ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р.Справа № 922/6259/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія"
до Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національна академія аграрних наук України, м. Київ
про стягнення грошових коштів у розмірі 329861,71 грн.
за участю представників сторін:

Представник позивача - ОСОБА_1, дов. від 23.09.2015р.;

Представник відповідача - не з'явився;

Третя особа - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія", м. Київ, звернувся до господарського суду з позовом до відповідача - Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України, с. Комсомольське, про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу № ПТМЦ-01/03/12-07 від 01.03.2012р., укладеного між сторонами даного спору, в розмірі 329861,71 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 03.12.2015р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.12.2015р. о 10:30 год. Залучено до участі у справі Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національну академію аграрних наук України, м. Київ.

Ухвалою господарського суду від 11.01.2016р. задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду даного спору за межами двомісячного строку. Продовжено строк розгляду справи до 17.02.2016р.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.02.2016р. призначено у справі №922/6259/15 судово-технічну експертизу, проведення експертизи доручено експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_2; зупинено провадження у справі на термін проведення призначеної судової експертизи.

Ухвалою господарського суду від 20.07.2016р. поновлено провадження у справі, розгляд справи призначено у судовому засіданні на 20.07.2016р. о 12:15 год.

Ухвалою господарського суду від 20.07.2016р. розгляд справи відкладався на 27.07.2016р. об 11:30 год.

У судовому засіданні 27.07.2016р. представник позивача позов підтримав, наполягав на його задоволенні. Додаткових доказів по справі суду не надав.

Представник відповідача у судове засідання 27.07.2016р. не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання про продовження терміну розгляду даного спору, строком на 15 днів (вх. № 24660).

Представник третьої особи у судове засідання 27.07.2016р. не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, додаткових доказів по справі суду не надав.

Розглянувши клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду даного спору, суд відмовляє в його задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 69 ГПК України, спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. Спір про стягнення заборгованості за опротестованим векселем має бути вирішено господарським судом у строк не більше одного місяця від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Як свідчать матеріали справи, ухвалою господарського суду від 11.01.2016р., задоволено клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду даного спору за межами двомісячного строку. Продовжено строк розгляду справи до 17.02.2016р.

Враховуючи викладене, у господарського суду відсутні підстави для задоволення клопотання представника відповідача про продовження строку розгляду даного спору за межами двомісячного терміну.

У судовому засіданні 27.07.2016р. представник позивача пояснив, що ним надані всі необхідні для розгляду справи письмові докази та вважає за можливе розглянути справу по суті в даному судовому засіданні.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною ОСОБА_3 України ( Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Враховуючи те, що норми ст. 65 ГПК України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, заслухавши представника позивача, судом встановлено наступне:

Як свідчать матеріали справи, 01.03.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (позивач, продавець) та Державним підприємством "Досвідне господарство "Комсомолець" Національної академії аграрних наук України", яке в подальшому було перейменовано на Державне підприємство "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" (відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу № ПТМЦ-01/03/12-17 (договір).

Згідно з п. 1.1. договору продавець зобов'язаний поставити та передати у власність покупця, а покупець зобов'язаний прийняти та сплатити за товарно-матеріальні цінності (товар), згідно специфікацій на кожну окрему партію на умовах даного договору (додатків).

Відповідно до п. 1.2. договору ціна, кількість, асортимент товару, базис та умови поставки вказуються у Специфікаціях на кожну окрему партію товару, які є невід'ємною частиною цього договору.

Сторонами було укладено додаток № 1 (Специфікацію № 1-ЗЗР) від 27.04.2012р., додаток № 2 (Специфікацію № 2-МД) від 04.05.2012р., додаток № 3 (Специфікацію № 3-Р) від 02.07.2012р., додаток № 4 (Специфікацію) від 30.07.2012р., додаток № 5 (Специфікацію) від 22.08.2012р. додаток № 6 (Специфікацію № 8) від 28.09.2012р. до договору, у яких була визначена кількість, ціна та асортимент Товару.

Відповідно до умов договору та додатків (Специфікацій) до договору, продавець передав у власність покупцю товар на загальну суму 1001861,71грн. з ПДВ, що підтверджується наступними документами:

1) Видатковою накладною № 1068 від 07.05.2012р. на суму 76459,68 грн.;

2) Видатковою накладною № 992 від 18.05.2012р. на суму 116097,35 грн.;

3) Видатковою накладною № 1241 від 26.06.2012р. на суму 35 667,20 гривень;

4) Видатковою накладною № 1250 від 26.06.2012р. на суму 259884,00 грн.;

5) Видатковою накладною № 1361 від 31.07.2012р. на суму 49200,00 грн.;

6) Видатковою накладною № 1360 від 31.07.2012р. на суму 12 899,90 грн.;

7) Видатковою накладною № 1359 від 31.07.2012р. на суму 12300,00 грн.;

8) Видатковою накладною № 1644 від 05.09.2012р. на суму 19440,00 грн.;

9) Видатковою накладною № 2048 від 30.09.2012р. на суму 404732,38 грн.;

10) Видатковою накладною № 2420 від 21.11.2012р. на суму 15181,20 грн.

Згідно п. 2.4., 2.5. договору покупець бере на себе зобов'язання провести оплату за поставлений товар в національній валюті України, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок продавця. Оплату за товар покупець проводить на протязі 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури згідно замовлення покупця.

Для проведення оплати продавець надає покупцю: рахунок-фактуру, виписаний на покупця; видаткову та податкові накладні.

В порушення умов договору від 01.03.2012р., відповідач здійснив часткову оплату отриманого товару на суму 672000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками, від 28.11.2012р. на суму 72000,00 грн.; від 30.11.2012р. на суму 200 000,00 грн.; від 30.11.2012р. на суму 400 000,00 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за договором складає 329861,71 грн., що підтверджується актами звіряння взаємних розрахунків станом на 01.10.2012р. та 31.12.2012р., підписаними сторонами.

Наявна заборгованість відповідача перед позивачем в сумі 329861,71 грн. за договором від 01.03.2012р. і стала підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обовязку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший субєкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконати її обовязку.

Господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обовязку в натурі (присудження до виконання обовязку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, відповідно до наданих до матеріалів справи видаткових накладних, відповідно до умов договору та додатків (Специфікацій) до договору, продавець передав у власність покупцю товар на загальну суму 1001861,71грн. з ПДВ.

Проте, всупереч вимогам договору від 01.03.2012р., свої зобов"язання щодо своєчасної оплати за отриманий товар виконав не в повному обсязі та не надав суду доказів на підтверження оплати суми боргу в розмірі 329861,71 грн.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання зобовязання з оплати товару по договору купівлі-продажу від 01.03.2012р.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до 4-3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 22 ГПК України, сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право, в тому числі, подавати докази.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Враховуючи, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. ст. 193, 198 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, приймаючи до уваги викладені обставини, та враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження сплати суму боргу за договором купівлі-продажу від 01.03.2012р. в сумі 329861,71 грн., суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача даної суми заборгованості по договору купівлі-продажу від 01.03.2012р. належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Суд критично оцінює запереченні відповідача, викладені у відзиві на позов (вх. №411), в яких відповідач висловив сумнів щодо відтиску печатки на первинному бухгалтерському документі, а саме: у видатковій накладній № 2048 від 30.09.2012р. на суму 404732,38 грн. Так, відповідач зазначає, що зазначена видаткова накладна не посвідчувалась відповідачем, в зв'язку з чим заперечує проти факту дійсності відтиску печатки на спірній видатковій накладній, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх вимог, щодо стягнення з відповідача суми заборгованості, оскільки відповідач зазначає, що на підприємстві відповідача дана угода не обліковується.

Суд відхиляє заперечення відповідача та зазначає наступне.

Так, факт здійснення поставки позивачем відповідачу засобів захисту рослин за договором № 01/03/12-17 від 01.03.2012р. підтверджується також такими документами, наявними у матеріалах справи, а саме: випискою по особовому рахунку позивача № 6259, згідно якої 28.11.2012р. відповідачем було сплачено на користь позивача 72000,00 грн. заборгованості за відповідною поставкою; податковими накладними (а.с. 167- 186 том 1), доказів невикористання яких під час формування власного податкового кредиту відповідачем не надано.

Крім того, суд зазначає, що жодних доказів на підтвердження обставин, що спірна господарська операція не обліковувалась на підприємстві відповідача або доказів звернення до відповідних правоохоронних органів із заявою про підроблення/викрадення або обявлення ним в засобах масової інформації про втрату печатки відповідачем не надано.

Натомість, щодо вказаних доводів, позивач долучив до матеріалів справи постанову Харківського апеляційного господарського суду в справі №922/1744/14, за змістом якої під час вирішення вказаної справи судом встановлено наявність у ДП "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України" декількох дійсних печаток.

Отже, посилання відповідача на те, що в його обліку не рахуються спірні товарно-матеріальні цінності, судом оцінюються критично та відхиляються як такі, що спростовуються матеріалами справи.

З приводу заперечень відповідача, що директор позивача підписав спірний договір з порушення господарської компетенції, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину собою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з тенту вчинення цього правочину.

Згідно а. 1 п.п. 3.4. п.З Постанови Пленуму Вищого господарського Суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Як свідчать матеріали справи, після укладення договору купівлі-продажу № ПТМЦ-01/03/12-17 від 01.03.2012р. відповідачем вчинено дії направлені на наступне схвалення правочину, а саме: прийняття товарно-матеріальних цінностей, часткової оплати отриманих матеріальних цінностей, підписання актів звіряння взаємних розрахунків від 10.2012 року та 31.12.2012 року.

Таким чином, якщо договір містить умову (пункт) про підписання його особою, яка діє на ставі статуту підприємства чи іншого документа, що встановлює повноваження заначеної особи, то наведене свідчить про обізнаність іншої сторони даного договору з таким статутом (іншим документом) у частині, яка стосується відповідних повноважень, і в такому разі суд не може брати до уваги посилання цієї сторони на те, що їй було невідомо про наявні обмеження повноважень представника її контрагента (п. 3.3. Постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013р. №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Отже, суд вважає твердження відповідача про підписання позивачем договору купівлі-продажу ПТМЦ-01/03/12-17 від 01.03.2012 року без відповідних повноважень безпідставним та спростовується матеріалами справи.

Враховуючи викладене, позов ТОВ "Торгова Аграрна Компанія" є обґрунтованим, тому таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 65, 69, 82-85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Дослідне господарство "Комсомолець" Інституту сільського господарства Північного Сходу Національної академії аграрних наук України (64644, Харківська область, Лозівський район, с. Комсомольське, вул. Жовтнева, 13-А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія" (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 12, ) суму заборгованості в розмірі 329861,71 грн., судовий збір в розмірі 4947,94 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_3

справа № 922/6259/15