ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"06" липня 2016 р. Справа № 911/1306/16

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Ніса, Київська область,

боржника Макарівський район, с. Липівка (код ЄДРПО України 32101913)

про банкрутство

Суддя Лопатін А.В.

за участю представників згідно протоколу судового засідання.

Обставини справи:

Голова ліквідаційної комісії Товариства з обмеженою відповідальністю Ніса звернувся до господарського суду Київської області з заявою про порушення справи про банкрутство, у звязку з недостатністю активів у боржника для повного задоволення кредиторських вимог, у порядку статті 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.04.2016 р. прийнято заяву про банкрутство ТОВ Ніса до розгляду, розгляд заяви у підготовчому засіданні призначено на 28.04.2016 р., викликано для участі в засіданні повноважного представника боржника, зобовязано боржника подати оригінали (для огляду) доданих до заяви про банкрутство копій документів; інші докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.04.2016 р. порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ Ніса, розгляд справи призначено на 12.05.2016 р., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, відповідно до ст. 19 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Постановою господарського суду Київської області від 12.05.2016 р. визнано банкрутом ТОВ Ніса та відкрито його ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено ОСОБА_1, зобов'язано останнього протягом двох тижнів по закінченню встановленого частиною третьою ст. 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом строку подати на затвердження до суду реєстр вимог кредиторів банкрута, а за результатами роботи звіт та ліквідаційний баланс.

13.05.2016 р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено оголошення (повідомлення) про визнання ТОВ Ніса банкрутом та відкриття його ліквідаційної процедури за № 31473.

30.05.2016 р. на адресу господарського суду від Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надійшла кредиторська заява на суму 27601,52 грн., до якої долучено клопотання про відстрочення сплати судового збору.

31.05.2016 р. через канцелярію господарського суду Київської області ПАТ Український інноваційний Банк подано заяву з грошовими вимогами до боржника на суму 49046796,51 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 02.06.2016 р. відстрочено Ірпінській ОДПІ ГУ ДФС у Київській області сплату судового збору за подання кредиторської заяви до припинення провадження в даній справі, розгляд кредиторських вимог Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області, розгляд реєстру вимог кредиторів ПАТ Український інноваційний Банк призначено на 06.07.2016 р., зобовязано ліквідатора банкрута подати до суду письмові пояснення за результатами розгляду грошових вимог Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області та ПАТ Український інноваційний Банк.

13.06.2016 р. через канцелярію господарського суду Київської області ТОВ Агро-промислове підприємство С-Продукт подано кредиторську заяву з вимогами до боржника на суму 3888999,00 грн.

13.06.2016 р. через канцелярію господарського суду Київської області ТОВ Нафтекс ОІЛ подано кредиторську заяву з вимогами до боржника на суму 5605541,00 грн.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.06.2016 р. розгляд кредиторських вимог ТОВ Агро-промислове підприємство С-Продукт, ТОВ Нафтекс ОІЛ призначено на 06.07.2016 р., зобовязано ліквідатора банкрута подати до суду письмові пояснення за результатами розгляду грошових вимог ТОВ Агро-промислове підприємство С-Продукт та ТОВ Нафтекс ОІЛ, зобовязано ТОВ Нафтекс ОІЛ подати до суду належним чином завірену копію (для долучення до матеріалів справи) та оригінал (для огляду) договору поставки нафтопродуктів № 12/1-15 № 12.02.2015 р., зобовязано ТОВ Нафтекс ОІЛ та ТОВ Агро-промислове підприємство С-Продукт надати суду оригінали (для огляду) долучених до матеріалів справи копій документів.

29.06.2016 р. через канцелярію господарського суду Київської області ТБ «Українська Агропромислова» подано заяву на участь в конкурсі щодо визначення організатора торгів (аукціону) з продажу майна в процедурі банкрутства.

04.07.2016 р. через канцелярію господарського суду Київської області ліквідатором банкрута подано на затвердження реєстр вимог кредиторів ТОВ Ніса та повідомлення про результати розгляду грошових вимог заявлених до банкрута.

06.07.2016 р. через канцелярію суду представником ТОВ Нафтекс ОІЛ подано клопотання про долучення документів, а саме: витребуваної ухвалою суду копії договору.

У судовому засіданні, розглянувши матеріали справи та заслухавши присутнього ліквідатора банкрута, судом встановлено наступне.

У абз. 5 п. 36.7 роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України у Інформаційному листі "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)" від 28.03.2013 N 01-06/606/2013, вказано, що розгляд грошових вимог кредиторів в ліквідаційній процедурі, відкритій за ст. 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, здійснюється господарським судом в тому ж порядку, що і грошових вимог, заявлених на підставі статті 23 Закону. За результатами розгляду грошових вимог кредиторів господарським судом затверджується реєстр вимог кредиторів.

Відповідно до частини першої ст. 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (далі-Закон) конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Згідно з частиною четвертою ст. 23 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом господарський суд зобов'язаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Закону та Господарського процесуального кодексу України, про що виноситься ухвала, в якій зазначається дата розгляду заяви.

Разом з тим, відповідно до частини третьої ст. 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом кредитори мають право заявити свої вимоги до боржника, який ліквідується, у місячний строк з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника, який ліквідується, банкрутом, на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Особи, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними кредиторами, а їх вимоги погашаються в шосту чергу.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2016 р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено оголошення (повідомлення) про визнання ТОВ Ніса банкрутом та відкриття його ліквідаційної процедури за № 31473.

Протягом встановленого частиною третьою ст. 95 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом місячного строку до господарського суду Київської області з грошовими вимогами до банкрута звернулись Ірпінська ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на суму 27601,52 грн., ПАТ «Український інноваційний банк» на суму 49046796,51 грн., ТОВ «Агро-промислове підприємство «С-Продукт» на суму 3888999,00 грн., ТОВ Нафтекс ОІЛ на суму 5605541,00 грн.

Розглянувши кредиторські вимоги Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на суму 27601,52 грн., судом встановлено наступне.

Факт наявності у банкрута податкової заборгованості на суму 27601,52 грн. підтверджується картками особових рахунків.

Відповідно до пп.14.1.39 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно пп. 14.1.137 п.14.1 ст. 14 ПК України орган стягнення - державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання (пп.14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України).

Статтею 15 ПК України встановлено, що платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають право, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно пп.16.1.4 п.16.4 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим кодексом та законами з питань митної справи.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (38.1 ст. 38 ПК України).

Ірпінською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області належними та допустимими доказами доведено факт наявності у банкрута податкової заборгованості на суму 27601,52 грн.

Разом з тим, проаналізувавши документи, якими підтверджено вимоги кредитора на суму 27601,52 грн., судом встановлено, що до вказаної суми включено 17,89 грн. пені.

Відповідно до приписів статті 25 Закону неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов'язань у шосту чергу та може бути предметом мирової угоди.

Згідно з приписами статті п. 3 частини першої статті 45 Закону кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому: у третю чергу задовольняються, серед інших, вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

За таких обставин, оскільки податкова заборгованість банкрута на суму 27601,52 грн. на час винесення ухвали не погашена, визнана ліквідатором банкрута в повному обсязі, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, суд визнає Ірпінську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області кредитором ТОВ Ніса з грошовими вимогами у розмірі 27601,52 грн., з яких: 27583,63 грн. підлягають задоволенню в третю чергу, 17,89 грн. в шосту.

Розглянувши кредиторські вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» на суму 49046796,51 грн., судом встановлено наступне.

26.06.2014 р. між ПАТ «Український інноваційний банк» (далі-банк, кредитор) та ТОВ «ОІЛНАФТОГАЗ» (далі-позичальник) укладено кредитний договір № 5010 про відкриття відновлюваної кредитної лінії (далі-кредитний договір), на виконання умов якого ТОВ «ОІЛНАФТОГАЗ» було надано кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії з лімітом в розмірі 40 000 000,00 грн. на термін до 25.06.2015 року включно (далі-кредит), що підтверджується банківською випискою по руху коштів з 25.06.2014 р. по 27.04.2016 р.

Відповідно до п.п. 3.4.1. кредитного договору позичальник повинен сплачувати банку проценти в розмірі 25% річних. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця. Проценти за кредитом нараховуються щомісячно на суму фактичної заборгованості за кредитом з дати її виникнення. Будь-який наступний період нарахування процентів в подальшому є період з першого по останній календарний день поточного місяця та до повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування за кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. Нараховані проценти повинні сплачуватися позичальником у валюті кредиту з 01 (першого) по 10 (десяте) число (включно) кожного наступного місяця, за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту шляхом перерахування з поточного рахунку на рахунок в ПАТ «Український інноваційний банк». У разі якщо 10 (десяте) число місяця є святковим та неробочим днем, то позичальник зобовязаний сплачувати суму нарахованих процентів, в перший робочий день, який слідує за 10 (десятим) числом місяця.

Крім того, згідно умов кредитного договору, у разі невиконання умов, передбачених в п.п. 5.3.18 та/або 5.3.19. Кредитного договору процентна ставка встановлюється на рівні 28 % річних в гривні на період невиконання зобовязань (абз. 2 п. 3.4.1 кредитного договору).

Відповідно до п.п. 3.5.2. кредитного договору усі платежі за даним Договором повинні здійснюватись без зустрічних вимог та претензій, добровільно.

Згідно з п.п. 5.3.2. кредитного договору позичальник зобов'язався повернути банку кредит, сплатити проценти, комісії та інші платежі відповідно до пунктів 3.1., 3.4., 3.5., 3.6., 4.1. цього договору. На вимогу банку сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 7.3. кредитного договору у разі порушення строків сплати процентів за кредитом, позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочення. Пеня нараховується на суму несплачених (несвоєчасно сплачених) процентів, із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Пунктом 7.4 кредитного договору передбачено, що у разі порушення терміну повернення кредиту, в т.ч. графіку зменшення ліміту кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню за кожен день простроченої заборгованості у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня.

Крім того, 17.03.2015 р. між ТОВ «ОІЛНАФТОГАЗ» (далі-первісний боржник), ТОВ «ОЛЕНЕРГО» (далі-новий боржник, позичальник) та ПАТ «УКРІНБАНК» (далі-кредитор) укладено договір про переведення боргу, відповідно до умов якого, первісний боржник переводить свій борг (зобовязання), а Новий боржник замінює первісного боржника за зобовязаннями по Кредитному договору № 5010 від 26.06.2014 та всіх додаткових угод до нього (далі-договір про переведення боргу).

В подальшому до кредитного договору за взаємною згодою сторін були внесені зміни про що укладались додаткові договори якими змінювався строк дії кредитного договору, розмір наданих позичальнику коштів, відсоткової ставки та предмет застави, що забезпечує виконання кредитного договору.

Так, додатковою угодою № 2 від 17.10.2014 р., сторони домовились, зокрема: викласти п.п. 3.7.1. кредитного договору в наступній редакції: забезпеченням виконання зобовязань позичальника за цим договором є: автозаправочна станція, яка знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Березівка, вул. Житомирська, 51 А, що належить ТОВ «НІСА», заставною вартістю 2 709 981,00 грн.

Додатковою угодою № 9 від 24.06.2015 р., сторони домовились зокрема: викласти п. 3.1. кредитного договору в наступній редакції: банк надає позичальнику кредит у розмірі 140 000 000,00 грн., термін договору продовжити до 23.06.2017 р.

З метою забезпечення належного виконання зобовязань за кредитним договором № 5010 від 26.06.2014 р. між ПАТ «УКРІНБАНК» (далі-іпотекодержатель) та ТОВ «Ніса» (далі-іпотекодавець) було укладено договір іпотеки (майнова порука) від 17.10.2014 р. за реєстровим № 1838 з наступними змінами та доповненнями (далі-договір іпотеки). Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме:

- автозаправочна станція, яка знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Березівка, вул. Житомирська, 51А, (далі-предмет іпотеки №1), що належить Іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія САА №649645, виданого виконкомом Колоншинської сільської ради 30.03.2004 р. на підставі наказу рішення виконкому Колоншинської міської ради від 24.03.2004 р., зареєстрованого Макарівським бюро технічної інвентаризації 30.03.2004 р. за реєстраційним номером 5293608.

Опис обєкта: АЗС (основна будівля) літ. Б, площе 78,3 кв.м.; насосна - літ. В; скважина № 1; каналізаційна криниця № 2-8; ємкості (4 шт.), І; ємкості (2 шт.),ІІ.

Предмет іпотеки розташований на земельній ділянці для комерційного використання (будівництво та обслуговування АЗС та АГЗС з обєктами автосервісу), кадастровий номер якої :07:009:0088, загальною площею 0,4945 га, яка розташована в межах Колонщинської сільської ради Макарівського району Київської області, яка передана в оренду на 49 років згідно договору оренди землі, укладеного 25.08.2004 р. між Макарівською районною державною адміністрацією та TOB «НІСА», зареєстровано в Макарівському райвідділі КРФЦДЗК за № 20 від 20.01.2005 р.

Згідно з п. 2.1. іпотечного договору від 17.10.2014 р. вартість предмета іпотеки згідно Звіту про оцінку предмета іпотеки від 19.09.2014 р. проведений ТОВ «Центр оцінки власності «Парето» становить 4 681 200,00 грн.

ПАТ «Український інноваційний банк» належними та допустимими доказами доведено факт виконання своїх зобовязань за кредитним договором від 26.06.2014 р. № 5010, в той же час, ТОВ «ОЛЕНЕРГО» взяті на себе зобовязання належним чином не виконало, проценти за користування кредитом та кредит в строки передбачені договором не сплатило. У звязку з чим, кредитор звернувся до ТОВ «Ніса» з грошовими вимогами на суму 49046796,51 грн., так як останнє, згідно умов договору іпотеки (майнова порука) від 17.10.2014 р., зобовязалось за рахунок предмету іпотеки погасити заборгованість позичальника за кредитним договором від 26.06.2014 р. № 5010.

Так, заявлені вимоги на суму 49046796,51 грн. включають:

- 40000000,00 грн. кредиту;

- 737704,92 грн. строкова заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 7227434,71 грн. прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1041656,88 грн. пеня за порушення строків погашення процентів;

- 40000,00 грн. несплачені разові комісії.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, порукою, заставою.

Згідно з ст. 572 ЦК України кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до частини першої ст. 574 ЦК України застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Виходячи із вимог ст. 575 ЦК України іпотека є окремим видом застави, а саме, заставою нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Заставодавцем, відповідно до частини першої ст. 583 ЦК України, може бути боржник або третя особа (майновий поручитель).

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про заставу" застава це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом.

Згідно статті 1 Закону України "Про іпотеку" :

- іпотека вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким, іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

- майновий поручитель особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника.

Статтею 589 ЦК України та статтею 19 Закону України "Про заставу" передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог частини першої ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

ТОВ «Ніса», в даному випадку, не є позичальником за основними кредитними договорами, та не є особою, яка отримувала кредитні кошти. Водночас, норми Закону про банкрутство не обмежують право Банку звернутися з грошовими вимогами до майнового поручителя, якщо основний боржник не сплатив борг.

Однак, згідно з вимогами частини першої ст. 11 Закону України "Про іпотеку", майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, відповідальність майнового поручителя, як іпотекодавця, який не є одночасно боржником в основному зобов'язанні, обмежується переданим в іпотеку майном (його вартістю, визначеною в договорі іпотеки).

У визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

Наведена правова позиція узгоджується із правовою позицією, що висловив Верховний Суд України у постанові №14/030 від 03.06.2014 року у справі №25/5005/6641/2012 та у постанові від 26.08.2014 року справі № 5024/948/2012. У наведених постановах Верховний Суд України дійшов висновку про те, що майновий поручитель та основний боржник, зобов'язання якого перед кредитором забезпечені заставою майна, що належить майновому поручителю на праві власності, відповідають перед кредитором солідарно, тому заставодержатель, як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від основного боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, вимоги кредитора-заставодержателя, заявлені у справу про банкрутство майнового поручителя, є грошовими, оскільки забезпечують виконання позичальником основного зобов'язання (кредитного договору), яке за своєю правовою природою є грошовим, та забезпечені заставою майна майнового поручителя, тому повинні включатися до реєстру вимог кредиторів окремо та задовольняються у першу чергу. (Дані висновки підлягають врахуванню щодо черговості задоволення вимог кредиторів, зокрема з посиланням на ч. 9 ст.45 Закону про банкрутство (в новій редакції), відповідно до якої погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна боржника, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку).

Вказані вище Постанови Верховного Суду України не містять висновку про те, що майновий поручитель повинен нести відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання у розмірі більшому, ніж вартість предмета іпотеки.

Так, в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 03.06.2014 року у справі № 5005/6641/2012 зазначено, що частиною 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відтак, у разі невиконання основним боржником зобов'язання, забезпеченого заставою (іпотекою) майна майнового поручителя, заставодержатель (іпотекодержатель), як кредитор, вправі вимагати виконання основного зобов'язання як від основного боржника, так і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо, а у разі пред'явлення таких вимог до майнового поручителя у справі про банкрутство, останній відповідає в межах взятих на себе зобов'язань перед заставодержателем (іпотекодержателем) згідно умов договору застави (іпотеки) з відповідним відображенням вимог кредитора-заставодержателя у реєстрі вимог кредиторів та з дотриманням процедури реалізації заставного майна в ході провадження у справі про банкрутство.

Здійснивши аналіз вищезазначених норм чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини та проаналізувавши наявні в матеріалах справи документи, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати від майнового поручителя (ТОВ «Ніса») виконання зобовязання за кредитним договором від 26.06.2014 р. № 5010 виключно в межах вартості переданого в іпотеку банку майна.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що сторонами визначено вартість предмета іпотеки, згідно іпотечного договору (майнова порука) від 17.10.2014 р., відповідно до умов якого вартість предмета іпотеки згідно Звіту про оцінку предмета іпотеки від 19.09.2014 р. становить 4681200,00 грн. (п. 2.1. іпотечного договору від 17.10.2014 р.), з огляду на те, що згідно вищезазначених приписів чинного законодавства майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, суд визнає грошові вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» до ТОВ «Ніса» в сумі 4681200,00 грн., як такі, що забезпечені майном боржника, в іншій частині кредиторські вимоги відхиляє.

Крім того, враховуючи, що банком було понесено витрати на сплату судового збору за подання кредиторської заяви у розмірі 2756,00 грн., суд включає вказані вимоги до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Ніса» в першу чергу задоволення.

Розглянувши кредиторські вимоги ТОВ «Агро-Промислове підприємство «С-Продукт» на суму 3888999,00 грн., суд зазначає наступне.

18.08.2015 р. між ТОВ «Агро-промислове підприємство «С-Продукт» (постачальник) та ТОВ «Ніса» (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № DO/106-2015, відповідно до умов якого постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти й оплатити нафтопродукти (надалі-товар) в кількості, асортименті, по цінам, в терміни, відповідно до умов договору, додатків до нього, що є невідємними частинами договору (надалі-додатки) (п. 1.1. договору).

У п. 4.1. договору вказано, що ціна товару, що поставляється, узгоджується сторонами для кожної партії товару окремо в додатку до даного договору.

Згідно з п. 5.2. зобовязання постачальника по поставці товару вважається виконаними, право власності на товар і ризики по його втраті (псуванні) переходять від постачальника до покупця:

а) при поставці товару на умовах EXW (незалежно від місця передачі товару) з моменту підписання між сторонами акту прийому-передачі товару;

б) при поставці товару на умовах РСА і/ або СРТ (незалежно від місця передачі товару, станції або пункту призначення) з дати штемпеля станції або пункту відправлення на залізничній або товарно-транспортній накладній про прийняття товару залізницею/ автотранспортом до перевезення відповідно.

На виконання умов вищезазначеного договору постачальником було поставлено товар на загальну суму 6071193,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками печаток товариств видатковими накладними № 5431 від 20.08.2015 р., № 5448 від 26.08.2015 р., № 5451 від 27.08.2015 р., № 5501 від 02.09.2015 р., № 5521 від 07.09.2015 р., № 5530 від 11.09.2015 р., № 5542 від 16.09.2015 р., № 5551 від 21.09.2015 р., № 5567 від 24.09.2015 р., № 5602 від 25.09.2015 р., № 5625 від 29.09.2015 р., проте, покупцем поставлений товар було оплачено частково, у звязку з чим між сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків за період з 18.08.2015 р. по 01.11.2015 р., відповідно до якого заборгованість ТОВ «Ніса» перед кредитором за договором поставки нафтопродуктів № DO/106-2015 від 18.08.2015 р. становить 3888999,00 грн.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно частинами першою та другою ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ТОВ «Агро-промислове підприємство «С-Продукт» належними та допустимими доказами доведено факт наявності у банкрута заборгованості у розмірі 3888999,00 грн.

З огляду на все наведене вище, а також враховуючи, що ліквідатором банкрута визнано заборгованість банкрута перед ТОВ «Агро-промислове підприємство «С-Продукт» у повному обсязі, заявлена сума є обґрунтованою та станом на дату судового засідання непогашеною, суд визнає ТОВ «Агро-промислове підприємство «С-Продукт» кредитором ТОВ «Ніса» з сумою кредиторських вимог, яка, з урахуванням понесених витрат на сплату судового збору, складає 3891755,00 грн., з яких: 2756,00 грн. підлягають задоволенню в першу чергу, 3888999,00 грн. в четверту чергу.

Розглянувши кредиторські вимоги ТОВ «НАФТЕКС ОІЛ» на суму 5605541,00 грн., суд зазначає наступне.

12.02.2015 р. між ТОВ «НАФТЕКС ОІЛ» (постачальник) та ТОВ «Ніса» (покупець) укладено договір поставки нафтопродуктів № 12/1-15, відповідно до умов якого постачальник зобовязується передати, а покупець прийняти й оплатити нафтопродукти (надалі-товар) в кількості, асортименті, по цінам, в терміни, відповідно до умов договору, додатків до нього, що є невідємними частинами договору (надалі-додатки) (п. 1.1. договору).

У п. 4.1. договору вказано, що ціна товару, що поставляється, узгоджується сторонами для кожної партії товару окремо в додатку до даного договору.

Згідно з п. 5.2. зобовязання постачальника по поставці товару вважається виконаними, право власності на товар і ризики по його втраті (псуванні) переходять від постачальника до покупця:

а) при поставці товару на умовах EXW (незалежно від місця передачі товару) з моменту підписання між сторонами акту прийому-передачі товару;

б) при поставці товару на умовах РСА і/ або СРТ (незалежно від місця передачі товару, станції або пункту призначення) з дати штемпеля станції або пункту відправлення на залізничній або товарно-транспортній накладній про прийняття товару залізницею/ автотранспортом до перевезення відповідно.

На виконання умов вищезазначеного договору постачальником було поставлено товар на загальну суму 9648120,00 грн., що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими відтисками печаток товариств видатковими накладними № ВН-24021 від 24.02.2015 р., № ВН-09031 від 09.03.2015 р., № ВН-23033 від 23.03.2015 р., № ВН-13021 від 13.02.2015 р., № ВН-09032 від 09.03.2015 р., № ВН-05053 від 05.05.2015 р., № ВН-16031 від 16.03.2015 р., № ВН-12034 від 12.03.2015 р., № ВН-17031 від 17.03.2015 р., № ВН-18021 від 18.02.2015 р., № ВН-13041 від 13.04.2015 р., № ВН-12053 від 12.05.2015 р., № ВН-28041 від 28.04.2015 р., № ВН-09047 від 09.04.2015 р., № ВН-31037 від 31.03.2015 р., № ВН-27041 від 27.04.2015 р., № ВН-28051 від 28.05.2015 р., № ВН-22042 від 22.04.2015 р., проте, покупцем поставлений товар було оплачено частково, у звязку з чим між сторонами складено акт звірки взаєморозрахунків за період з 13.02.2015 р. по 20.11.2015 р., відповідно до якого заборгованість ТОВ «Ніса» перед кредитором за договором поставки нафтопродуктів № 12/1-15 від 12.02.2015 р. становить 5605241,00 грн.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно частинами першою та другою ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини першої ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

ТОВ «НАФТЕКС ОІЛ» належними та допустимими доказами доведено факт наявності у банкрута заборгованості у розмірі 5605241,00 грн., проте, ТОВ «НАФТЕКС ОІЛ» звернулось з грошовими вимогами на суму 5605541,00 грн.

З огляду на все наведене вище, а також враховуючи, що ліквідатором банкрута визнано заборгованість банкрута перед ТОВ «НАФТЕКС ОІЛ» у повному обсязі, заборгованість на суму 5605241,00 грн. є обґрунтованою та станом на дату судового засідання непогашеною, суд визнає ТОВ «НАФТЕКС ОІЛ» кредитором ТОВ «Ніса» з сумою кредиторських вимог, яка, з урахуванням понесених витрат на сплату судового збору, складає 5607997,00 грн., з яких: 2756,00 грн. підлягають задоволенню в першу чергу, 5605241,00 грн. в четверту чергу. В іній частині грошові вимоги ТОВ «НАФТЕКС ОІЛ» суд відхиляє.

Таким чином, за результатами розгляду у судовому засіданні реєстру вимог кредиторів ТОВ «Ніса», суд вирішив його затвердити.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2016 р. через канцелярію суду ТБ «Українська Агропромислова» подано заяву на участь у конкурсі щодо визначення організатора торгів (аукціону) з продажу майна в процедурі банкрутства, вказана заява, як вбачається з її реквізитів, адресована також і ліквідатору банкрута.

Так, проаналізувавши вищезазначену заяву та приписи чинного законодавства, судом встановлено наступне.

Частиною першою статті 49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.

Згідно з частиною четвертою вказаної статті Закону суб'єктами аукціону є його замовник, організатор та учасники.

Замовником є ліквідатор, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Законом (частина пята вказаної статті Закону).

Відповідно до частини шостої статті 49 Закону організатором аукціону є визначена замовником фізична або юридична особа, що має ліцензію на проведення торгів і з якою замовник аукціону уклав договір на проведення аукціону. Організатор аукціону визначається замовником за конкурсом, що проводиться у визначеному замовником порядку, основними критеріями якого вважаються наявність ліцензії, достатній, але не менш як три роки, досвід проведення аукціонів, запропонована найменша сума винагороди.

Таким чином, вищевказаними приписами Закону саме до повноважень ліквідатора віднесено визначення за конкурсом організатора аукціону з продажу майна у справі про банкрутство. Суд уповноважений лише, у разі виникнення під час проведення ліквідаційної процедури спору відносно визначення організатора аукціону, перевірити порядок визначення ліквідатором організатора аукціону та залучити визначеного ліквідатором організатора аукціону до участі у провадженні у справі про банкрутство.

За таких обставин, заява ТБ «Українська Агропромислова» на участь у конкурсі щодо визначення організатора торгів (аукціону) з продажу майна в процедурі банкрутства залишається судом без розгляду.

Зважаючи на вищевикладене, керуючись ст. 86 Господарського процесуального кодексу України та Законом України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, суд

ухвалив:

1. Визнати кредиторами ТОВ «Ніса» Ірпінську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області на суму 27601,52 грн., ПАТ «Український інноваційний банк» на суму 4683956,00 грн., ТОВ «Агро-промислове підприємство «С-Продукт» на суму 3891755,00 грн. та ТОВ «НАФТЕКС ОІЛ» на суму 5607997,00 грн.

2. Затвердити реєстр вимог кредиторів ТОВ «Ніса» у сумі 14211309,52 грн., до якого включити:

- Ірпінську ОДПІ ГУ ДФС у Київській області з грошовими вимогами у розмірі 27601,52 грн., з яких: 27583,63 грн. підлягають задоволенню в третю чергу, 17,89 грн. в шосту;

- ПАТ «Український інноваційний банк» з грошовими вимогами у розмірі 2756,00 грн., які підлягають задоволенню в першу чергу;

- ТОВ «Агро-промислове підприємство «С-Продукт» з грошовими вимогами у розмірі 3891755,00 грн., з яких: 2756,00 грн. підлягають задоволенню в першу чергу, 3888999,00 грн. в четверту чергу;

- ТОВ «НАФТЕКС ОІЛ» з грошовими вимогами у розмірі 5607997,00 грн., з яких: 2756,00 грн. підлягають задоволенню в першу чергу, 5605241,00 грн. в четверту чергу.

3. Окремо внести до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ «Український інноваційний банк» у розмірі 4681200,00 грн., як забезпечені заставою майна банкрута. Вказані вимоги підлягають погашенню за рахунок майна ТОВ «Ніса», що є предметом забезпечення в позачерговому порядку.

4. В іншій частині заявлені до ТОВ «Ніса» кредиторські вимоги відхилити.

5. Заяву ТБ «Українська Агропромислова» на участь у конкурсі щодо визначення організатора торгів (аукціону) з продажу майна в процедурі банкрутства залишити без розгляду.

6. Зобовязати ліквідатора банкрута внести зміни до реєстру вимог кредиторів ТОВ «Ніса» у відповідності з реєстром, який затверджено судом та примірник доопрацьованого реєстру подати до суду.

Копію ухвали направити ліквідатору, кредиторам та ТБ «Українська Агропромислова».

Суддя А.В. Лопатін