі «Науково-технічного комплексу «Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона». Також, відповідач вважав, що позов не підлягає задоволенню з підстав спливу позовної давності, про що суду надана заява від 02.08.2016 р. № 79.08/5444.

Представник Державної казначейської служби України в судові засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, правом надати письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог не скористався.

Представник ДП Укроборонпром проти позову заперечив, правову позицію виклав у письмових поясненнях № ИОР-2.2-8008 від 10.08.2016 р. Заперечення вмотивовані наступним: твердження позивача про те, що при укладанні договору не врахованого положення ст.ст. 22, 51 Бюджетного кодексу України та ст.ст. 530, 628 ЦК України є необґрунтованими, оскільки порушити вказані положення сторони договору не могли жодним чином так як імперативні приписи в них не містяться. Крім того, п. 2.2 Порядку обліку зобовязань розпорядників бюджетних коштів в органах Державного казначейства, затвердженого наказом Державного казначейства України від 09.08.2004 р. № 136 взагалі не може застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки станом на дату укладання договору відповідний нормативний акт втратив чинність. Вважав твердження позивача про суперечність п. 5.1 договору положенням законодавства, яке врегульовує порядок здійснення державних закупівель необґрунтованими, оскільки п. 5.1 договору передбачає виключно поширення умов договору щодо правовідносин, які виникли між ДП «Івченко-Прогрес» та Агентством держмайна України, а не між відповідачем та співвиконавцями. Крім того, до моменту укладання договору жодної плати відповідачем не отримано, а сам договір укладений в порядку, встановленому ЗУ «Про здійснення державних закупівель»; умовами договорів, укладених з співвиконавцями, не передбачено, що оплата за надані послуги по них здійснюється за рахунок державних коштів та залежить від отримання відповідачем коштів за договором № 41. Таким чином, на думку третьої особи-2, обставини, повязані із укладанням відповідачем договорів із співвиконавцями за договором, про які вказує позивач у позовній заяві не відносяться до предмета доказування в даній справі та жодним чином не впливають на дійсність договору. Крім того, твердження позивача про порушення відповідачем ст. 893 ЦК України є необґрунтованими та суперечать положенням Календарного плану робіт за договором, в якому чітко визначено, що співвиконавцями можуть бути всі Інститути НАН України. Тобто, окреме погодження із замовником виконання договору співвиконавцем ДП «Міжнародний центр електронно-променевих технологій Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України» від відповідача не вимагалося. Також вважав доводи позивача про не затвердження технічних завдань необґрунтованими, оскільки протягом всього часу виконання робіт ні від однієї із сторін не надходило жодних заперечень, повідомлень чи зауважень щодо відсутності правових підстав для виконання робіт. Крім того, особливості договірних відносин між відповідачем та співвиконавцями за договором не відносяться до предмету доказування у справі та жодним чином не впливають на дійсність правочину. Інформація стосовно впровадження виконаних дослідно-конструкторських робіт за договором не відноситься до предмета доказування, а стосується виключно виконання чи невиконання сторонами умов договору, що, відповідно, не може бути підставою для визнання договору недійсним. Стосовно посилань позивача про суперечність умов договору положенням розпорядження КМУ від 07.11.2012 р. № 874-р, зазначав, що виконання робіт та їх прийняття замовником підтверджують факт того, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов. Враховуючи викладене, представник третьої особи-2 просив в позові відмовити.

Заслухавши представників учасників спору, вивчивши наявні матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 агентство України з управління державними корпоративними правами та майном (замовник), правонаступником якого є Мінекономрозвитку (позивач у справі) та державне підприємство «Запорізьке машинобудівне конструкторське бюро «Прогрес» імені академіка ОСОБА_1» (ДП «Івченко-Прогрес» (виконавець, відповідач у справі) 06.12.2012 р. уклали договір про закупівлю послуг з виконання науково-дослідних та досадно-конструкторських робіт за державні кошти № 41 (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору виконавець зобовязується у 2012 році надати замовнику послугу з виконання науково-технічної роботи, зазначену в технічному завданні та календарному плані, що є невідємною частиною даного договору, а замовник прийняти і оплатити таку послугу.

Пунктом 1.2 договору визначені найменування послуги з виконання науково-технічної роботи: ДКР «Розробка та серійне виробництво турбореактивного двоконтурного двигуна (ТРДД) для перспективних модифікацій літаків» (етап 1. Шифр «Е1» на 2012 рік «розробка ескізного проекту ТРДД у класі 6500…9000 кгс та проведення комплексу проектних, експериментальних та технологічних досліджень»). Наукові, технічні, економічні та інші вимоги до науково-технічної документації, що є результатом ДКР, визначені у технічному завданні (додаток № 1). Зміст та терміни виконання етапів визначаються календарним планом (додаток № 2).

Згідно з п. 3.1 договору ціна цього договору становить 34000000,00 грн. без ПДВ, у т.ч. на 2012 рік 34000000,00 грн. без ПДВ (згідно із пунктом 197.1.122 статті 197 Податкового кодексу України. Розрахунок кошторисної вартості робіт (додаток 3) є невідємною частиною даного договору.

Розділом 4 договору сторонами узгоджені порядок здіснення оплати, а саме розрахунок проводиться шляхом оплати виконаних робіт замовником після підписання сторонами акта здавання-приймання науково-технічної продукції за етапом, в і цілому (пункт 4.1 договору). До акта здавання-приймання науково-технічної продукції додається: комплекти наукової, технічної та іншої документації, передбаченої технічним завданням та календарним планом; акт приймання ДКР комісією в цілому; копії протоколу (витягу з протоколу) Науково-технічної ради виконавця з висновком про відповідність результатів виконаної ДКР вимогам технічного завдання на її проведення (п. 4.2 договору).

Пунктом 5.1 договору встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладання цього договору з 01.11.2012 р.

Строк надання послуг листопад 2012 р. грудень 2012 р. (п. 5.2 договору).

Згідно з п. 6.1.3 договору замовник після отримання пропозиції від виконавця (21.12.2012 р.) зобовязується у термін до 25.12.2012 р. затвердити й повідомити виконавця про склад комісії з прийняття ДКР. Замовник протягом 10 днів з дня отримання акта здавання-приймання та звітних документів до нього за етапом або в цілому зобовязаний надіслати виконавцю підписаний акт здавання-приймання науково-технічної документації або мотивовану відмову від прийняття послуги з виконання науково-технічної роботи.

Виконавець зобовязаний в термін до 21.12.2012 р. повідомити замовника про готовність етапів та в цілому ДКР та надати акт здачі-приймання. Виконавець зобовязаний протягом року після завершення розробки забезпечити використання або/та впровадження її результатів у виробництво і щорічно протягом трьох років (в січні місяці) надавати замовнику звіт та акти про обсяги та ефективність впровадження результатів роботи у минулому році (п. 6.3.3 договору).

Пунктом 10.1 договору встановлено, що цей договір набирає чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2012 р., але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх обовязків.

У відповідності до умов договору сторонами узгоджені технічне завдання на дослідно-конструкторську роботу «Розробка та серійне виробництво турбореактивного двоконтурного двигуна (ТРДД) для перспективних модифікацій літаків; визначений перелік співвиконавців дослідно-конструкторських робіт: ПАТ «Мотор Січ», ДП «Антонов», Інститути НАН України: Інститут проблем машинобудування ім. О.М. Підгорного, Інститут проблем міцності ім. Г.С. Пісаренка, Інститут механіки, Інститут проблем матеріалознавства ім. І.М. Францевіча, Інститут технічної теплофізики, Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона.

Також сторонами узгоджений Календарний план робіт, яким визначені найменування основних етапів (робіт); виконавця (співвиконавця); терміни виконання, початок-закінчення (місяць, рік); розрахункова ціна етапу, в тому числі співвиконавця; чим закінчується робота та Розрахунок кошторисної вартості.

Відповідач зобовязання за договором виконав в повному обсязі, про що свідчать акти здавання-приймання НТП, підписані 20 та 21 грудня 2012 р. ОСОБА_2 агентством України з управління державними корпоративними правами та майном. До того ж, приймальною комісією та ОСОБА_2 агентством України з управління державними корпоративними правами та майном 21.12.2012 р. затверджено та підписано Акт приймання дослідно-конструкторської роботи в цілому.

Зауважень до обсягів та якості виконаних робіт від замовника не надходило.

Проаналізувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Статтею 42 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції Закону, що діяла на момент укладення спірного договору, тобто з 02.12.2012 р. по 20.12.2012 р.) передбачені підстави недійсності договору про закупівлю.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Враховуючи правову природу укладеного договору, кореспондуючи права та обов'язки його сторін, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських робіт та технологічних робіт та правовідносини із закупівлі товарів, робіт, послуг за державні кошти.

Закон України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції Закону, що діяла на момент укладення спірного договору, тобто з 02.12.2012 р. по 20.12.2012 р.) встановлював правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти. Метою цього Закону є створення конкурентного середовища у сфері державних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції, забезпечення раціонального та ефективного використання державних коштів.

У Державному бюджеті на 2012 рік (додаток № 3 до Закону України «Про державний бюджет України на 2012 рік» за Програмою «ОСОБА_2 підтримка виробництва авіаційної техніки і вертольотів та двигунів до них, в тому числі через механізм здешевлення кредитів (КПКВК 2601170) передбачено фінансування видатків в обсязі 300000,0 тис. грн.

Законом України «Про внесення змін до додатка N 3 до Закону України «Про ОСОБА_2 бюджет України на 2012 рік» від 16 жовтня 2012 року № 5420-VI обсяг фінансування видатків за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету № 2601170 зменшено до 34108,9 тис. грн.

Відповідно до частини сьомої статті 20 Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 06.06.2012 р. № 542 затверджено Порядок використання у 2012 році коштів, передбачених у державному бюджеті для державної підтримки виробництва авіаційної техніки і вертольотів та двигунів до них, в тому числі через механізм здешевлення кредитів (надалі Порядок).

Пунктом 2 Порядку головним розпорядником бюджетних коштів та відповідальним виконавцем бюджетної програми визначене ОСОБА_2 агентство України з управління державними корпоративними правами та майном (далі Агентство)

Відповідно до пунктів 4, 5, 6 постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2012 р. № 542 Агентство здійснює відбір науково-дослідних і дослідно-конструкторських робіт які виконуються за рахунок коштів державного бюджету та укладає з їх виконавцями договори.

З метою формування тематики замовлення за відповідним цільовим проектом в жовтні 2012 р., відповідно до Порядку формування і виконання замовлення на проведення фундаментальних наукових досліджень, прикладних наукових досліджень та виконання науково-технічних (експериментальних) розробок за рахунок коштів державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № НОМЕР_1 «ОСОБА_1 Прогрес» подало Агентству заявку на виконання ДКР, на підставі якої Науково-технічною радою Агентства схвалено та Наказом Державного агентства України з управління державними корпоративними правами та майном від 05.11.2012 р. за № 351 затверджено тематичний план НДДКР, пов'язаних з виробництвом авіаційної техніки і вертольотів та двигунів до них, на 2012 рік.

Вказаний план 06.11.2012 р. погоджено з Міністерством освіти і науки, молоді та спорту України.

Відповідно до п. 6, п. 8 Постанови № 1084 після визначення тематики замовлення Замовник (Агентство) на конкурсних засадах визначає виконавця замовлення, або шляхом проведення тендерної процедури відбирає з числа учасників торгів (тендерів) виконавців попередньо визначеної замовником тематики замовлення та укладає з ними договори. При цьому п. 8 Постанови визначено, що невід'ємною складовою зазначеного договору (угоди), є завдання (технічні завдання), також договором визначаються обсяги, строки виконання замовлення, порядок фінансування, звітування про виконання, відповідальність сторін за взяті зобов'язання.

ОСОБА_2 агентство України з управління державними корпоративними правами та майном, керуючись Законом України «Про здійснення державних закупівель» від 1 червня 2010 року № 2289-VІ (із змінами та доповненнями, діючими на момент проведення процедури), провело державну закупівлю, шляхом застосування процедури закупівлі в одного учасника з підстав, передбачених п. 2 ч. 2 ст. 39 вказаного вище Закону. За результатами застосованої процедури 20.11.2012 р. прийнято рішення про акцепт пропозиції конкурсних торгів (інформація стосовно проведеної процедури закупівлі, в тому числі, цінова пропозиція, міститься на офіційному загальнодержавному веб-порталі «ОСОБА_2 закупівлі»).

Процедура закупівлі в одного учасника застосована замовником за відсутності конкуренції (у тому числі з технічних причин) на товари, роботи чи послуги, які можуть бути поставлені, виконані чи надані тільки певним постачальником (виконавцем), за відсутності при цьому альтернативи.

Крім того, відповідно до ст.ст. 1, 8 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного правочину) органом оскарження є Антимонопольний комітет України. Рішення органу оскарження може бути оскаржено суб'єктом оскарження чи замовником до суду протягом місячного строку з дня, коли особа дізналася про його прийняття.

Статтею 18 Закону України Про здійснення державних закупівель (в редакції, що діяла на момент укладення оспорюваного правочину) встановлено порядок оскарження процедур закупівлі, яким передбачено, що скарга до органу оскарження подається суб'єктом оскарження в письмовій формі, повинна бути підписана особою, яка її подає, містити певну інформацію. Скарга може бути подана тільки особою, право чи законний інтерес якої порушено внаслідок рішення, дії чи бездіяльності замовника або оператора електронного майданчика, які суперечать законодавству у сфері державних закупівель. Рішення замовника, прийняте за розглядом звернення, може бути оскаржене до органу оскарження або протягом 30 днів з дня його прийняття до суду. Цей строк не може бути поновлено. Скарги подаються до органу оскарження не пізніше 14 днів з дня отримання суб'єктом оскарження повідомлення про відповідне рішення чи дію замовника, що порушує права чи законні інтереси суб'єкта скарження, або з дня, коли суб'єкту оскарження стало відомо про порушення його прав чи законних інтересів прийнятим рішенням, дією чи бездіяльністю замовника, але до моменту укладення договору про закупівлю.

Приймаючи до уваги наведені норми Закону, у разі незгоди з прийнятим замовником рішенням щодо визначення процедури закупівлі у одного учасника або щодо інших причин/підстав, позивач (попередник позивача) мав право на оскарження процедури закупівлі. Між тим, позивач (попередник позивача) не вжив жодних дій щодо оскарження процедури закупівлі у передбачені законом строки, тоді як Закон визначає певну послідовність дій для оскарження процедури закупівлі, а після укладення договору містить вказівки щодо недійсності/нікчемності такого правочину із відповідними виключеннями (ст. 42 Закону).

Отже, договір укладено в межах бюджетних асигнувань, установлених кошторисами - на суму 34 тис. грн. Термін виконання зобов'язання за договором та термін дії договору відповідає бюджетному періоду (термін виконання робіт - листопад, грудень 2012 р., термін дії договору - до 31.12.2012 р.). Розрахунки за договором (п. 4.1 договору) проводяться після підписання акту здавання-приймання НТП за етапом та в цілому тобто до 31.12.2012 року - до завершення бюджетного періоду.

До того ж, договором (п. 1.3, п. 3.2, п.п. 6.2.3) передбачена можливість зменшити обсяги закупівлі залежно від реального фінансування видатків.

Посилання позивача про суперечність п. 5.1 договору вимогам ч. 5 ст. 2 та ч. 4 ст. 40 ЗУ «Про здійснення державних закупівель» суд визнав хибними, оскільки договір № 41 укладено 06.12.2012 року, тобто через 16 днів з дня опублікування у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника (20.11.2012 р.), що відповідає вимогам, ст. 2, ст. 39, ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель».

Аналіз приписів статті 180 ГУ України, Закону України «Про здійснення державних закупівель» (в редакції, що діяла на момент укладення спірного договору, тобто з 02.12.2012 р. по 20.12.2012 р.), умов договору № 41 від 06.12.2016 р. свідчить, що оскаржуваний договір укладено у межах обсягів видатків державного бюджету на 2012 р. за відповідною цільовою програмою у відповідному бюджетному періоді (п.3.2 договору, Додаток № 1 до Договору); договір укладено у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; договір укладено між виконавцем державного замовлення та державним замовником, що уповноважений від імені держави укладати договори (преамбула договору); договір укладено після проведення процедур закупівель, у строки визначені ч. 3 ст. 39 Закону України «Про здійснення державних закупівель»; зміст договору відповідає державному замовленню, пропозиції конкурсних торгів та ціновій пропозиції (п. 1.1., 1.2 договору); сторонами погоджено предмет (п. 1.1., п.1.2 додаток № 1 до Договору), ціну (п.3.1 Договору) та строк дії договору (п. 10 договору), тобто сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов.

Інформація стосовно впровадження виконаних дослідно-конструкторських робіт за договором, звіти, акти про обсяги та ефективність впровадження ДКР стосуються виключно виконання чи невиконання сторонами умов договору, що, відповідно, не може бути єдиною підставою для визнання договору недійсним.

За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Матеріали справи містять докази виконання умов договору відповідачем, прийняття результатів виконаної роботи замовником, що свідчить про відповідність наслідків його укладення інтересам позивача та відповідача, тобто договір спрямований на реальне настання правових наслідків зумовлених ним.

Пунктом 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» зазначено, що господарським судам необхідно мати на увазі, що законом не передбачено заборони стосовно надання правочинові, - в тому числі про внесення змін до іншого правочину, - за згодою сторін зворотної дії в часі.

Таким чином домовленість сторін щодо застосування умов договору № 41 укладеного 06.12.2012 р. до відносин, що виникли між сторонами з 01.11.2012 р., до моменту укладання договору не суперечить вимогам законодавства, в тому числі ст. 631 ЦК України, тому не є підставою для визнання такого договору недійсним.

Щодо наведених позивачем договорів, укладених ДП «ОСОБА_1 - Прогрес» з Інститутом електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України 12.11.2012 р. слід зазначити, що вони є окремими господарськими договорами та їх укладання не підпадає під дію Закону України «Про здійснення державних закупівель». Крім того правомірність укладання вказаних договорів не входить до предмету дослідження, оскільки не стосується предмету даного позову.

Щодо припущень та сумнівів позивача у підписанні уповноваженою особою ДП «Івченко-Прогрес» Технічних завдань до договорів із співвиконавцями, суду надані довіреності, видані 22.03.2010 р. ОСОБА_7 та 01.11.2010 р. ОСОБА_8 для представництва інтересів та захисту підприємства, які вчинені генеральним конструктором підприємства та посвідчені приватним нотаріусом із строком дії 22.03.2013 р. та 01.11.2013 р., відповідно. Згідно наданих довіреностей обидві посадові особи мали право на підписання подібних документів.

Однак, суд акцентує увагу, що аргументи про особливості виконання інших договорів, про які зазначає позивач, не зачіпають суті даного спору, оскільки встановлення факту виконання чи не виконання будь-яких інших договорів не є предметом даного позову та не стосується моменту укладання оспорюванного договору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оспорюваний договір укладено з додержанням ст. 22, ст. 51 Бюджетного кодексу України, ст. 530, ст. 628 ЦК України, законодавства про державні закупівлі, діючого на момент його вчинення.

Твердження позивача про те, що Мінекономрозвитку не є головним розпорядником бюджетних коштів за програмою КПКВК2601170»; державними бюджетами на 2013-2015 роки «не передбачені кошти на погашення заборгованості за договором з ДП «ОСОБА_1 - Прогрес» за програмою КПКВК2601170; подія, відповідно до якої замовник зобов'язаний перерахувати кошти виконавцю, на сьогодні не настала; Міністерство не може нести зобов'язання по сумах, «недофінансованих із державного бюджету України» та інше стосуються порядку виконання договору № 41 від 06.12.2012 р., а не його укладання, отже не впливають на дійсність оспорюваного правочину.

Статтями 892-893 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов'язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов'язується прийняти виконану роботу та оплатити її. Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи.

Виконавець зобов'язаний провести наукові дослідження особисто, якщо інше не встановлено договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт. Виконавець має право залучати до виконання науково-дослідних робіт інших осіб лише за згодою замовника. Виконавець має право залучати інших осіб (субвиконавців) до виконання дослідно-конструкторських та технологічних робіт, якщо інше не встановлено договором.

Стосовно непогодження відповідачем з Агентством держмайна України виконання робіт за договором із співвиконавцем ДП «Міжнародний центр електронно-променевих технологій Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України, суд зазначає: ОСОБА_2 підприємство «Міжнародний центр електронно-променевих технологій Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона» Національної академії наук України створено на виконання рішення бюро Президії Національної академії наук України затвердженого постановою № 76 від 16.03.1994 р. «Про створення Міжнародного Інституту електрозварювання ім. Є.О. Патона НАН України. Центр є структурним підрозділом НАН України у складі «Науково-технічного комплексу «Інститут електрозварювання ім. Є.О. Патона», що слідує із довідки № 155 від 18.12.2012 р.

Таким чином твердження позивача про недотримання під час укладання договору приписів ст. 893 ЦК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Відповідно до вимог пункту 3 частини першої статті 84 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються обставини справи, докази на підставі яких прийнято рішення. Рішення господарського суду не може бути викладено нечітко та ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доводи відповідача та третьої особи-2 знайшли нормативне та документальне підтвердження, прийняті судом до уваги.

Суд дійшов висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими, тому у задоволенні позову з підстав, які викладені в позовній заяві, відмовляється.

Суд не застосовував наслідки спливу позовної давності, оскільки за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. В даному випадку суд не вбачає порушення прав та законних інтересів позивача щодо укладання договору № 41 від 06.12.2012 р.

Судовий збір покладається на позивача, відповідно до статті 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 16 серпня 2016 р.

Суддя В.В. Носівець