ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

01.08.2016 р. Справа№ 902/1419/15

Суддя господарського суду Львівської області Кітаєва С.Б., розглянувши матеріали справи за заявою: Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО», м.Львів

про розстрочку виконання рішення по справі №902/1419/15

За позовом: до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКВІВЕС, м.Київ Публічного акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО, м.Львів
про: стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки №Л-642 від 25.09.2014 року. Ціна позову: 191 503,24 грн.

За участю представників сторін :

від заявника ( відповідача ) : ОСОБА_1 представник ( довіреність від 03.12.2015року.);

від позивача : ОСОБА_2 представник (довіреність №1966 від 06.05.2016 року ) .

Права та обовязки згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України суд роз»яснив представникам сторін. Заяви про відвід суддів не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області 20.07. 2016 року поступила від Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» заява про розстрочку виконання рішення у справі №902/1419/15. Заява зареєстрована в документообігу господарського суду Львівської області в день поступлення за №3715/16.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.07.2016 року прийнято заяву Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» до розгляду та призначено розгляд заяви в судовому засіданні на 01.08.2016 року на 12 год.20 хв.

29.07.2016 року від позивача у справі , ТзОВ «Еквівес» до господарського суду поступив відзив на заяву про розстрочку виконання рішення , який зареєстрований за вх.№31840/16.

В судове засідання 01.08.2016 року заявник (відповідач) та позивач явку повноважних представників забезпечили.

З підстав, наведених у заяві (вх.№3715/16 від 20.07.2016р.) представник заявника просить заяву задоволити та розстрочити виконання рішення господарського суду Львівської області у справі №902/1419/15 з графіком погашення суми заборгованості 139 151,19 грн. рівними частинами кожного місяця на три місяці.

В обґрунтування заяви заявник ( відповідач у справі) посилається на складне фінансове становище у якому перебуває ПАТ «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» на даний час, що значено утруднює виконання судового рішення.

Позивач у справі, з підстав наведених у відзиві на заяву, заперечує проти розстрочки виконання рішення, вважає , що важке фінансове становище не є тією винятковою обставиною що дає підстави для розстрочки виконання рішення суду. Не вважає підставою для розстрочки виконання рішення посилання боржника на поточні зобов»язання, які складаються з заборгованості за короткостроковими кредитами банків та поточної кредиторської заборгованості за розрахунками з бюджетом, та за товари, роботи й послуги. Поточна кредиторська заборгованість не може бути приорітетною при сплаті боргових зобов»язань, в першу чергу товариство повинно виплатити заборгованості, які є простроченими, так як заборгованість перед ТОВ «Еквівес», строк несплати якої вже 6 місяців, з дати прийняття рішення господарським судом Львівської області про стягнення заборгованості. Позивач звертає також увагу, що згідно звіту про фінансовий стан ПАТ «ДТЕК «Західенерго» здійснює авансові вплати, а заборгованості, які складають більшу частину фінансових зобов»язань товариства сплатити не в змозі. Позивач звертає увагу й на те, що при вирішенні питання про надання розстрочки виконання рішення суд повинен враховувати майновий інтерес обидвох сторін. Наголошує, що внаслідок неналежного виконання умов Договору ПАТ «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» , а також несвоєчасне виконання рішення господарського суду Львівської області стосовно виплати заборгованості також порушує баланс майнових інтересів ТОВ «Еквівес». Відсутністю на поточних рахунках ТОВ «Еквівес» достатніх коштів для сплати заборгованостей перед іншими контрагентами, а також сплати комунальних послуг й податкових зобов»язань ставить ТОВ «Еквівес» також у важке фінансове становище й призводить до неможливості сплати виниклих заборгованостей позивачем у справі. Крім того, позивач посилається на те, що боржник в обгрунтування своїх вимог не надав доказів наявної загрози банкрутства, доказів відсутності коштів на рахунках а також відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення. З фінансових звітів , наданих ПАТ «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО», вбачається здійснення господарської діяльності підприємством та відсутність загроз банкрутства.

ТОВ «Еквівес» вважає недоведеним ПАТ «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» факту наявності конкретних, виключних обставин, що ускладнюють виконання рішення суду по даній справі або роблять неможливим таке виконання , а тому підстави для задоволення заяви про розстрочку виконання рішення відсутні.

Розглянувши заяву ПАТ «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» про розстрочку виконання рішення (вх.№3715/16 від 20.07.2016 р.), суд дійшов висновку про відмову заявнику у задоволенні поданої заяви повністю. При цьому суд виходив із наступного.

Рішенням господарського суду Львівської області від 15.02.2016 р. у справі №902/1419/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕКВІВЕС, м.Київ, до Публічного акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО, м.Львів, про стягнення заборгованості та штрафних санкцій за договором поставки №Л-642 від 25.09.2014 року в сумі 191503,24 грн., позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО (79026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, ідентифікаційний код 23269555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Еквівес (02094, м. Київ, вул. Червоноградська, 8, оф. 199, ідентифікаційний код 37502259) 23 667,44грн. інфляційних втрат, 2617,58грн. 3% річних та 683,34 грн. судового збору.

В решті позовних вимог відмовлено.

04.03.2016 року на примусове виконання рішення господарським судом Львівської області видано стягувачу (ТОВ «Еквівес») наказ.

10.03.2016 року ПАТ «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» подало апеляційну скаргу на рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року. у справі №902/1419/15.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 21.03.2016 року апеляційна скарга ПАТ «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» прийнята до провадження.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 11 липня 2016 року апеляційна скарга ПАТ «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» задоволена частково. Постановлено: Рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року по справі №902/1419/15 змінити, виклавши п.2 резолютивної частини рішення в наступній редакції:

« 2. Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (76026, м. Львів, вул. Козельницька, 15, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (02094, м. Київ, вул. Червоноградська, 8, оф.199, ) 6858,74 грн. 3% річних, 129564 грн. інфляційних нарахувань та 2728,45 грн. судового збору.».

В решті рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року по справі №902/1419/15 залишити без змін.

На виконання постанови місцевому господарському суду видати наказ.

19.07.2016 року на виконання рішення господарського суду Львівської області від 15.02.2016 року та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 року господарським судом Львівської області видано наказ.

При розгляді заяви відповідача вх. №3715/16 від 20.07.2016 року про розстрочку виконання рішення суду у справі №902/1419/15 суд виходить з наступного.

Рішення ухвали , постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов»язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» ( ст.115 ГПК України.).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.97 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Суд бере до уваги те, що п. 1 ст. 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд". Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.04 по справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей ст. 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Згідно з п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (із змінами і доповненнями), підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст.121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В зв'язку з тим, що розстрочка ( відстрочка) подовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суд в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, враховує закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, не своєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежить, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє стягувача можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки (чи відстрочки) виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати як доводи позивача так і заперечення відповідача.

Положеннями ст. 33, 34 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Зазначені докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

З огляду на те, що нормами чинного ГПК України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість чи ускладнення виконання рішення, тому суд оцінює докази, які підтверджують такі обставини, за правилами ст. 43 ГПК України.

Суд вважає, що сам по собі важкий фінансовий стан, в розумінні ст. 121 ГПК України, не є тими виключними обставинами, які б давали підстави для розстрочки (відстрочки) виконання рішення суду, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання (відповідача) і суд не встановив, що ці обставини були утворені з об'єктивних та незалежних від відповідачів обставин.

Звертаючись із даною заявою боржник посилається на складне матеріальне становище та на відсутність коштів та майна для виконання даного рішення.

При цьому, дані обставини не можна розцінювати, як виняткові, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

Заявником не надано банківських виписок про відсутність грошових коштів на рахунках, доказів на підтвердження відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення. Відповідачем не подано доказів того, які ним вжито і які вживаються заходи по нарощуванню темпів виробництва для отримання прибутку і погашення заборгованості, як не доведено і реальності виконання рішення суду при наданні розстрочки, з огляду на ті борги, які вже є у нього на момент звернення із заявою до суду.

Суд враховує те, що прострочення виконання грошового зобов»язання заявником з оплати отриманого товару за договором мала місце починаючи з 03.12.2014 року по 16.02.2015 року включно. Колегія суддів апеляційної інстанції не взяла до уваги посилання ПАТ «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» на відсутність вини останнього у простроченні оплати товару, оскільки за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). (п.1.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань»).

Крім того, апеляційна інстанція вказала, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.п.3.1, 4.1 зазначеної вище постанови Пленуму ВГС України).

Суд при розгляді заяви боржника про розстрочку виконання рішення також враховує й те, що з дати прийняття господарським судом Львівської області (15.02.2016р. ) рішення у справі №902/1419/15 і до дати подання на розгляд суду заяви про розстрочку виконання рішення (20.07.2016р.) боржник , фактично, отримав відстрочку виконання рішення тривалістю в п»ять місяців. Однак доказів того, що за цей час бодай частково виконав рішення суду та перерахував позивачу кошти, не подав.

Враховуючи вищенаведене, а також те що заявником не подано належних доказів на обґрунтування розстрочки виконання рішення суду, не підтверджено жодних обставин, які б перешкоджали чи унеможливлювали виконання рішення суду, наведені у заяві про розстрочку виконання рішення суду обставини не свідчать про неможливість виконання рішення суду, зважаючи на інтереси обох сторін по справі, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви заявника від 20.07.2016 року (вх.№3715/16).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.86,121 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ :

В задоволенні заяви заявника, Публічного акціонерного товариства «ДТЕК «ЗАХІДЕНЕРГО» від 20.07.2016 р. ( вх.№3715/16 від 20.07.2016р. ) про розстрочку виконання рішення суду у справі №902/1419/16 , - відмовити повністю.

Суддя Кітаєва С.Б.