ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.08.2016р. Справа № 907/414/16

За позовом Заступника прокурора Закарпатської області, м. Ужгород в інтересах держави

в особі Ужгородської районної ради, м. Ужгород

до Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ

до Відділу освіти Ужгородської районної державної адміністрації, м. Ужгород

про визнання недійсним Договору від 27.06.2014р. №18-217/294/159 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна обєктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селища Ужгородського району, укладеного між Відділом освіти Ужгородської РДА та Публічним акціонерним товариством Укртелеком, в особі Закарпатської філії та про зобовязання Публічного акціонерного товариства Укртелеком звільнити приміщення вартістю 24 874,00грн., площею 22,49кв.м., яке знаходиться за адресою с. В.Геївці, вул. Гагаріна,21 на першому поверсі будівлі Великогеєвецької загальноосвітньої школи I II ступеня та є предметом Договору від 27.06.2014р. №18-217/294/159 оренди.

Суддя В.І. Карпинець

За участю представників сторін:

від прокурора: Герзанич О.М. - прокурор відділу Прокуратури Закарпатської області, службове посвідчення №040373 від 19.01.2016р.

від позивача: ОСОБА_1 - начальник юридичного відділу виконавчого апарату Ужгородської районної ради за дов. від 23.05.2016р.

від відповідача 1: ОСОБА_2 - провідний юрисконсульт відділу правового забезпечення Закарпатської філії ПАТ Укртелеком за дов. від 27.07.2016р.

від відповідача 2: ОСОБА_3 - представник за дов. від 27.07.2016р.

СУТЬ СПОРУ: Заступник прокурора Закарпатської області, м. Ужгород в інтересах держави в особі Ужгородської районної ради, м. Ужгород (далі позивач) звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства Укртелеком, м. Київ (далі - відповідач 1) та до Відділу освіти Ужгородської районної державної адміністрації, м. Ужгород (далі - відповідач 2) про визнання недійсним Договору від 27.06.2014р. №18-217/294/159 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна обєктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селища Ужгородського району, укладеного між Відділом освіти Ужгородської РДА та Публічним акціонерним товариством Укртелеком, в особі Закарпатської філії та про зобовязання Публічного акціонерного товариства Укртелеком звільнити приміщення вартістю 24 874,00грн., площею 22,49кв.м., яке знаходиться за адресою с. В.Геївці, вул. Гагаріна,21 на першому поверсі будівлі Великогеєвецької загальноосвітньої школи I II ступеня та є предметом Договору від 27.06.2014р. №18-217/294/159 оренди.

У даному судовому засіданні представник прокурора позовні вимоги підтримала повністю, з підстав, зазначених у позовній заяві (а.с.5-12) та у додаткових поясненнях від 02.08.2016р. (а.с.88-92) та з посиланням на підтвердження таких позовних вимог долученими до матеріалів справи письмовими доказами. Зокрема посилається на ту обставину, що Договір від 27.06.2014р. №18-217/294/159 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна обєктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селища Ужгородського району, укладено між Відділом освіти Ужгородської РДА та Публічним акціонерним товариством Укртелеком, в особі Закарпатської філії, укладений всупереч приписів Законів України Про оренду державного та комунального майна, Про освіту, оскільки предметом оренди є майно комунальної власності, об'єкт освіти, цільовим призначенням якого є використання для навчально-виховного процесу, освітньої діяльності, а за договором це майно передано товариству для виконання своєї статутної діяльності, основним видом якої є діяльність у сфері проводового електрозвязку. З огляду на викладене, просить суд визнати недійсним оспорюваний Договір та зобовязати ПАТ Укртелеком в особі Закарпатської філії звільнити орендоване за даним Договором приміщення. Крім того, посилається на ст. 8 Закону України Про судовий збір", якою передбачено право суду, з врахуванням майнового стану сторони, відстрочити сплату судового збору. Також посилається на безпідставність тверджень представника відповідача 1 на позбавлення доступу до телефонного звязку 260 абонентам у разі задоволення позову, оскільки підставою позову у даній справі є законність укладення оспорюваного Договору оренди приміщення у навчальному закладі та можливість здійснення відповідачем 1 своєї діяльності у іншому орендованому приміщенні, не забороненому законом.

Представником позивача подано до матеріалів справи додаткові письмові пояснення від 04.08.2016р. (а.с.114-116). Представником позивача у судових засіданнях зазначено обставину щодо відсутності в с. В.Геївці іншого приміщення для можливості орендування відповідачем 1 для виконання своєї статутної діяльності у сфері проводового електрозвязку. Крім того зазначає, що кошти, отримані від здачі в оренду приміщення за Договором від 27.06.2014р. №18-217/294/159 оренди є додатковим джерелом фінансування для забезпечення навчально - виховного процесу, що жодним чином не порушує інтереси держави, натомість є в інтересах територіальної громади села.

Представник відповідача 1 позовні вимоги заперечила повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с.64-67) та у додаткових поясненнях (а.с.121-122). Зокрема посилається на ту обставину, що предметом спірного договору є майно, яке не належить до майна, наведеного в Законі України Про оренду державного та комунального майна, яке не може бути предметом оренди та який (перелік ) є вичерпним, а отже твердження прокурора про укладення даного договору всупереч приписів дано Закону, спростовується зазначеним. Також позивачем не наведено доказів у підтвердження належності спірного майна навчальному закладу, як обєкту освіти, а тому також є безпідставним твердження позивача про порушення сторонами Договору Закону України Про освіту. Крім того, зазначає, що прокурором не обгрунтовано факту порушення санітарних норм щодо площі приміщення в перерахунку на одного учня та не доведено необхідність використання даного приміщення в інших цілях тощо.

Представник відповідача 2 також позовні вимоги заперечила повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву (а.с.78-82). Зокрема посилається на ту обставину, що обєктом Договору є окреме індивідуально визначене майно з окремим входом та яке не використовується для навчально - виховного процесу. Крім того, ст. 61 Законом України Про освіту передбачено,що додатковими джерелами фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти є зокрема доходи, отримані від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання. Згідно статуту Великогеєвецької загальноосвітньої школи I II ступенів також передбачено такі джерела фінансування закладу, як доходи від передачі в оренду приміщень, споруд, обладнання. Крім того зазначає, що орендарем належним чином виконуються умови Договору, вчасно вноситься орендна плата та всі документи, які стосуються Договору погоджено головою Ужгородської районної ради, в інтересах якої прокурором подано даний позов.

З огляду на викладене, представники відповідачів просять суд відмовити у задоволенні позову.

У розгляду справи оголошувалась перерва та розгляд справи відкладався, відповідно до вимог ст.77 ГПК України.

У судовому засіданні 08.08.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ч.2 ст.85 ГПК України.

Вивчивши та проаналізувавши подані по справі доказові матеріали, заслухавши пояснення представника прокурора, позивача та відповідачів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у заявленому предметі позову, виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2014р. між Відділом освіти Ужгородської районної державної адміністрації, як Орендодавцем, та Публічним акціонерним товариством Укртелеком, в особі Закарпатської філії, як Орендарем, було укладено Договір №18-217/294/159 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна обєктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селища Ужгородського району (далі - Договір, а.с.22-28).

Предметом Договору є передача Орендодавцем та прийняття Орендарем в строкове платне користування окремого індивідуально - визначеного майна - вбудованого приміщення площею 22,49кв.м., розміщеного на першому поверсі двоповерхової будівлі Великогеєвецької загальноосвітньої школи I II ступеня, яке знаходиться за адресою с. В.Геївці, вул. Гагаріна,21 , вартістю 24 874,00грн., та яке перебуває на балансі відділу освіти Ужгородської РДА. Майно передається в оренду під АТС. Розмір орендної плати передбачено п.3 Договору. Даний Договір укладений строком на 1 рік (п.10.1 Договору) та є продовженим з урахуванням п.10.6 Договору.

Актом приймання передачі обєкта оренди підтверджено передачу орендованого приміщення в користування орендаря ПАТ „Укртелеком в особі Закарпатської філії (а.с.29).

Як вбачається зі статуту Великогеєвецької загальноосвітньої школи I II ступеня Ужгородської районної ради Закарпатської області (далі - Статут, а.с.30-47), остання перебуває у комунальній власності, Засновниками навчального закладу є Ужгородська районна рада Закарпатської області та Великогеєвецька сільська рада. Пунктом 1.3 Статуту передбачено, що заклад у своїй діяльності керується зокрема Конституцією України, Законами України Про освіту та іншими законами та підзаконними актами.

Питання надання в оренду майна комунальної власності, зокрема, обєктів освіти, врегульовано приписами Законів України Про місцеве самоврядування в Україні, Про оренду державного та комунального майна, Про освіту (далі відповідно Закон про самоврядування, Закон про оренду, Закон про освіту).

Так, відповідно до ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні місцеві ради, якою є позивач у даній справі, як органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду.

За приписами ст.ст. 2, 3 Закону України Про оренду державного та комунального майна державну політику у сфері оренди щодо майна, яке перебуває в комунальній власності, здійснюють органи місцевого самоврядування, відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Орендодавцями нерухомого майна, яке перебуває у комунальній власності, згідно ст. 5 Закону про оренду, є органи, уповноважені управляти таким майном.

За змістом ст. 63 Закону України Про освіту матеріально-технічна база навчальних закладів системи освіти, до яких відносяться також шкільні навчальні заклади, включає будівлі, споруди, землю, комунікації, обладнання, транспортні засоби, службове житло та інші цінності; майно навчальних закладів належить їм на правах, визначених чинним законодавством; об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Прокурор, звертаючись із даним позовом та посилаючись на приписи ч. 1 ст. 203 ЦК України, підставою визнання недійсним спірного договору визначив його невідповідність зазначеним приписам.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. 4 п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вказано, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Частиною 2 ст. 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Статтею 61 Закону України „Про освіту встановлено, що фінансування державних навчальних закладів та установ, організацій, підприємств системи освіти здійснюється за рахунок коштів відповідних бюджетів, коштів галузей народного господарства, державних підприємств і організацій, а також додаткових джерел фінансування.

Додатковими джерелами фінансування є, зокрема, доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Однак, у відповідності до ч. 5 ст. 63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Згідно з п. 3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001р. і погоджених листом № 1/12-1459 від 05.06.2001р. Міністерством освіти та науки України, здача в оренду території, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов'язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Ці норми розповсюджуються на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Аналіз вищевказаних норм вказує на те, що здача в оренду приміщень навчальних закладів дозволяється в разі їх використання лише за цільовим призначенням.

Однак, як вбачається з витягу з ЄДРЮО, ФОП та ГФ станом на 29.06.2016р. (а.с.48-55), основним видом діяльності ПАТ „Укртелеком та його філій - є діяльність у сфері проводового електрозвязку, яка не може розцінюватися, як навчально виховний процес.

З огляду на фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що спірний Договір оренди комунального майна укладено всупереч наведених приписів законодавства, оскільки передача в оренду майна, що є обєктом освіти здійснена без урахування його призначення - для навчально-виховного процесу, освітньої діяльності. Так, з Договору вбачається, та що не заперечено відповідачами, майно передане за даним Договором товариству в оренду для виконання його статутної діяльності - розміщення автоматичної телефонної станції.

Оскільки приміщення Великогеєвецької загальноосвітньої школи I II ступеня

не може бути об'єктом оренди для використання його у діяльності ПАТ "Укртелеком" в особі Закарпатської філії, відтак Договір від 27.06.2014р. №18-217/294/159 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна обєктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селища Ужгородського району підлягає визнанню недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За таких обставин підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання недійсним спірного договору, оскільки зміст його суперечить приписам вищезазначеного законодавства щодо недопустимості перепрофілювання або використання не за призначенням майна об'єкта освіти та вимоги щодо звільнення товариством орендованого приміщення як правовий наслідок недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України.

Доводи представника ПАТ „Укртелеком в особі Закарпатської філії стосовно не визначення прокурором у позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави судом до уваги приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

При цьому, як вказав Конституційний суд України у своєму рішенні від 08.04.1999р. у справі № 3-рн/99, інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарюючих товариств з частиною державної власності у статутному фонді. Разом з тим, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. В кожному конкретному випадку прокурор чи його заступник самостійно визначає, з посиланням на законодавство, підстави подання позову, вказує в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурором за аналізом стану додержання в області вимог законодавства щодо цільового використання обєктів освіти встановлено порушення, а саме суперечення оспорюваного Договору оренди нормам Закону України Про освіту. Крім того у позовній заяві зазначено, що використання вказаного приміщення не за цільовим призначенням призводить до зменшення потужностей навчального закладу, позбавлення можливостей реалізації конституційного права дітей на отримання освіти, розвиток їх здібностей та обдарувань, забезпечення всебічного розвитку особистості, що свідчить про неналежне здійснення органом місцевого самоврядування, як власником орендованого майна, захисту державних та суспільних інтересів у сфері освіти.

Отже, прокурором вказаний позов подано відповідно до вимог Закону України Про прокуратуру, у звязку з неналежним виконанням своїх обовязків Ужгородською районною радою, як власником орендованого майна, з обґрунтуванням наявності підстав та обставин звернення до суду. Також суд зазначає, про наявність у матеріалах справи письмового повідомлення Прокуратурою Закарпатської області Ужгородську районну раду про здійснення представництва в суді законних інтересів держави в особі Ужгородської районної ради (а.с.62-63) та щодо подання даного позову до господарського суду в інтересах держави в особі даного позивача.

Посилання представника ПАТ „Укртелеком в особі Закарпатської філії на відсутність підстав надання судом прокурору відстрочки сплати судового збору спростовуються положеннями ст. 8 Закону України „Про судовий збір та наведеним у позовній заяві обґрунтуванням необхідності такого відстрочення.

Також є безпідставним посилання представника ПАТ „Укртелеком в особі Закарпатської філії про необхідність застосування норм Закону України „Про оренду державного та комунального майна до спірних правовідносин, яким визначено перелік майна, яке не може бути обєктом оренди, оскільки Закону України „Про освіту є спеціальним законом по відношенню до Закону України „Про оренду державного та комунального майна, а тому саме норми Закону України „Про освіту підлягали застосуванню.

Що стосується посилання представника ПАТ „Укртелеком в особі Закарпатської філії на ч.2 п.8 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.08.2010р. за № 796 "Про затвердження переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної і комунальної форми власності", якою передбачена можливість надання в оренду будівель, споруд, окремих тимчасово вільних приміщень і площ, іншого рухомого та нерухомого майна або обладнання, що тимчасово не використовується у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі, воно не приймається до уваги, оскільки частиною 5 статті 63 Закону України "Про освіту" прямо заборонено використовувати об'єкти освіти і науки не за призначенням.

При цьому, суд не приймає до уваги заперечення представника ПАТ „Укртелеком в особі Закарпатської філії проти позову з посиланням, зокрема, на передбачену постановою КМУ № 796 від 27.08.2010р. „Про затвердження платних послуг навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності" можливість надання в оренду нерухомого майна навчальних закладів, з огляду на те, що в п. 8 зазначеної постанови КМУ йдеться про тимчасово вільні будівлі, споруди, нерухоме майно або будівлі, споруди, нерухоме майно, що тимчасово не використовуються у навчально-виховній, навчально-виробничій, науковій діяльності, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі. У ході судового розгляду сторонами не доведено наявності таких обставин, якими за змістом постанови КМУ обумовлено можливість передачі спірного приміщення обєкту освіти в оренду.

Відповідно до п. 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України, у разі коли господарським судом було відстрочено сплату судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене та беручи до уваги, що ухвалою господарського суду Закарпатської області від 02.07.2016р. у справі №907/414/16 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 2 756,00грн. за подачу позовної заяви до прийняття рішення у справі, судовий збір у розмірі 2 756,00грн. підлягає стягненню з відповідача 1 та відповідача 2 в доход Державного бюджету України рівними частинами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 22, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 69, 77, 82 85, 115, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити.

2. Визнати недійсним Договір від 27.06.2014р. №18-217/294/159 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна обєктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селища Ужгородського району, укладений між Відділом освіти Ужгородської РДА та Публічним акціонерним товариством Укртелеком в особі Закарпатської філії.

3. Зобовязати Публічне акціонерне товариство „Укртелеком в особі Закарпатської філії (м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4, ) звільнити приміщення вартістю 24 874,00грн., площею 22,49кв.м., яке знаходиться за адресою с. В.Геївці, вул. Гагаріна,21 на першому поверсі будівлі Великогеєвецької загальноосвітньої школи I II ступеня та є предметом Договору від 27.06.2014р. №18-217/294/159 оренди.

4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Укртелеком в особі Закарпатської філії (м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4, ) в доход державного бюджету (банк отримувача ГУДКУ у Закарпатській області, МФО 812016, отримувач коштів - державний бюджет м. Ужгород 22030001; рахунок отримувача - 3002; код отримувача - 38015610) суму 1 378,00грн. судового збору.

Видати наказ.

5. Стягнути з Відділу освіти Ужгородської районної державної адміністрації (Ужгородський район, с. Оноковці, вул. Шкільна, 1, ) в доход державного бюджету (банк отримувача ГУДКУ у Закарпатській області, МФО 812016, отримувач коштів - державний бюджет м. Ужгород 22030001; рахунок отримувача - 3002; код отримувача - 38015610) суму 1 378,00грн. судового збору.

Видати наказ.

6. Рішення суду набирає законної сили в порядку встановленому відповідно до ст.85 ГПК України та може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені вимогами ст. 93 ГПК України.

Повне рішення складено 10.08.2016р.

Суддя В.І. Карпинець