донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

01.08.2016 справа №905/417/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача ОСОБА_4, за довіреністю; не зявився;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область
на рішення господарського судуДонецької області
від10.03.2016 р. (підписано 10.03.2016 р.)
у справі№ 905/417/16 (суддя Гринько С.Ю.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Донбаська Індустріальна компанія", м. Красноармійськ, Донецька область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область
простягнення 134 109,78 грн.
В С Т А Н О В И В:

У січні 2016 року до господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаська Індустріальна компанія", м. Красноармійськ, Донецька область (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область (Відповідач) про стягнення 134 109,78 грн., з яких: 123 468,00 грн. заборгованість за поставлений товар, пеня в сумі 6 173,40 грн., 2 286,55 грн. інфляційні витрати та 3% річних в сумі 2 181,83 грн. відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України за несвоєчасне виконання грошового зобовязання.

Рішенням господарського суду Донецької області від 10.03.2016р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України, а висновки господарського суду, не відповідають фактичним обставинам справи.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на ненастання строку оплати через недодержання позивачем вимог п. 4.7 Договору, що робить неможливим початок перебігу терміну для оплати поставленої продукції та не встановлення судом першої інстанції права власності позивача на товар, який був поставлений відповідачу.

Скаржник також посилається на ненадання позивачем доказів реєстрації податкової накладної в електронному реєстрі, неякісну поставку продукції та прострочення позивачем строків поставки продукції.

Представник позивача в судовому засіданні вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника відповідача, що не скористався своїм правом участі у судовому засіданні без поважних причин, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального и процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір поставки

№ 1619-ЦК від 09.01.2015р. (далі Договір), за умовами якого позивач зобовязався поставити у власність відповідача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, що узгоджені сторонами у цьому Договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами даного договору, а відповідач прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність, відповідно до умов цього Договору (п.п. 1.1, 1.2).

З матеріалів справи вбачається, що на момент виникнення заявленої до стягнення суми боргу, сторони перебували у договірних відносинах.

Пунктом 4.3 Договору передбачений перелік товаросупровідних документів, у випадку відсутності яких відповідач має право відмовитись від приймання поставленої продукції (п. 4.4 Договору).

Відповідно до п. 4.7 Договору, датою поставки вважається дата, що зазначена представником відповідача на відповідних товаросупровідних документах, наданих позивачем.

Згідно п. 5.2 Договору, ціни на продукцію, що поставляється, встановлюються сторонами у відповідних Специфікаціях до Договору.

На виконання умов Договору 27.01.2015р. сторонами була підписана Специфікація на загальну суму разом з ПДВ 123 468,00 грн., якою узгоджено найменування продукції, номер та індекс стандартів, ТУ, кількість та вартість продукції, що має бути поставлена.

Пунктом 2 Специфікації до Договору сторони визначили умови оплати продукції за цією специфікацією, шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого відповідачем рахунку та при умові надання позивачем належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 договору.

Згідно Специфікації позивачем на адресу відповідача була поставлена продукція, що підтверджується видатковими накладними № 22/04/2 від 22.04.2015р. на суму 86 268,00 грн. та № 22/04/3 від 22.04.2015р. від 37 200,00 грн., товарно-транспортними накладними № ТНД22/04/2 від 22.04.2015р. та № ТНД22/04/3 від 22.04.2015р.

Вказані видаткові та товарно-транспортні накладні підписані представником позивача та уповноваженим представником відповідача за довіреністю, копія якої наявна в матеріалах справи, без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про продукцію, а також містять відомості про фактичне отримання продукції. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням факту передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції.

В порушення умов п. 5.4.2 Договору, п. 3 Специфікації та положень ст. 530 ЦК України відповідач не виконав умови Договору, кошти за продукцію не перерахував, сума основної заборгованості ТОВ "ЦЗФ Курахівська" перед ТОВ "Донбаська Індустріальна компанія" на момент пред'явлення позову склала 123 468,00 грн.

Через невиконання відповідачем своїх договірних обовязків у останнього перед позивачем утворилась сума заборгованості в розмірі 123 468,00 грн., доказів оплати якої суду не надано.

У відповідності до норм ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом ч. 1 ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві (ч. 2 ст. 666 ЦК України).

Оскільки при прийманні продукції відповідачем жодних актів про некомплектність продукції та відсутність супровідних документів не складалося, в подальшому відповідач із відповідними претензіями на адресу позивача не звертався і іншого відповідачем не доведено, судова колегія вважає, що це свідчить про передання відповідачу останніх у повному обсязі.

Також судова колегія вважає безпідставним твердження відповідача з посиланням на п. 4.7 Договору щодо відсутності дати поставки товару, оскільки, по-перше, спірні накладні містять дату, підпис відповідного представника відповідача без зазначення іншої дати отримання товару, по-друге відповідачем не надано належного доказу іншого часу отримання товару, що відрізняється від зазначеного.

Отже судова колегія вважає доводи апеляційної скарги не заснованими на матеріалах справи та розцінює їх як спробу відповідача ухилитися від виконання зобовязання по оплаті поставленого товару.

За таких підстав висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості в розмірі 123 468,00 грн. є вірним.

За порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути пеню у розмірі 6 173,40 грн. за період з 27.06.2015р. по 27.01.2016р.

Згідно п.п. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 6.7 Договору передбачено, що у випадку несвоєчасної оплати продукції відповідач за письмовою вимогою позивача сплачує неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від вартості несвоєчасно оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 6 173,40 грн. за період з 27.06.2015р. по 27.01.2016р., судова колегія вважає його вірним.

Крім того, за порушення строків оплати товару позивач вимагає стягнути 2 181,83 грн. 3% річних за період з 26.06.2015р. по 27.01.2016р. та інфляційні у розмірі 2 286,55 грн. за період з червня 2015р. по грудень 2015р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача 2 181,83 грн. 3% річних за період з 26.06.2015р. по 27.01.2016р. та інфляційні у розмірі 2 286,55 грн. за період з червня 2015р. по грудень 2015р., судова колегія вважає його вірним.

Доводи скаржника щодо необхідності встановлення судом першої інстанції права власності позивача на спірну продукцію, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки дослідження питання щодо права власності позивача на спірну продукцію не входить до обставин, які мають значення для вирішення даної справи по суті.

В даній справі право власності на спірний товар ніким не оспорюється, спір стосується належного виконання сторонами умов Договору, зокрема, щодо оплати отриманого товару.

Доводи відповідача про поставку позивачем неякісної продукції та як наслідок настання гарантійного випадку, судова колегія вважає безпідставними, оскільки під час приймання продукції відповідачем будь-яких зауважень щодо якості спірної продукції не заявлялося, а акт про настання гарантійного випадку був складений 01.03.2016р., тоді як спірна продукція за Договором була поставлена 22.04.2016р., отже спірної поставки не стосується.

Щодо доводів відповідача про відсутність доказів реєстрації податкової накладної, то вони також є безпідставними, оскільки будь-яких доказів звернення до позивача з цього приводу відповідачем не надано, матеріали справи не містять.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016 року у справі № 905/417/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центральна збагачувальна фабрика "Курахівська", с. Вовчанка, Мар'їнський район, Донецька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 10.03.2016 року у справі № 905/417/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді О.О. Радіонова

ОСОБА_3

Надр. 5 прим

1 позивачу

2 відповідачу

3 до справи

4 ДАГС

5 ГС