ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2016 р.Справа № 915/291/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Ярош А.І.,

Суддів: Лисенко В.А., Діброви Г.І.,

секретар судового засідання: Кіртока Л.В.,

за участю представників сторін:

від прокуратури - ОСОБА_1, посвідчення № 031666, дата видачі : 26.11.05; Прокурор Одеської області;

від відповідача-2 - ОСОБА_2, довіреність № 06/НК-01, дата видачі : 04.01.16;

Представник відповідача -1 в судове засідання не зявився. Про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області

на рішення господарського суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року

у справі №915/291/16

за позовом заступника прокурора Миколаївської області в інтересах держави

до :

1) Миколаївської міської ради

2) Товариства з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт Ніка-Тера,

про визнання незаконними та скасування рішень Миколаївської міської ради, визнання недійсним договору оренди, договору про внесення змін до договору оренди

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Миколаївської області в інтересах держави звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовом до Миколаївської міської ради (далі відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт Ніка-Тера (далі відповідач-2) про:

- визнання незаконним та скасування пункту 6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009 року № 33/44, яким затверджено технічну документацію із землеустрою та надано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт Ніка-Тера земельну ділянку площею 272527 кв.м., у тому числі ділянка № 1 площею 214913 кв.м., ділянка № 2 площею 57614 кв.м. для організації місця локального складання грунтів при проведенні дно заглиблювальних робіт та стоянки суден по вул. Айвазовського, 23 у місті Миколаєві;

- визнання незаконним та скасування пункту 8 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 22.11.2012 року № 22/41, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (внесення змін до договору оренди № 7506), що посвідчує право користування земельною ділянкою Товариства з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт Ніка-Тера загальною площею 237256 кв.м. для організації місця локального складання грунтів при проведенні днозаглиблюваних робіт та стоянки суден по вул. Айвазовського, 23 у місті Миколаєві;

- визнання недійсним на майбутнє укладеного 14.04.2010 року між Миколаївською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт Ніка-Тера договір № 7506, який зареєстровано у Миколаївській регіональній філії ДП Центр ДЗК, про що 16.04.2010 у Державному реєстрі земель вчинено запис № 055.

- визнання недійсним на майбутнє укладеного 26.12.2012 року між Миколаївською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Морський спеціалізований порт Ніка-Тера договору № 451-12 про внесення змін до договору оренди землі № 7506 від 14.04.2010 року, на підставі якого передано в оренду Товариству земельну ділянку з кадастровим номером :07:004:0105 (право оренди зареєстровано 11.04.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 4271352) та земельну ділянку з кадастровим номером :07:004:0106 (право оренди зареєстровано 11.01.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 4270171).

В обґрунтування заявлених вимог прокурор зазначив, що прокуратурою області виявлені порушення вимог законодавства, зокрема, щодо перевищення Миколаївською міською радою повноважень при прийняті рішень із земельних питань.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року у справі №915/291/16 (суддя Коваль С.М.) у задоволенні позову відмовлено, з підстав того, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Миколаїв, розташована в акваторії Бузького лиману та належить до земель водного фонду.

При цьому, в даному випадку, державою фактично делеговані повноваження органам місцевого самоврядування, до моменту розмежування земель державної і комунальної власності, щодо розпорядження землями державної власності, які знаходяться на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Таким чином, суд першої інстанції встановив, що правові підстави для визнання недійсним спірного договору відсутні.

Не погодившись з прийнятим рішенням, заступник прокурора Миколаївської області звернувся з апеляційною скаргою до Одеського апеляційного господарського суду, в якій просить рішення Господарського суду Миколаївської області скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає про помилковість висновку суду першої інстанції щодо делегування державою повноважень органам місцевого самоврядування, до моменту розмежування земель державної та комунальної власності, щодо розпорядження землями державної власності, які знаходяться на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Прокурор наголошує, що такі висновки зроблено судом в порушення ст.ст.16,17 ЗК України, відповідно до яких повноваження по розпорядженню землями державної власності належать КМУ та місцевим державним адміністраціям.

На думку апелянта, розташування спірних земель у межах населеного пункту міста Миколаєва не свідчить про їх віднесення до комунальної власності, натомість, зазначені ділянки розташовані під водним обєктом загальнодержавного значення та належать до земель державної власності.

Право на розпорядження землями, розташованими під водними обєктами загальнодержавного значення належать виключно органам виконавчої влади, тобто міська рада при прийнятті оскаржуваних рішень щодо передачі спірних ділянок в оренду ТОВ «МСП «Ніка-Тера» діяла з перевищеннями повноважень.

Прокурор вважає, що судом при ухваленні рішення враховані норми ЗУ «Про оренду землі», ЗК України, що суперечить вимогам ст.ст.13,19,140,141,143 КУ, якими визначено права органів місцевого самоврядування вирішувати питання лише місцевого значення та розпоряджатися майном, що перебуває у комунальній власності.

Крім того, апелянт зазначав, що судом не надано оцінку факту передачі в оренду земельних ділянок без визначених меж, ділянки мають інші кадастрові номери, межі, нормативну грошову оцінку. Тобто, земельні ділянки є новосформованими, а тому вимоги про скасування вказаного рішення міської ради та визнання недійсним укладеного на його підставі договору відповідають способам захисту, визначених ст.16 ЦК України.

ТОВ «НІка-Тера» надало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечувало проти доводів апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими та просить залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 16.08.2016 року представники сторін підтримали свої правові позиції, викладені в письмовому вигляді.

Відповідно до ст.85 ГПК України, в судовому засіданні 16.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 6 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009 року №33/44 затверджено технічну документацію із землеустрою та надано в оренду ТОВ «МСП «Ніка-Тера» земельну ділянку площею 272 527 кв.м. внутрішніх вод під лиманами, у т.ч. ділянка №1 площею 214 913 кв.м., ділянка №2 площею 57 614 кв.м. по вул. Айвазовського, 23 у м. Миколаєві, за рахунок земель міста, не наданих у власність чи користування, для організації місця локального складання ґрунтів при проведенні днопоглиблювальних робіт та стоянки суден.

14.04.2010 року між Миколаївською міською радою (орендодавець) та ТОВ Морський спеціалізований порт Ніка-Тера (орендар), на підставі рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009 за № 33/44, укладено договір оренди землі №7506, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду строком на 25 років земельну ділянку загальною площею 272527 кв.м. для організації місця локального складання грунтів при проведенні дно заглиблювальних робіт та стоянки по вул. Айвазовського, 23 у місті Миколаєві.

Відповідно до пункту 5.2 Договору цільове призначення земельної ділянки: на період будівництва (1.21 УКЦВЗ), після введення в експлуатацію (1.14.4 УКВЗВ).

Частина земельної ділянки, а саме площею 67,5 кв.м, яка була передана в оренду порту за Договором оренди № 7506, знаходиться під водною поверхнею Бузького лиману.

Пунктом 8 розділу 1 рішення Миколаївської міської ради від 22.11.2012 №22/41 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (внесення змін до договору оренди №7506) на земельну ділянку загальною площею 237256 кв. м., у тому числі ділянка № 1 площею 194607 кв.м. під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами, ділянка № 2 площею 42649 кв.м. під озерами, прибережними замкнутими водоймами, лиманами, з віднесенням її до земель для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг, допоміжних операцій (за функціональним використанням інші землі землі під водою) для організації місця локального складання ґрунтів при проведенні дно заглиблюваних робіт та стоянки суден по вул. Айвазовського, 23.

На виконання вищевказаного рішення, 26.12.2012 сторонами було укладено Договір про зміни до договору оренди землі від 14.04.2010 №7506, яким, зокрема, пункт 2.1 розділу 2 викладено в такий редакції: загальною площею 237256 (двісті тридцять сім тисяч двісті п'ятдесят шість) кв. м, у тому числі ділянка № 1 площею 194607 кв. м., кадастровий № :07:004:0105, ділянка № 2 площею 42649 кв.м. кадастровий № :07:004:0106; пункт 5.2. розділу 5 викладено в такий редакції: Цільове призначення земельної ділянки (12.12.08 КВЦП3) для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій (за функціональним використанням інші землі землі під водою), тощо.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, прокурор зазначав, що вищевказаним рішенням Миколаївської міської ради від 22.11.2012 №22/41 фактично передано у користування новосформовані земельні ділянки з іншими кадастровими номерами, межами, нормативною грошовою оцінкою, що є порушенням вимог чинного законодавства.

Дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновків про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

За приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі. Тобто, обов'язковою умовою визнання недійсним акта є не тільки невідповідність його чинному законодавству, але й порушення у зв'язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Відповідно до статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Частиною 2 статті 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Одними із способів захисту прав на землю є визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, а також визнання угоди недійсною.

Статтею 59 Земельного кодексу України визначено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Відповідно до частини 3 статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина 1 статті 144 Основного Закону).

Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" унормовано, що питання регулювання земельних відносин вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про оренду землі" орендою землі є засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За приписами статті 4 цього ж Закону орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом. Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у державній власності, є районні, обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та Кабінет Міністрів України в межах повноважень, визначених законом.

Водночас, Розділом VIII "Прикінцеві положення" Закону України "Про оренду землі" визначено, що частини 2, 3 і 4 статті 4 набирають чинності після розмежування відповідно до закону земель державної і комунальної власності. До розмежування відповідно до закону земель державної і комунальної власності орендодавцями земельних ділянок у межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, є відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади в межах повноважень, визначених Земельним кодексом України.

За приписами частин 1, 4 статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Обласні державні адміністрації передають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.

При цьому, пунктом 12 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України (у відповідній редакції) було визначено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Відповідно до частини 1 статті 15 Закону України "Про місцеві державні адміністрації" в управлінні відповідних місцевих державних адміністрацій перебувають об'єкти державної власності, передані їм в установленому законом порядку.

За приписами статті 10 Закону України "Про розмежування земель державної та комунальної власності" (який був чинним до 01.01.2013), розмежування земель державної та комунальної власності здійснюється в межах адміністративно-територіальних утворень - сіл, селищ, міст, районів, областей. Підставою для проведення робіт, пов'язаних з розмежуванням земель державної та комунальної власності в межах населених пунктів, є рішення сільської, селищної, міської ради, а за межами населених пунктів - рішення Ради міністрів Автономної Республіки Крим або відповідної обласної державної адміністрації. Розмежування земель державної та комунальної власності здійснюється за проектами, які за замовленням відповідних сільських, селищних, міських рад, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних державних адміністрацій розробляються державними та іншими землевпорядними організаціями.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог прокуратури, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах міста Миколаїв, розташована в акваторії Бузького лиману та належить до земель водного фонду.

При цьому, з огляду на наведені приписи, в даному випадку, державою фактично делеговані повноваження органам місцевого самоврядування, до моменту розмежування земель державної і комунальної власності, щодо розпорядження землями державної власності, які знаходяться на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці.

Водночас, з витягів з Державного земельного кадастру на земельні ділянки, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що наявні в матеріалах справи вбачається, що спірні земельні ділянки, зареєстровані як комунальна власність територіальної громади м. Миколаєва.

Згідно з приписами статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Таким чином у Миколаївської міської ради наявні всі повноваження на прийняття спірних пунктів рішень та їх відповідність вимогам законодавства.

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що оспорюваним рішенням Миколаївської міської ради від 22.11.2012 року № 22/41 було лише внесено зміни до рішення Миколаївської міської ради від 25.03.2009 №33/44, тобто спірним рішенням не вирішувалось питання про надання (передачу) в користування (оренду) земельних ділянок і не затверджувалась технічна документація щодо якихось нових (інших) земельних ділянок, ніж ті, що передавались в оренду згідно рішення від 25.03.2009 №33/44, а лише вносились зміни до останнього у звязку зі зміною розміру вже наданих ним (цим рішенням) в оренду земельних ділянок якими вже користувався відповідач.

Крім того, спірним договором № 451-12 від 26.12.2012 було внесено зміни до договору оренди землі № 7506 від 14.04.2010, який також є чинним та недійсним не визнавався. Відтак, правові підстави для визнання недійсним спірного договору відсутні.

Тому суд відхиляє доводи скаржника про те, що земельні ділянки передані в оренду, не мають визначених меж.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що розташування спірних земель у межах населеного пункту міста Миколаєва не свідчить про їх віднесення до комунальної власності. Такі доводи не підтверджені жодними належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України.

Також нічим не підтверджені доводи прокурора про те, що право на розпорядження землями, розташованими під водними обєктами загальнодержавного значення належать виключно органам виконавчої влади.

Враховуючи вищевикладене, Одеський апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав недоведеності позивачем належними та допустимими доказами приналежності орендованої земельної ділянки саме до земель державної власності, за відсутності розмежування земель державної і комунальної власності.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Вищого господарського суду України від 23.06.2016 року по справі №915/887/15.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п.1 ч.1 ст.103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Миколаївської області залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 29 червня 2016 року у справі №915/291/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складений та підписаний 17.08.2016 р.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

ОСОБА_3