УХВАЛА

11.08.2016 справа № 910/20487/13

За заявою приватного акціонерного товариства "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм" до товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Парк"

публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк

України"

про визнання недійсним договору купівлі продажу цінних паперів

За заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Стиролоптфармторг"

до товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Парк"

(ідентифікаційний код 37308739)

про банкрутство

Суддя Пасько М.В.

Представники:

від заявника Мотузюк Б.М. - предст. за дов.,

від відповідача 1 Зубко А.М. - ліквідатор боржника, Деркач С.С. - предст. за дов.,

від відповідача 2 Мосійчук Я.І., Гижко О.Л. - предст. за дов,

Присутні: Медвецький О.Ю. - предст. за дов. ТОВ "МІТЕК", Маркарян А.Ю. - предст. за дов. ТОВ "Інтерхім"

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Заявник звернувся до суду з заявою про порушення справи про банкрутство боржника, оскільки останній неспроможний сплатити борг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.11.13 порушено провадження у справі.

Ухвалою попереднього засідання господарського суду міста Києва від 07.04.14 затверджено реєстр вимог кредиторів.

У зв'язку із закінченням строку повноважень судді господарського суду міста Києва Омельченка Л.В. справа передана на повторний автоматичний розподіл, в результаті якого, справа передана судді господарського суду міста Києва Паську М.В.

Постановою господарського суду міста Києва від 28.07.15 визнано боржника банкрутом та призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Зубка А.М.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.01.16, зокрема, залишено без задоволення скаргу приватного акціонерного товариства "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм" на ліквідатора боржника та затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 299.429.710, 93 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.16 залишено без задоволення скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Групп" на ліквідатора боржника.

15.06.16 від приватного акціонерного товариства "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм" надійшла заява про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів в межах справи № 910/20487/13.

Враховуючи викладене, розгляд заяви призначено на 26.07.16.

19.07.16 від публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" надійшло клопотання про припинення провадження за заявою.

25.07.16 від ліквідатора боржника надійшли заперечення на заяву в межах справи.

Судове засідання, призначене на 26.07.16, не відбулося.

Враховуючи викладене, розгляд заяви призначено на 11.08.16.

10.08.16 від публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" надійшов відзив на заяву в межах справи.

У судовому засіданні, розглянувши заяву приватного акціонерного товариства "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм" про визнання недійсним договору купівлі продажу цінних паперів в межах справи № 910/20487/13 та заслухавши представників сторін, суд встановив наступне.

Приватне акціонерне товариство "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм" (надалі - заявник) в поданій заяві просить суд визнати недійсними договір купівлі-продажу цінних паперів № 676-Д/2011 від 07.12.11 (надалі - договір), який укладено між товариством з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Парк" та публічним акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України".

На думку заявника договір підписано директором з перевищенням його повноважень та не був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Ліквідатор боржника арбітражний керуючий Зубко А.М. та публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" надали суду відзиви та заперечення з додатковими поясненнями на заяву в межах справи № 910/20487/13, в яких зазначили про неможливість її задоволення, у з в'язку з її не обґрунтованістю та просили суд відмовити в її задоволенні.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин заяви в межах справи № 910/20487/13 в їх сукупності, суд вважає, що подана заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України, передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст.179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 203 Цивільного кодексу України, встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Зокрема, відповідно до зазначеної норми законодавець встановив наступні обов'язкові умови для чинності правочину:

-зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

-особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

-волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній

волі;

-правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

-правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Слід зазначити, що укладення договору про відступлення права вимоги прямо передбачено статтею 512 Цивільного кодексу України.

Стосовно наведених заявником доводів щодо не настання реальних наслідків при укладанні договору слід звернути увагу, на наступне.

По перше, як зазначалось вище, укладення господарського договору відбувається на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд буд-які умови договору, в тому числі вартість такого договору.

По друге, лише факт порушення справи про банкрутство боржника не є свідченням неможливості погашення ним заборгованості перед кредиторами. Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено комплекс заходів, які направлені в першу чергу саме на відновлення платоспроможності боржника.

До того ж, слід звернути увагу, що наявність права вимоги до боржника надає кредитору можливість не лише задовольнити свої вимоги шляхом отримання грошових коштів від такого боржника, а й надає можливість отримати блага в інший спосіб передбачений діючим законодавством України, в тому числі, але не виключно, шляхом зарахування однорідних вимог, або продажу права вимоги третім особам.

Відповідно до умов договору, розмір вимоги відповідає розміру грошового зобов'язання, яке товариство з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Парк" мало сплатити публічному акціонерному товариству "Укрексімбанк" за придбання цінних паперів.

Відтак, докази наведені у заяві не є достатніми доказами, що свідчили б про невідповідність (завищення) встановленої сторонами договору вартості такого договору.

Згідно ст. 232 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Слід зазначити, що у випадку порушення питання про визнання недійсним правочину з підстав передбачених статтею 232 Цивільного кодексу України позивач має довести наявність факту зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину.

У визнанні правочину недійсним з підстав передбачених статтею 232 ЦК доведенню підлягає не наявність волі довірителя на вчинення правочину, а існування умислу представника, який усвідомлює факт вчинення правочину всупереч інтересам довірителя, передбачає настання невигідних для останнього наслідків та бажає чи свідомо допускає їх настання. Підстава для визнання правочину недійсним з підстав передбачених статтею 232 ЦК стосується лише тих правочинів, які вчиняються особою (фізичною або юридичною) не самостійно, а через представника.

При цьому, представником не може вважатися орган юридичної особи, в тому числі її керівник, навіть якщо він діяв всупереч інтересам цієї особи: представництво в даному разі визначається за правилами глави 17 названого Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, зазначений договір укладено генеральним директором товариства з обмеженою відповідальністю "АВС Логістік Парк", повноваження якого, визначені статутом товариства.

Згідно приписів ст. 34 Господарського кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, а обставини, що відповідно до законодавства можуть бути підтверджені певними засобами доказування не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

В порушення ст. 33 Господарського кодексу України, позивачем не доведено у спосіб встановлений ст. 34 ГПК України законних підстав для задоволення позовних вимог. Доводи, викладені у його позовній заяві спростовані у відзиві на позовну заяву та доданими до них документами, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже, витрати по сплаті державного мита покладаються на заявника.

З системного аналізу вищевикладеного, суд дійшов висновку, що подана заява не підлягає задоволенню.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 10, 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст. ст. 33, 86 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1.Відмовити приватному акціонерному товариству "Екологоохоронна фірма "Креома-Фарм" у задоволені заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу цінних паперів в межах справи № 910/20487/13.

2.Копію ухвали надіслати сторонам та голові комітету кредиторів.

Суддя М.В. Пасько