ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016 року Справа № 904/880/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Виноградник О.М. ( доповідач)

суддів: Джихур О.В., Дмитренко Г.К.

при секретарі: Однорог О.В.

Представники сторін:

позивача ОСОБА_1, дов. № 268 від 01.06.2016р.;

відповідача ОСОБА_2, дов. № б/н від 13.06.2016р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Житловик-2», м.Дніпро на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2016 року по справі № 904/880/16

за позовом Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, м.Дніпро

до Приватного підприємства «Житловик-2», м.Дніпро

про стягнення 32 648,41 грн.

В судовому засіданні 16.06.2016р. оголошувалась перерва до 02.08.2016р. (ст.77 ГПК України).

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину постанови (ст.ст.85, 99, 105 ГПК України).

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2016 року у справі № 904/880/16 (суддя Кеся Н.Б.) за позовом Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, м.Дніпро до Приватного підприємства «Житловик-2», м.Дніпро про стягнення 32 648,41 грн. позов було задоволено, стягнено з відповідача на користь позивача 32 648,41 грн. безпідставно отриманих коштів та 1378 грн. судового збору (а.с.170-175).

Рішення господарського суду мотивовано обґрунтованістю позовних вимог, оскільки актом ревізії ДФІ в Дніпропетровській області та довідкою зустрічної перевірки відповідача встановлена відсутність надання відповідачем передплачених позивачем підрядних робіт на суму 40 764,02 грн.; в якості норм матеріального права господарський суд послався на ст.ст.837-886, 1212 ЦК України.

Не погодившись із зазначеним рішенням, відповідач по справі - Приватне підприємство «Житловик-2», м.Дніпро, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема:

- господарським судом були прийняті до уваги доводи позивача про те, що оплаті підлягали лише 27 759,27 грн. із передплачених за договором 60 407,68 грн. за виконані роботи та не прийняті до уваги докази у справі, якими підтверджене виконання робіт відповідачем в грудні 2012 року на суму 40 764,02 грн. та прийняття цих робіт позивачем за актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2012 року без будь-яких зауважень; крім того, скаржник посилається на те, що зазначеному акту виконаних робіт господарським судом взагалі не надано будь-якої правової оцінки;

- також господарський суд не взяв до уваги, що підстав для задоволення позову згідно зі ст..1212 ЦК України взагалі не існує, оскільки кошти передплачені позивачем за договором підряду, роботи за яким були виконані відповідачем, отже, грошові кошти отримані не безпідставно;

- крім того, скаржник посилається на те, що господарським судом не були ретельно досліджені докази у справі, оскільки і довідка Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області, і акт звірки між сторонами від 20.01.2013р. повинні, в свою чергу, підтверджуватись належними доказами у відповідності до ст.ст.33, 34 ГПК України, а саме первинними бухгалтерськими документами; оскільки зазначені довідка ДФІ та акт не є первинними бухгалтерськими документами в розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», то вони не мають обов`язкового характеру.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечував, посилаючись на відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, фактичним обставинам та матеріалам справи, зазначаючи, що відповідачем підрядні роботи фактично були виконані в квітні 2013 року та прийняті за актом на суму 81 951,72 грн., зі загальної вартості робіт за договором сторонами було виключено вартість матеріалів на суму 54 192,45 грн., що було зафіксовано довідкою про вартість виконаних будівельних робіт форми КБ-3, отже, вартість фактично виконаних робіт становить 27 759,27 грн., а оскільки за платіжними дорученнями № 519 від 05.03.2012р. та № 520 від 06.03.2013р. було передплачено 60 407,68 грн., то сума позовних вимог повністю відповідає фактичним обставинам справи. Щодо акту виконаних робіт № 1 за грудень 2012 року, то господарським судом йому була надана оцінка з урахуванням акта ревізії ДФІ від 15.05.2013р. та довідки зустрічної звірки з відповідачем, якими встановлено, що станом на 01.04.2013р. відповідач не виконав підрядні роботи, передбачені позивачем; за результатом ревізійної перевірки сторонами була проведена звірка розрахунків за період з 01.01.2013р. по 20.01.2013р. на підставі якої підписаний акт звірки від 20.01.2013р., відповідно до якого вартість робіт за договором № 133-03/12 від 03.12.2012р. була зменшена на суму 40 764,02 грн. Також позивач зазначає, що зазначені акт ревізії ДФІ та акт звірки між сторонами є належними доказами в розумінні ст..32 ГПК України для встановлення всіх обставин справи; крім того, застосування ст.1212 ЦК України можливе також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.

27.07.2016р. позивачем до суду апеляційної інстанції надані пояснення, відповідно до яких між позивачем та відповідачем було укладено 227 договорів на виконання робіт по ремонту житлових будинків на загальну суму 3 130 725,33 грн.; листом від 22.01.2013р. відповідач, на думку позивача, фактично визнає відсутність у нього первинних документів щодо виконання робіт у грудні 2012 року по спірному договору; державною фінансовою інспекцією встановлено відсутність проведення робіт саме за спірною адресою, в зв`язку з цим позивач вважає безпідставними посилання відповідача на акт прийняття виконаних робіт за грудень 2012 року; отже, попереднє керівництво позивача не мало правових підстав для перерахування грошових коштів в сумі 32 648,41 грн. в якості оплати за виконані роботи.

02.08.2016р. відповідачем до Дніпропетровського апеляційного господарського суду подано клопотання про залучення до матеріалів справи рішень господарського суду по аналогічним справам, яке задоволено колегією суддів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення господарського суду Дніпропетровської області, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав пояснення присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення слід скасувати на підставі п.п.1, 3 ч.1 ст.104 ГПК України, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених ст.103 ГПК України та прийняти нове рішення, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.12.2012р. між Комунальним виробничим житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством Самарського району, правонаступником якого є Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради («замовник» за договором, позивач по справі) та Приватним підприємством «ЖИТЛОВИК-2» («підрядник» за договором, відповідач по справі, скаржник) був укладений договір на виконання підрядних робіт з поточного ремонту покрівлі № 133-03/12, відповідно до умов якого «замовник» доручив, а «підрядник» прийняв на себе зобов`язання по виконанню робіт щодо поточного ремонту покрівлі будинку №48 по вул.Семафорна в м.Дніпропетровську (п. 1.1 договору (а.с.16-17)).

Відповідно до п. 1.2 р.1 договору «замовник» зобов`язався надати об'єкт, прийняти й оплатити виконану «підрядником» роботу відповідно до умов цього договору.

Пунктами 4.1, 4.2, 4.4 р.4 договору сторони домовились, що за виконану роботу згідно з даним договором «замовник» сплачує витрати «підрядника» згідно з договірною ціною (додаток №1); загальна сума договору складає 60407,68 грн.; «замовник» здійснює передоплату в розмірі вартості матеріалів; розрахунок здійснюється після затвердженого двостороннього акту приймання виконаних підрядних робіт форми №КБ-2в з урахуванням раніше виданих авансів; оплата здійснюється протягом 40 днів з моменту підписання двостороннього акту приймання виконаних підрядних робіт (форма КБ-2в).

Пунктом 5.1 р.5 договору сторони узгодили, що «підрядник» виконує роботи протягом 30 днів з моменту отримання авансу; строки виконання робіт з 03.12.2012р. по 01.06.2013р.

Пунктом 6.5 р.6 договору встановлено, що даний договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами та діє до 31.12.2013р.

Також між сторонами була підписана договірна ціна на ремонт покрівлі по вул.Семафорній, 48, за якою вартість роботи за договором становить 60 407,68 грн. (а.с.21).

Докази визнання недійсним, розірвання, внесення будь-яких змін в встановленому законом порядку до договору № 133-3/12 від 03.12.2012р., додатків до нього, відсутні в матеріалах справи, не надавались скаржником в ході розгляду справи в судах обох інстанцій відповідно до ст.ст.32, 33, 36 ГПК України.

16.02.2016р. до господарського суду Дніпропетровської області КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, м.Дніпропетровськ звернулось з позовом до ПП «Житловик-2» про стягнення 32 648,41 грн. безпідставно отриманих коштів (а.с.4-5). При цьому в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно укладеного між сторонами договору № 133-03/12 від 03.12.2012р. договірна ціна склала 60 407,68 грн., фактично відповідачем було виконано робіт на суму 81 951,72 грн., що підтверджується актом приймання виконаних робіт за квітень 2013 року, але до цього акту включена сума матеріалів, яка підлягає поверненню 54192,45 грн., що підтверджується довідкою про вартість будівельних матеріалів, отже, на виконання умов договору позивач мав сплатити 27 759,27 грн.

05.03.2013р. платіжним дорученням № 519 та 06.03.2013р. платіжним дорученням № 520 позивачем було перераховано відповідачу 24 400,00 грн. та 36 007,68 грн. (відповідно), всього передплачено робіт на суму 60 407,68 грн. (а.с.22-23). Отже, позивачем надмірно сплачено відповідачу 32 648,41 грн. (60407,68 -27759,27). З метою досудового врегулювання спору позивач 29.09.2015р. листом б/н звернувся до відповідача з вимогою про повернення цих безпідставно отриманих коштів, але відповіді від ПП «Житловик-2» не отримав (а.с.18-25).

Відповідач з даним позовом не погодився, у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що позивачем не було враховано при поданні позовної заяви акту приймання виконаних робіт № 1 за грудень 2012 року на суму 40 764,02 грн., який підписано обома сторонами та скріплено печатками, що свідчить про прийняття позивачем робіт без будь-яких зауважень щодо якості, кількості, вартості виконаних підрядних робіт, отже сума позову не відповідає дійсності (а.с.41-43, 45-48).

У письмових поясненнях, наданих господарському суду 21.03.2016р., позивач зазначив, що акт прийняття будівельних робіт № 1 за грудень 2012 року на суму 40 764,02 грн. не був взятий до уваги, в зв`язку з висновками ревізії Державної фінансової інспекції у Дніпропетровській області та проведеною зустрічною звіркою з ПП «Житловик-2», якими встановлено, що роботи на суму 40 764,02 грн. відповідачем не проводились. За результатами ревізії між сторонами була проведена звірка розрахунків за період з 01.01.2013р. по 20.01.2013р. та актом звірки від 20.01.2013р. сума, що підлягає оплаті відповідачу, зменшена на 40 764,02 грн. (а.с.52-61).

Відповідач в своїх письмових поясненнях, поданих суду 05.04.2016р., щодо акту звірки від 20.01.2013р. заперечив, зазначив, що акт заповнений в односторонньому порядку, лише з боку позивача, також зауважив, що суми, вказані у акті не підтверджені з боку відповідача первинними документами, що вказує на розбіжності по акту звірки, про що позивачу було надіслано лист 22.01.2013р., який отриманий останнім в цей же день, що підтверджується печаткою підприємства (а.с.64-65, 71).

На вимогу господарського суду, викладену в ухвалі від 05.04.2016р., Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області 11.04.2016р. направила суду матеріали ревізії фінансово-господарської діяльності позивача стосовно взаємовідносин з відповідачем (а.с.78-156).

12.04.2016р. відповідачем було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи з метою встановлення чи виконано підпис на акті звірки від 20.01.2013р. директором підприємства відповідача (а.с.158), яке не було задоволено судом.

Ухвалою господарського суду від 18.04.2016р. розгляд спору був продовжений до 03.05.2016р. (а.с.162-164).

Під час розгляду справи в господарському суді позивачем не було змінено нормативно-правового обґрунтування позовної заяви, не змінено підставу або предмет позову.

Згідно з частиною 1 ст.193 Господарського кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Аналізуючи укладений між сторонами договір, колегія суддів зазначає, що він є за своєю правовою природою договором підряду та регламентований главою 61 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1, 2 ст.837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу; договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Наслідки набуття, збереження майна без достатньої правової підстави регламентовані главою 83 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Законодавець визначає, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, є набуття або збереження майна; це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

До відсутності правової підстави законодавець відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа користувалася майном, тощо.

Оскільки між позивачем та відповідачем було укладено договір підряду на ремонт покрівлі по вул.Семафорній, 48, а кошти, які КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради просить стягнути з ПП «Житловик-2» отримано останнім в якості оплати підрядних робіт, які повинні бути виконані за договором, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст.1212 ЦК України.

Правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобовязального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути замовнику попередньо сплачені кошти у звязку з неналежним виконанням підрядником умов договору.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 22.01.2013р. у справі №5006/18/13/2012, від 14.10.2014р.у справі №922/1136/13, від 17.06.2014 року у справі №13/096-12, які є обов`язковими для всіх судів України.

Неналежне виконання підрядником умов договору, зокрема якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, або не виконав роботу частково є підставою відповідно до положень ст. 849 ЦК України замовника відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

Щодо посилань позивача на акт ревізії ДФІ та акт звірки взаємних розрахунків від 20.01.2013р., то вони є одними із доказів, які відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об»активному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Оскільки матеріалами справи спростована безпідставність отримання коштів відповідачем, то висновок господарського суду щодо застосування до спірних відносин ч.1 ст.1212 ЦК України та задоволенні позову в зв`язку з цим є передчасним, таким, що не базується на вимогах закону.

За цих обставин колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення господарського суду від 27.04.2016р. скасувати, прийняти у справі нове рішення, яким в позові відмовити.

Керуючись ч. 3-5 ст.49, ст.ст.99, 101, 103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Житловик-2», м.Дніпро задовольнити.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2016 року у справі № 904/880/16 - скасувати.

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Стягнути з Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, м.Дніпро на користь Приватного підприємства «Житловик-2», м.Дніпро 1515, 80 грн. судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги.

Видачу відповідного наказу згідно зі ст.ст.116-117 ГПК України доручити господарському суду Дніпропетровської області.

Справу повернути до господарського суду Дніпропетровської області.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України через Дніпропетровський апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 04.08.2016 року.

Головуючий суддя О.М. Виноградник

Суддя О.В.Джихур

Суддя Г.К. Дмитренко