ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р.Справа № 916/1071/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_1 за довіреністю від 08.06.2016 року №76076;

від третьої особи не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства ДАШ, м.Полтава

на рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2016 року

у справі № 916/1071/16

за позовом Приватного підприємства ДАШ, м. Полтава

до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк Південний, м.Одеса

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватного підприємства А-клас, м. Донецьк

про визнання договору поруки недійсним

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство ДАШ, м. Полтава звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк Південний, м. Одеса, в якій просило суд визнати недійсним договір поруки від 26.07.2012 року №СС2012-00005п, укладений між Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк Південний, м. Одеса та Приватним підприємством «ДАШ», м. Полтава.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 25.04.2016 року у справі № 916/1071/16 порушено провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Приватне підприємство А-клас, м. Донецьк.

Рішенням господарського суду Одеської області від 09.06.2016 року у справі № 916/1071/16 (суддя Рога Н.В.) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приватне підприємство ДАШ, м. Полтава з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2016 року у справі № 916/1071/16 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Приватного підприємства ДАШ, м. Полтава в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 14.07.2016 року прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства ДАШ, м.Полтава до провадження та відстрочено сплату судового збору до 03.08.2016 року.

02.08.2016 року від Приватного підприємства ДАШ, м. Полтава надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи оригіналу квитанції про сплату судового збору, яке судовою колегією задоволено.

В судовому засіданні представник відповідача надав заперечення на апеляційну скаргу та просив залишити рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2016 року у справі № 916/1071/16 без змін. Представники позивача та третьої особи в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, а також інформація про час і місце судового засідання була розміщена на сторінці Одеського апеляційного господарського суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет. На роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначено дату розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчинено його підпис. Про причину неявки суд не повідомили, своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, не скористались, ніяких клопотань з цього приводу судовій колегії не надали, неявка без поважних причин у судове засідання представників сторін не тягне за собою відкладення розгляду справи на інші строки, тому справу розглянуто за наявними матеріалами та поясненнями представника відповідача, а повний текст постанови направляється сторонам по справі в установленому порядку.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 916/1071/16 та наданих представником відповідача пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного підприємства ДАШ, м. Полтава не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2016 року у справі №916/1071/16 є обґрунтованим та правомірним, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між Публічним акціонерним товариством Акціонерний Банк Південний, м. Одеса (Кредитор) та Приватним підприємством «ДАШ», м. Полтава (Поручитель) було укладено договір поруки від 26.07.2012 року №СС2012-00005п з додатковими угодами до нього, відповідно до умов якого Поручитель зобовязався відповідати перед Кредитором за порушення Приватним підприємством «А-клас», м. Донецьк (Позичальник) його зобовязань перед Кредитором, що виникли із кредитного договору від 26.07.2012 року №СС2012-00005 та усіх додаткових угод до нього, в тому числі тих, що будуть укладені в майбутньому, згідно з яким Кредитор зобовязався надати Позичальнику кредит на суму 1 500 000 грн., а Позичальник зобовязався в розмірі, на умовах та в строки, визначені у кредитному договорі, повернути Кредитору кредит, сплатити відсотки за фактичний термін користування кредитом, а також сплатити штрафи та пені, передбачені умовами кредитного договору та обраховані Кредитором.

Згідно з пунктом 1.3 договору поруки Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Позичальник, за всіма зобовязаннями останнього за кредитним договором (відповідальність Поручителя і Позичальника є солідарною), в тому числі, як по сплаті основного боргу за кредитом в розмірі неповерненої в термін суми кредиту, але не більш 1 500 000 грн., відсотків за користування кредитом, нарахованих відповідно до кредитного договору, але не більш 315 000 грн., усе разом 1 815 000 грн., так і по сплаті неустойки у вигляді пені, штрафів, передбачених кредитним договором, збитків кредитора внаслідок невиконання Позичальником зобовязань за кредитним договором, а також будь-яких інших платежів , передбачених кредитним договором, усім своїм майном і засобами, на які може бути звернене стягнення відповідно до чинного законодавства України. У випадку зміни терміну повернення кредиту за кредитним договором у Поручителя виникає додаткова солідарна відповідальність по сплаті відсотків, нарахованих Кредитором за фактичний період користування кредитом.

Відповідно до пунктів 1.4 1.5 договору поруки сторони досягли згоди відносно розміру зобовязань , що забезпечуються порукою відповідно до цього договору, при цьому Поручитель розуміє, що є можливість зміни розміру зобовязань у випадках, передбачених умовами Кредитного договору за розсудом сторін кредитного договору та підтверджує, що порукою за цим договором забезпечуються також і зобовязання, які можуть бути змінені відповідно до умов кредитного договору у майбутньому. Поручитель дає свою згоду на збільшення розміру зобовязань та продовження терміну виконання зобовязань, забезпечених порукою за цим договором, що можуть виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності перед Кредитором, у випадку внесення змін та доповнень до кредитного договору.

Пунктом 1.7 договору визначено, що порука припиняється після закінчення трирічного строку, який обчислюється з наступного дня після настання строку виконання основного зобовязання, передбаченого пунктом 1.1. кредитного договору, а у разі дострокового витребування кредитної заборгованості з наступного дня після спливу строку, зазначеного у вимозі на дострокове повернення кредитної заборгованості, протягом якого необхідно повернути кредитну заборгованість згідно вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості. Згідно з пунктом 4.2 Договору поруки дія цього Договору припиняється після повного погашення Позичальником або Поручителем усіх сум заборгованості за Кредитним договором.

За змістом пунктів 4.2 4.4 договору поруки, дія цього договору припиняється після повного погашення Позичальником або Поручителем усіх сум заборгованості за кредитним договором. Одностороння відмова від виконання зобовязань за цим договором, а також одностороння зміна умов цього договору не допускається. Істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладанні цього договору, може бути підставою для зміни умов цього договору або його розірвання тільки за взаємною згодою сторін.

Додатковою угодою від 05.03.2013 року №1 до договору поруки від 26.07.2012 року №СС2012-00005п було змінено пункт 1.3 договору поруки, відповідно до нової редакції якого Поручитель відповідає перед Кредитором по кредитному договору солідарно з Позичальником як по сплаті основного боргу за кредитом в розмірі неповерненої в термін суми кредиту, але не більш 3 280 000 грн., відсотків за користування кредитом , нарахованих відповідно до кредитного договору, але не більш 2 066 400 грн., усе разом: 5 346 400 грн., так і по сплаті неустойки у вигляді пені, штрафів, передбачених кредитним договором, збитків кредитора внаслідок невиконання Позичальником зобовязань за кредитним договором, а також будь-яких інших платежів, передбачених кредитним договором, усім своїм майном і засобами, на які може бути звернене стягнення відповідно до чинного законодавства України. У випадку зміни терміну повернення кредиту за кредитним договором у Поручителя виникає додаткова солідарна відповідальність по сплаті відсотків, нарахованих Кредитором за фактичний період користування кредитом.

Додатковою угодою від 04.09.2013 року №2 до договору поруки від 26.07.2012 року №СС2012-00005п сторони домовились змінити пункт 1.1 договору поруки, виклавши його в такій редакції: «Поручитель зобовязується відповідати перед Кредитором за виконання Приватним підприємством „А-клас його зобовязань у повному обсязі перед Кредитором, що виникли із кредитного договору від 26.07.2012 року №СС2012-00005, додаткової угоди до нього від 05.03.2013 року №1, додаткової угоди до нього від 4.09.2013 року №2 та всіх інших додаткових угод до нього, у тому числі і тих, що будуть укладені в майбутньому, згідно з яким Кредитор зобовязується надати Позичальнику кредит на суму 3 000 000 грн., а Позичальник зобовязується в розмірі, на умовах та у строки, визначені у кредитному договорі, повернути Кредитору кредит, сплатити відсотки за фактичний термін користування кредитом, а також сплатити штрафи та пені, передбачені умовами кредитного договору та обраховані Кредитором».

В позовній заяві Приватне підприємство ДАШ, м. Полтава посилається на те, що нібито при внесенні змін до додаткової угоди № 2 до договору поруки Кредитор вказав лише суму основного боргу і не зазначив суми зі сплати відсотків за користування кредитом, вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом, тобто, на думку позивача, банк скрив реальний розрахунок по договору з ціллю отримання додаткового прибутку, що є підставою для визнання договору недійсним.

Приписами постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику про визнання угод недійсними" від 06.11.2009 року № 9 передбачено, що угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Вирішуючи спори про визнання угод недійсними, господарський суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угод вимогам закону; додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За приписами частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до приписів статей 6 і 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В юридичному розумінні поняття волі означає цілеспрямоване регулювання суб'єктом правовідносин своєї поведінки, спрямованої на досягнення свідомо обраної мети, шляхів і засобів її здійснення та подолання перешкод для її досягнення. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки.

З урахуванням положень частини 1 статті 638 Цивільного України та частини 2 статті 180 Господарського кодексу України істотними умовами цивільно-правового договору є умова про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частина 1 статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно з частиною 1 статті 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Вимоги визнання правочинів недійсними на підставі статті 230 Цивільного кодексу України можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем факту обману і наявності його безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину. При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю. При вчиненні правочину під впливом обману формування волі особи відбувається унаслідок впливу "стороннього" фактора, яким виступає обман. Тому цей різновид правочинів відноситься до категорії правочинів з вадами волі. На відміну від помилки як підстави визнання правочину недійсним, обманом є навмисне цілеспрямоване введення особи в оману щодо обставин, які мають істотне значення для вчинення правочину. Обман набуває юридичного значення тоді, коли його використовують як засіб "схилити" сторону вчинити правочин. Під обманом розуміється умисне введення в оману сторони право чину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Конструкція правочину, вчиненого під впливом обману, побудована за моделлю оспорюваного правочину, тобто в кожному конкретному випадку існує спір щодо формування волевиявлення учасника правочину унаслідок обману, і необхідно довести, що мав місце обман. Отже, факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Стороні правочину необхідно довести: 1) обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; 2) те, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; 3) те, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

В даному випадку позивачем не доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34, 36 Господарського процесуального кодексу України зазначених обставин, оскільки відповідно до пункту 1.2 договору поруки Поручитель був ознайомлений з умовами кредитного договору, у забезпечення виконання якого він уклав цей договір, розумів всі умови, викладені, як в договорі поруки, так і в кредитному договорі, і погодився з ними, оскільки матеріали справи не містять доказів укладання договору позивачем не в добровільному порядку, з наявністю будь-яких заперечень та зауважень. Додатковою угодою №1 до договору поруки було визначено солідарну відповідальність Позичальника та Поручителя за зобовязаннями за кредитним договором, визначено розмір відсотків та інших платежів. Додатковою угодою № 2 до договору поруки змінено лише суму кредиту, всі інші положення договору залишено без змін. Договір поруки та додаткові угоди до нього підписані та скріплені печатками підприємств без зауважень та застережень, тобто позивач добровільно погодився на всі умови укладеного договору поруки.

В матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази вчинення відповідачем шахрайських дій, введення в оману, інших умисних дій спрямованих на обман другої сторони правочину. Необґрунтовано та не доведено наявність підстав вважати, що дії банку можна кваліфікувати як протиправні та такі, що були вчинені з умислом. Судова колегія зауважує, що встановлення таких фактів протиправних дій посадових осіб будь-яких установ та підприємств повинно відбуватися при розгляді цивільних або кримінальних справ по відношенню до цих осіб у випадку наявності в їх діях ознак кримінального або цивільного правопорушення. Позивачем не доведено засобами господарського судочинства його твердження щодо введення його в оману при підписанні спірного договору.

За наведених обставин, враховуючи наявні матеріали справи, позовні вимоги про визнання недійсним договору поруки від 26.07.2012 року №СС2012-00005п з додатковими угодами до нього є безпідставними, не ґрунтуються на нормах законодавства, що регулюють спірні правовідносини, а тому висновок суду першої інстанції про відмову в їх задоволені є вірним та таким, що не підлягає скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не прийняті судовою колегією до уваги, оскільки не підтверджені матеріалами справи та не впливають на правомірність прийнятого господарським судом рішення.

Виходячи з вищевикладеного, відповідно до статті 47 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення прийняте суддею за результатами дослідження усіх обставин справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до вимог статті 43 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2016 року у справі №916/1071/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права України, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, пунктом 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства ДАШ, м. Полтава на рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2016 року у справі №916/1071/16 залишити без задоволення, рішення господарського суду Одеської області від 09.06.2016 року у справі №916/1071/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

ОСОБА_2