РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016Справа №910/8998/16

За позовом Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" м. Миколаєва

до Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" м. Києва

про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов'язання, ціна позову 225866,67 грн.

зустрічним позовом Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт"

до Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект"

про стягнення боргу, ціна позову 27763,20 грн.,

Суддя Паламар П.І.

Представники:

від позивача: Кутельвас Т.Є.,

від відповідача: Шедріков Д.О., Рябченко В.О.

СУТЬ СПОРУ:

у травні 2016 року Державне підприємство "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" звернулося в суд з указаним позовом.

Позивач зазначав, що 8 серпня 2013 р. між ним та відповідачем укладено договір комісії № 2081/13/USE-16.3-253-D/K-13, згідно з умовами якого відповідач за його дорученням зобов'язався за плату та за його рахунок від свого імені здійснити правочин з продажу ресор та валу редуктора із складу агрегату МТ70П за ціною 139140 доларів США.

Розмір комісійної плати погоджений 26436,60 доларів США, а обсяг витрат, пов'язаних з реалізацією продукції, не повинен був перевищувати 17764,40 доларів США.

По виконанні доручення та укладення зовнішньоекономічного контракту № USE-16.3-136-К/КЕ-13 від 8 серпня 2013 р. за ціною 139140 доларів США відповідач надав йому звіти №№ 1 від 20 грудня 2013 р., 2 від 29 квітня 2014 р., 3 від 30 травня 2014 р., згідно з якими витрати, пов'язані з реалізацією продукції, склали 9996,76 доларів США.

Посилаючись на те, що всупереч умов абз. 3 п. 3.5 договору відповідач залишок невикористаних коштів повернув частково у розмірі 85358,60 грн. без урахування курсу НБУ на дату перерахування коштів, позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 182037,51 грн. боргу, 38098,72 грн. боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення, 5730,44 грн. три проценти річних з простроченої суми, а також понесені ним по справі господарські витрати.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог, вказував на належне виконання ним умов договору з урахуванням вимог валютного законодавства, чинного на час надходження коштів на територію України.

У процесі розгляду справи відповідач подав зустрічний позов.

При цьому, зазначав що виконання доручення та надходження коштів від іноземного покупця мало місце у грудні 2013 та квітні 2014 років. На виконання вимог валютного законодавства частина коштів в іноземній валюті, у т.ч. належних для покриття витрат комісіонера, була конвертована у гривню, у зв'язку з чим на його рахунок було зараховано 152541,15 грн. та 1727 доларів США.

Прямі його витрати на виконання доручення склали 94855,75 грн. та 1727 доларів США, крім того 85358,60 грн. було перераховано позивачу платіжним дорученням № 1469 від 10 квітня 2015 р.

Посилаючись на те, що витрати 27673,20 грн. (152541,15 - 94855,75 + 85358,60) позивачем відшкодовані не були, відповідач на підставі ст.ст. 530, 1011, 1022, 1024 ЦК України просив задовольнити позов, стягнувши з того на свою користь зазначену суму витрат, а також понесені ним по справі судові витрати.

Позивач у відзиві на зустрічну позовну заяву, його представник у судовому засіданні проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на безпідставність зустрічних вимог, вказував на недоведеність факту несення відповідачем додаткових витрат на виконання договору комісії.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, суд вважає, що у позові та зустрічному позові слід відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 8 серпня 2013 р. між сторонами у справі укладено договір комісії № 2081/13/USE-16.3-253-D/K-13, згідно з умовами якого відповідач за дорученням позивача зобов'язався за плату та за його рахунок від свого імені здійснити правочин з продажу ресор та валу редуктора із складу агрегату МТ70П за ціною 139140 доларів США.

Розмір комісійної плати погоджений 26436,60 доларів США, а обсяг витрат, пов'язаних з реалізацією продукції, не повинен був перевищувати 17764,40 доларів США.

Вказані обставини підтверджуються поясненнями представників сторін, наявною у матеріалах справи копією вказаного договору.

По виконанні доручення відповідач уклав зовнішньоекономічного контракту № USE-16.3-136-К/КЕ-13 від 8 серпня 2013 р.

Відповідно до звітів №№ 1 від 20 грудня 2013 р., 2 від 29 квітня 2014 р., 3 від 30 травня 2014 р., погоджених позивачем, продаж було вчинено за ціною 139140 доларів США, з яких позивачу було перераховано 94939 доларів США, відповідач утримав комісійну плату у розмірі 26436,6 доларів США, та відрахував витрати на виконання доручення, розмір яких склав 9996,76 доларів США. Згідно звіту комісіонера № 3 від 30 травня 2014 р. залишок коштів у розмірі 7767,64 доларів США залишилися на рахунку комісіонера для оплати витрат на виконання доручення.

Згідно умов абз. 4, 5 п. 3.5 договору комісіонер утримує комісійну плату та витрати з сум валютної виручки, що надійдуть від покупця. При цьому, комісіонер здійснює продаж утриманих коштів в розмірі, порядку та строки, визначені чинним законодавством, що діє на момент/дату такого продажу за посередництвом уповноваженої комісіонером фінансової установи на міжбанківському валютному ринку України. У випадку наявності у комісіонера індивідуальної ліцензії Національного банку України на використання на території України іноземної валюти як засобу платежу для утримання комісійної плати та витрат, продаж зазначених коштів не здійснюється/здійснюється в розмірі, установленому законодавством України.

Згідно вимог ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з використання іноземної валюти на території України як засобу платежу можуть здійснюватись лише за наявності індивідуальної ліцензії, виданої Національним банком України.

З урахуванням пояснень відповідача щодо наявності в нього індивідуальної ліцензії, чинної протягом 25 грудня 2013-31 травня 2014 р.р., останній в силу вимог валютного законодавства був зобов'язаний здійснювати продаж 100% або 50% сум валютних надходжень згідно зовнішньоекономічного договору.

Також встановлено, що платіжним дорученням № 1496 від 10 квітня 2015 р. відповідач перерахував позивачу 85358,60 грн. як плату за спірним договором комісії.

30 квітня 2015 р. відповідач подав позивачу звіт № 4, згідно з яким сплачена сума 85358,60 грн. є еквівалентом 7767,64 доларів США за курсом МВРУ від 17 квітня 2014 р., що становить залишок невикористаних після виконання доручення грошових сум.

Поясненнями позивача, наданою ним копією поштового конверта стверджується, що зазначений звіт був отриманий позивачем 25 травня 2015 р.

Згідно зі ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії. Комітент, який має заперечення щодо звіту комісіонера, повинен повідомити його про це протягом тридцяти днів від дня отримання звіту. Якщо такі заперечення не надійдуть, звіт вважається прийнятим.

Доказів своєчасного повідомлення позивачем відповідача про наявність заперечень щодо звіту № 4 від 30 квітня 2015 р. суду не надано. Тому такий вважається прийнятим.

Заперечення, викладені у листі № 10/2-5692 від 30 червня 2015 р., вчинені з пропуском встановленого ст. 1022 ЦК України тридцятиденного строку, тому доводи позивача з цього приводу є безпідставними.

Отже, відповідач виконав спірний договір комісії відповідно до узгоджених сторонами умов, з дотриманням вимог чинного законодавства, у т.ч. щодо валютного регулювання, дії відповідача щодо визначення розміру невикористаних після виконання доручення сум схвалені позивачем прийняттям поданих йому звітів.

Виходячи з цього доводи позивача про необхідність повернення невикористаних коштів у гривнях за курсом НБУ на дату перерахування коштів є необґрунтованими.

Доказів збереження відповідачем за рахунок позивача грошових сум, одержаних під час виконання доручення не надано.

За таких обставин, коли права позивача на одержання заявлених сум відповідачем не порушені, у позові відповідно до вимог ст.ст. 16, 622, 1020, 1022 ЦК України слід відмовити.

Згідно зі ст. 1020 ЦК України комісіонер має право відраховувати належні йому за договором суми з усіх грошових коштів, що надійшли до нього для комітента, якщо інші кредитори комітента не мають переважного перед ним права на задоволення своїх вимог із грошових коштів, що належать комітентові.

Аналогічні умови погоджені сторонами в розділі 3 спірного договору комісії.

Як встановлено судом, відповідач за рахунок коштів, які надійшли до нього за рахунок позивача, відшкодував усі понесені ним витрати.

Це підтверджується поясненнями відповідача, викладеними у відзиві на позов та зустрічній позовній заяві, доданими до них розрахунками та платіжними документами.

За таких умов вимоги зустрічного позову, обґрунтовані неналежним виконанням позивачем спірного договору, відповідно до вимог ст.ст. 622, 1024 ЦК України задоволенню не підлягають.

У разі, якщо на думку відповідача, внаслідок безпідставного одержання позивачем за його рахунок грошових коштів порушені його права, він не позбавлений можливості звернутися в установленому порядку за захистом свого права з належним позовом.

Оскільки у позові та у зустрічному позові відмовлено, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 49 ГПК України слід покласти на сторін.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові Державного підприємства "Науково-виробничий комплекс газотурбобудування "Зоря"-"Машпроект" м. Миколаєва відмовити.

У зустрічному позові Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст. 85 ГПК України.

Суддя господарського суду міста Києва П.І.Паламар