ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016 року Справа № 904/1438/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Березкіна О.В. ( доповідач)

судді: Дармін М.О., Чус О.В.

при секретарі: Крицька Я.Б.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №1859 від 29.12.2015 р.;

від відповідача: ОСОБА_2 представник, довіреність № 91юр від 30.12.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" та Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року у справі № 904/1438/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (м. Київ)

до Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (м. Дніпропетровськ)

про стягнення заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П05 від 28.09.2011р. у загальному розмірі 1 661 285 грн. 37 коп.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» задоволені частково.

Суд стягнув з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" 1 095 158 грн. 35 коп. - основного боргу, 55 753 грн. 45 коп. - інфляційних втрат, 20 568 грн. 22 коп. - 3% річних, 305 885 грн. 73 коп. - пені, 22 951 грн. 28 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Провадження у справі в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" основного боргу в сумі 18 732 грн. 01 коп.- припинено, а в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" та Публічне акціонерне товариство "Дніпрогаз" звернулись з апеляційними скаргами.

При цьому, публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ПАТ «ДНІПРОГАЗ» на користь ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» 7% штрафу в розмірі 119 350,89 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з ПАТ «ДНІПРОГАЗ» на користь ПАТ «УКРТРАНСГАЗ» 119 350,89 грн. 7% штрафу.

В іншій частині рішення господарського суду Дніпропетровської області позивачем не оскаржується.

Відповідач - публічне акціонерне товариство «Дніпрогаз» в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року та відмовити публічному акціонерному товариству « Укртрансгаз» в задоволенні позовних вимог, або зменшити суму заявленої до стягнення пені до 10%, стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 27411,21 грн.

В обґрунтування своєї скарги відповідач посилається на те, що при розгляді даної справи суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права та дав невірну правову оцінку взаємовідносинам сторін, оскільки вказаний Договір через відсутність його істотних умов не діяв у спірному періоді 2015 року, а фактичні позадоговірні взаємовідносин сторін не охоплюються предметом Договору, тому передбачені ним умови та відповідальність сторін не застосовуються до цих правовідносин.

Крім того апелянт посилається на те, що суд повинен був зменшити розмір пені до 10%, а не на 10%, оскільки підприємство відповідача знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

Ухвалами Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08 червня 2016 року апеляційні скарги позивача та відповідача були прийняті до розгляду, розгляд справи було призначено у судовому засіданні на 12 липня 2016 року .

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив рішення суду в частині незадоволених позовних вимог скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. Проти доводів апеляційної скарги відповідача заперечував.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги позивача. просив задовольнити свою апеляційну скаргу, скасувати рішення суду та відмовити у позові або зменшити розмір пені до 10%.

У судовому засіданні 12.07.2016р. оголошувалась перерва до 02.08.2016 р.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 вересня 2011 року між Дочірньою компанією "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", правонаступником якої відповідно до пункту 1.2. статуту є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі позивач, газотранспортне підприємство) та Публічним акціонерним товариством "Дніпрогаз" (далі відповідач, замовник) було укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П05 (далі - договір, а.с.48-54), у відповідності до умов якого газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій (далі - ГРС), а замовник зобов'язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбаченому умовами договору (пункт 1.1. договору).

У пункті 1.2. договору, з урахуванням протоколу розбіжностей від 30.09.2011, сторони визначили річний плановий обсяг транспортування природного газу, у тому числі по місяцях, згідно графіку передбаченого договором.

У пункті 10.1. договору сторони узгодили, що договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2012 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Додатковими угодами № 3 від 17.01.2013 та № 4 від 30 січня 2014року, зокрема, сторонами дія договору продовжувалась на 2013 та 2014 рік, відповідно, із погодженням умов та порядку надання послуг.

Звертаючись до Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" (далі - відповідач) із позовом про стягнення заборгованості за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П05 від 28.09.2011 у загальному розмірі 1 661 285 грн. 37 коп., яка складається з 1 125 707 грн. 37 коп. - основний борг; 339 873 грн. 03 коп. - пеня; 119 350 грн. 89 коп. - штраф; 55 753 грн. 45 коп. - інфляційні втрати; 20 600 грн. 63 коп. - 3% річних, позивач - Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - позивач) посилався на порушення відповідачем зобов'язань за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /П05 від 28.09.2011 в частині повного та своєчасного розрахунки за надані в період з січня 2015 року по грудень 2015 року послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у встановлений договором строк, наявністю боргу у сумі 1 125 707 грн. 37 коп., що також є підставою для стягнення сум, передбачених статтею 625 ЦК України, а також пені та штрафу.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та стягуючи на користь позивача 1 095 158 грн. 35 коп. - основного боргу, 55 753 грн. 45 коп. - інфляційних втрат, 20 568 грн. 22 коп. - 3% річних, 305 885 грн. 73 коп. пені, господарський суд першої інстанції виходив з того, що на виконання умов договору позивачем у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 було надано відповідачу послуги з транспортування природного газу на загальну суму 13 466 413 грн. 97 коп., що підтверджується наступними актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, які підписані позивачем та відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості наданих послуг, та скріплені відтиском його печатки.

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо повної та своєчасної оплати наданих позивачем в період з січня по грудень 2015 року послуг порушив, надані у вказаний період послуги оплатив лише частково, внаслідок чого, станом на момент звернення із позовом до суду, у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 1 113 890 грн. 36 коп.

Оскільки 30.12.2015 сторонами було проведено коригування боргу на загальну суму 11 817 грн. 01 коп., а після порушення провадження у справі, сторонами було проведено коригування боргу на суму 18 732 грн. 01 коп., суд припинив провадження у справі в частині вимог щодо стягнення з відповідача частини основного боргу в сумі 18 732 грн. 01 коп. у зв'язку з відсутністю предмету спору, стягнув інфляційні втрати та перерахував 3% річних та пеню, зменшивши її розмір на 10% .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом першої інстанції встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, Додатковими угодами № 3 від 17.01.2013 та № 4 від 30.01.2014, зокрема, сторонами дія договору продовжувалась на 2013 та 2014 рік, відповідно, із погодженням умов та порядку надання послуг, а тому дія договору на 2015 рік була продовжена автоматично з огляду на положення частини 2 пункту 11.1. договору, оскільки за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не було заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, як цього не було зроблено жодною із сторін і на теперішній час.

Крім того, матеріалами справи підтверджується, що, фактично, відносини між сторонами з приводу транспортування природного газу існували на підставі договору №/П05 від 28.09.2011, що підтверджується посиланням на цей договір у кожному з актів наданих послуг в період з 31.01.2015 по 31.12.2015.

Таким чином, доводи відповідача щодо неукладеності договору на 2015 рік є необґрунтованими, а тому висновки суду першої інстанції про те, що у випадку не погодження нових обсягів послуг за договором продовжують діяти обсяги, які були погоджені у договорі на попередній період дії, є правильними, та узгоджуються з умовами договору.

На виконання умов договору позивачем у період з 01.01.2015 по 31.12.2015 було надано відповідачу послуги з транспортування природного газу на загальну суму 13 466 413 грн. 97 коп., що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами:

- актом № 01-15-/П05 від 31.01.2015 на транспортування природного газу обсягом 13 617,202 тис. куб. м. на суму 3 246 885 грн. 65 коп. (а.с.69);

- актом № 02-15-/П05 від 28.02.2015 на транспортування природного газу обсягом 11 703,007 тис. куб. м. на суму 2 790 464 грн. 99 коп. (а.с.70);

- актом № 03-15-/П05 від 31.03.2015 на транспортування природного газу обсягом 7 697,320 тис. куб. м. на суму 1 835 348 грн. 98 коп. (а.с.71);

- актом № 04-15-/П05 від 30.04.2015 на транспортування природного газу обсягом 5 160,228 тис. куб. м. на суму 2 453 378 грн. 80 коп. (а.с.72);

- актом № 05-15-/П05 від 31.05.2015 на транспортування природного газу обсягом 3 424,363 тис. куб. м. на суму 1 628 079 грн. 14 коп. (а.с.73);

- актом № 06-15-/П05 від 30.06.2015 на транспортування природного газу обсягом 3 157,912 тис. куб. м. на суму 1 501 397 грн. 68 коп. (а.с.74);

- актом № 10-15-/П05 від 31.10.2015 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами обсягом 7,879 тис. куб. м. на суму 1 574 грн. 22 коп. (а.с.75);

- актом № 11-15-/П05 від 30.11.2015 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами обсягом 17,045 тис. куб. м. на суму 3 405 грн. 59 коп. (а.с.76);

- актом № 12-15-/П05 від 31.12.2015 на транспортування природного газу магістральними трубопроводами обсягом 29,424 тис. куб. м. на суму 5 878 грн. 92 коп. (а.с.99), які відповідачем без будь-яких зауважень щодо обсягів та якості наданих послуг, та скріплені відтиском його печатки. У кожному акті сторонами вказано, що послуги надаються відповідно до договору № /П05 від 28.09.2011.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо строк виконання зобов'язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час. Боржник повинен виконати таке зобов'язання в семиденний строк з дня пред'явлення вимоги кредитором, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із закону, договору або із змісту зобов'язання.

Відповідно до пункту 5.5. договору оплата вартості послуг за транспортування природного газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 дні до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу.

Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Проте, у порушення умов договору, відповідач надані позивачем в період з січня по грудень 2015 року послуги оплатив лише частково, внаслідок чого, станом на момент звернення із позовом до суду, у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 1 113 890 грн. 36 коп.

Господарський суд першої інстанції врахував, що 30.12.2015 сторонами було проведено коригування боргу на загальну суму 11 817 грн. 01 коп. (10 630,50 + 1 186,51), що в подальшому було відображено в акті звірки від 27.04.2016, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 11 817 грн. 01 коп.

Крім того, господарський суд правильно зазначив, що після порушення провадження у справі, 11.03.2016 сторонами було проведено коригування боргу на суму 18 732 грн. 01 коп., що в подальшому відображено в акті звірки від 27.04.2016, а тому у відповідності до п. 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України припинив провадження у справі в цій частині.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача основної заборгованості за договором в сумі 1 095 158 грн. 35 коп.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки судом встановлено прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання, то висновки суду першої інстанції про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 55 753 грн. 45 коп. за період з липня 2015 року по грудень 2015 року є обґрунтованими.

Крім того, господарський суд правильно перерахував 3% річних з урахуванням того, що в період прострочення по 29.12.2015 включно слід здійснювати нарахування на суму 1 114 848 грн. 64 коп., а в період з 30.12.2015 по 25.01.2016 на суму 1 103 031 грн. 63 коп., а тому враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання та суми заборгованості в них, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок 3% річних за вказаними періодами, суд правильно встановив розмір 3% річних за загальний період прострочення з 21.05.2015 по 25.01.2016 у сумі 20 568 грн. 22 коп.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі статтями 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності з пунктом 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з п. 6.3. договору, у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 4 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Судом встановлено, що за загальний період прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем позивачем нарахована пеня з 21.05.2015 по 25.01.2016 в сумі 339 873 грн. 03 коп.

Проте, позивачем при розрахунку пені не було враховано коригування боргу, внаслідок чого з 30.12.2015 заборгованість зменшилась на 11 817 грн. 01 коп. та стала складати 1 103 031 грн. 63 коп.

Враховуючи визначені судом періоди прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, застосувавши межі періодів, що визначені позивачем у розрахунку, здійснивши власний розрахунок пені за вказаними періодами, судом було встановлено що пеня за загальний період прострочення з 21.05.2015 по 25.01.2016 складає 346 117 грн. 22 коп., що є більшим, ніж визначена позивачем у розрахунку та позовній заяві.

Оскільки клопотання про зміну позовних вимог в цій частині позивачем не надано, у відповідності до пункту 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог в частині стягнення пені і правомірно стягнув її у розмірі, заявленому позивачем, тобто, у сумі 339 873 грн. 03 коп.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені на 10% , тобто, до 305 885 грн. 73 коп., оскільки відповідно до п. 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

При зменшенні розміру пені суд першої інстанції врахував, що підприємство знаходиться в скрутному матеріальному становищі; що із загальної суми, на яку було надано послуги в спірний період - 13466413грн. 97коп., неоплаченою залишилася сума лише 1095158грн.35коп., тобто близько 10%; інтереси, визначені Законом України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу", а саме: сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості, шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості, надання суб'єктам господарської діяльності права їх застосування, визначення порядку взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, розпорядників бюджетних коштів із суб'єктами господарської діяльності щодо застосування механізмів погашення заборгованості; пеня є лише санкцією за невиконання грошового зобовязання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, окрім стягнення пені позивач нараховує та стягує проценти річних та інфляційні, які в певній мірі компенсують знецінення несплачених коштів відповідачем.

З огляду на вищезазначене, доводи відповідача про те, що суд першої інстанції не врахував його інтереси при зменшенні пені, є неспроможними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу у сумі 119 350 грн. 89 коп. за порушення відповідачем саме грошового зобов'язання і вважає доводи позивача в цій частині необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань" штрафні санкції, передбачені абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України від 01.07.2014 № 01-06/841/2014 "Про доповнення інформаційного листа Вищого господарського суду України від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів" грошове зобов'язання - це таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; до грошових зобов'язань не застосовуються положення абзацу 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 04.02.2014 у справі № 903/610/13.

До суду апеляційної інстанції наданий акт звірки взаєморозрахунків між сторонами, з якого вбачається, що відповідачам був повністю оплачений борг у сумі 1 095 158,35 грн., який стягнутий за рішенням суду першої інстанції.

Проте, сплата боргу відбулась 31.05.2016 року та 07.07.2016 року, тобто, вже після ухвалення судом першої інстанції рішення, а тому означене не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Таким чином, розглядаючи справу, господарський суд першої інстанції всебічно, повно і обєктивно зясував всі обставини справи, дав їм належну правову оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, що у відповідності до ст.103 ГПК України є підставою для залишення апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 99-105 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Дніпрогаз" м.Дніпропетровськ та Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" м. Київ залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18 травня 2016 року у справі № 904/1438/16- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.08.2016р.

Головуючий суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О.Дармін

Суддя О.В.Чус