ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2016 р. Справа № 911/1278/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

за участю третьої особи, без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Українське державне виробниче підприємство «Ізотоп»

про стягнення 33841,46 грн., розірвання договору та повернення майна

Суддя Т.П. Карпечкін

В засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 29 від 01.07.2016 року);

від відповідача: не зявився

від 3-ї особи: не зявився.

обставини справи:

В провадженні Господарського суду Київської області знаходиться справа за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення 33841,46 грн., розірвання договору та повернення майна.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року порушено провадження у справі № 911/1278/16 та призначено справу до розгляду на 11.05.2016 року.

В судове засідання, яке відбулось 11.05.2016 року, представник відповідача не зявився, про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, вимоги ухвали Господаського суду Київської області від 14.04.2016 року не виконав.

Оскільки, у справі позовні вимоги заявлені також щодо розірвання спірного Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6019 від 24.11.2011 року, укладеного між позивачем (Орендодавець) і відповідачем (Орендар), згідно умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування Майно, що знаходиться на балансі Українського державного виробничого підприємства «Ізотоп» (Балансоутримувач), повернення Майна переданого за спірним Договором та стягнення 33841,46 грн. заборгованості з орендної плати, яка згідно п. 3.6 Договору перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношені 70 % і 30 %, відповідно пояснення Українського державного виробничого підприємства «Ізотоп» мають значення для правильного вирішення спору і судове рішення стосується його прав та обовязків.

У звязку з чим, у відповідності до ст. 27 Господарського процесуального кодексу України ухвалою від 11.05.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Українське державне виробниче підприємство «Ізотоп» та відкладено розгляд справи на 08.06.2016 року.

27.05.2016 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву в порядку ст. 22 Господарського процесуального кодексу України про зменшення розміру позовних вимог у справі № 911/1278/16, у звязку із сплатою відповідачем до Державного бюджету України 14272,00 грн.

В судове засідання 08.06.2016 року представник відповідача не зявився, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року не виконав, третя особа вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 11.05.2016 року не виконала, відповідач про причини неявки в судове засідання суд не повідомив. У звязку з чим, розгляд справи відкладався до 21.06.2016 року.

В судове засідання 21.06.2016 року представники відповідача та третьої особи не зявилися, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року та від 11.05.2016 року відповідно не виконали, позивач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 08.06.2016 року не виконав, відповідач та третя особа про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Розгляд справи відкладався до 07.07.2016 року та було зобовязано позивача надати суду обгрунтовані письмові пояснення щодо того у звязку з чим і на підставі чого позивач, зазначаючи про часткову сплату боргу в сумі 14272,00 грн., згідно заяви про зменшення позовних вимог, залишає суму боргу згідно спірного Договору незмінною, натомість частково зменшує пеню з 5299,24 грн. до 2236,06 грн.

В судове засідання 07.07.2016 року представники відповідача та третьої особи не зявилися, вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року та від 11.05.2016 року відповідно не виконали, позивач вимоги ухвали Господарського суду Київської області від 08.06.2016 року та 21.06.2016 року не виконав, відповідач та третя особа про причини неявки в судове засідання суд не повідомили. Розгляд справи відкладався до 19.07.2016 року.

18.07.2016 року представник позивача через канцелярію суду в порядку ст. 22 ГПК України подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача 14291,34 грн. з яких 14239,96 грн. - заборгованості з орендної плати та 51,38 грн. пені, решту позовних вимог залишив без змін. 18.07.2016 року представник позивача через канцелярію суду подав письмові поясненняпо суті спору.

В судове засідання, яке відбулось 19.07.2016 року, представник третьої особи не зявився, відповідач та третя особа вимоги ухвал Господарського суду Київської області від 14.04.2016 року та від 11.05.2016 року відповідно не виконали, третя особа про причини неявки в судове засідання суд не повідомила. Представником відповідача в судовому засіданні 19.07.2016 року надано докази часткової сплати боргу. Розгляд справи відкладався до 26.07.2016 року.

В судовому засіданні 26.07.2016 року позивач підтримав уточнені позовні вимоги, відповідач та третя особа в судове засідання не зявились.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, у нарадчій кімнаті.

Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених у позові обставин та підтверджується матеріалами справи, Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву діє на підставі Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву затвердженого наказом Голови Фонду державного майна України від 02.10.2012 № 3607.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендодавцями державного майна є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Згідно з ч. 1 ст. 287 Господарського кодексу України Фонд державного майна України, його регіональні відділення є орендодавцями щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна у випадках, передбачених законом.

Позивач зазначає, що 24.11.2011 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (позивач, Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, Орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 6019 (далі - Договір), відповідно до умов якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: нежитлові приміщення загальною площею 137,40 м (далі - Майно), розміщені за адресою: м. Київ, вул. Горького, 152, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі Українського державного виробничого підприємства «Ізотоп», вартість якого визначена згідно висновку про вартість орендованого майна станом на 31.08.2011 року в сумі 697 627,55 грн.

Орендар вступає у строкове платне користування Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання Сторонами цього Договору та акту приймання-передавання Майна (пункт 2.1 розділу 2 Договору).

Згідно з пунктом 2.4 розділу 2 Договору обовязок щодо складання акту приймання-передавання покладається на позивача.

24.11.2011 року на виконання вимог Договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 24.11.2011 року № 6019 був складений Акт приймання-передавання орендованого майна, відповідно до якого Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву передає, а Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 приймає в строкове платне користування майно - нежилі приміщення, загальною площею 137,40 м, розміщені за адресою: м. Київ, вул. Горького, 152, на цокольному поверсі будівлі, що перебуває на балансі Українського державного виробничого підприємства «Ізотоп».

Відповідно до п. 3.1. Договору, орендна плата за перший місяць оренди (листопад 2011 року) встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за жовтень, листопад місяці 2011 року.

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30% щомісяця не пізніше 10 числа наступного за звітним з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Пунктом 3.7. Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно та не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6. співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з п. 3.8. Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше, ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що орендар зобовязується використовувати орендоване Майно відповідно до його призначення та умов цього договору.

Крім того, пунктом 5.3. Договору передбачено, що орендар зобовязується своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з п. 10.1. Договору цей договір укладено строком на 2 (два роки) 11 місяців, що діє з 24.11.2011 року до 24.10.2016 року включно. Пунктом 10.4 Договору врегульовано, що в разві відсутності заяви однієї зі сторін про припинення Договору протягом одного місяця після закінчення його чинності, Договір вважається продовженим на наступний термін.

Позивач зазначає, що в порушення п. 5.3. Договору Орендар не сплачує орендні платежі своєчасно та в повному обсязі.

Як вбачається з доданого до позову розрахунку, станом на 04.04.2016 року заборгованість відповідача по Договору оренди складала 28 542,12 грн. з орендної плати та 5299,34 грн. пені (всього 33 841,46 грн.).

Крім того, позивач зазначає, що звертався до відповідача з претензією від 08.02.2016 року № 30-05/1339 про погашення заборгованості з орендної плати, яка залишена без задоволення.

У звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання зі сплати орендних платежів, позивач в позові просив стягнути з відповідача 28542,12 грн. заборгованості з орендної плати та 5299,34 грн. пені. Також, позивач просить розірвати Договір оренди від 24.11.2011 року № 6019 укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та згідно зі ст. 785 Цивільного кодексу України зобовязати відповідача повернути орендоване державне нерухоме майно Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву відповідно до п. 10.10 Договору.

Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди, згідно з частиною 1 ст. 283 Господарського кодексу України якого визначено, що одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 3 ст. 18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», а також п. 5.3 Договору встановлено обовязок орендаря вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Стягнення пені за несвоєчасну сплату орендних платежів передбачено п. 3.7 Договору.

В ході розгляду справи відповідач надав докази часткового погашення заборгованості, з врахуванням яких, позивач подав останню заяву про зменшення та уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача 14239,96 грн. заборгованості з орендної плати та 51,38 грн. пені у звязку зі спрямуванням сплачених відповідачем коштів частково на погашення орендних платежів та частково на погашення пені.

Як вбачається з наданого позивачем останнього розрахунку позову (згідно заяви про уточнення), позивачем враховано здійснені відповідачем проплати 30.06.2016 року та 05.07.2016 року в загальній сумі 28422 грн. (додатково враховано також проплату 07.07.2016 року на суму 150 грн.), відповідно, існуюча на момент подання позову сума основного боргу відповідачем погашена. В той же час, в останній заяві про уточнення позовних вимог позивачем донараховано заборгованість за червень 2016 року в сумі 14271,28 грн., яка виникла 10.07.2016 року під час розгляду спору.

Таким чином, з врахуванням часткових сплат відповідача та донарахуванням заборгованості за червень 2016 року, матеріалами справи підтверджується заявлена з врахуванням останніх уточнень, заборгованість з орендної плати в сумі 14239,96 грн. та 51,38 грн. пені. Відтак, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення 14239,96 грн. заборгованості з орендної плати та 51,38 грн. пені.

Щодо вимоги про дострокове розірвання Договору № 6019, судом встановлено наступне. Підстави дострокового розірвання Договору визначені п. 10.7.3 Договору, згідно з яким Договір буде достроково розірвано на вимогу Орендодавця, якщо Орендар систематично /більше трьох раз/ порушує термін здійснення будь-яких платежів за цим договором та не надає платіжні доручення до Регіонального відділення.

Згідно зі ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Таким чином, з огляду на наведену норму ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Зокрема, Договором передбачено підставу його розірвання в п. 10.7.3 якщо Орендар систематично /більше трьох раз/ порушує термін здійснення будь-яких платежів за цим договором та не надає платіжні доручення до Регіонального відділення.

Підстави розірвання договору оренди, в тому числі у звязку з односторонньою відмовою, визначені у відповідних статтях Цивільного кодексу України, а саме, згідно зі ст. 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Статтею 783 Цивільного кодексу України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Також, як передбачено п. 5.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна», законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

В ході розгляду спору судом не встановлено обставин, які підпадають під кваліфікацію ст.ст. 782, 783 Цивільного кодексу України як законодавчі підстави для дострокового розірвання договору за ініціативою однієї з сторін.

Щодо змісту п. 10.7.3 Договору, на який посилається позивач, відповідна умова Договору передбачає підставою розірвання Договору систематичне /більше трьох раз/ порушення термінів здійснення будь-яких платежів за Договором та не надання платіжних доручень до Регіонального відділення.

У звязку з чим, судом в ході розгляду справи було досліджено розрахунок заборгованості та встановлено, що відповідач протягом орендних відносин переважно своєчасно сплачував орендні платежі, навіть здійснював платежі з переплатами, за весь період оренди відповідачем не допускалось прострочення більше двох платежів підряд, які погашались відразу на наступний термін.

Крім того, на момент розгляду спору заявлена в позові заборгованість була погашена відповідачем в повному обсязі, задоволена ж сума заборгованості фактично виникла під час розгляду справи за зобовязаннями червня 2016 року (з 10.07.2016 року) і була стягнута згідно заяви про уточнення позовних вимог.

Також, досліджуючи зміст п. 10.7.3 Договору, необхідно враховувати, що поняття систематичності передбачає повторюваність (регулярність, декілька разів підряд, тощо) однієї події (прострочення сплати, несплати орендних платежів) з певною закономірністю, яка за аналогією в орендних відносинах відображена в ч. 2 ст. 782 Цивільного кодексу України як невнесення орендної плати протягом трьох місяців підряд. Поодинокі випадки несвоєчасної сплати орендних платежів, які мали місце у спірних відносинах оренди і відображені в розрахунку позову, не мали певної закономірності і регулярності, не повторювались більше трьох разів підряд, тому не підпадають під визначення систематичності.

При цьому, слід розрізняти наявність фактів прострочення платежів загалом більше трьох разів в різні періоди за весь час оренди та прострочення більше трьох разів, які мали певну систематичність (закономірність в часі). Зокрема, підставою для дострокового одностороннього розірвання Договору передбачено саме систематичне прострочення орендних платежів, що повторювалось з відповідною закономірністю більше трьох разів, тому самі лише поодинокі випадки прострочення, які також не можуть вважатись істотними порушеннями Договору, що призвели до завдання шкоди Орендодавцю, не є достатньою підставою для розірваня Договору.

Крім того, обставини щодо наявності заборгованості з орендної плати, з якими позивач повязував позовну вимогу про розірвання Договору оренди на момент звернення до суду, фактично були усунуті відповідачем в ході розгляду справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для розірвання Договору, тому відповідна позовна вимога задоволенню не підлягає. Оскільки, вимога про зобовязання відповідача повернути орендоване майно є похідною від вимоги про розірвання Договору, відповідна вимога також задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги (уточнені) підлягають частковому задоволенню щодо стягнення 14239,96 грн. заборгованості з орендної плати та 51,38 грн. пені. В решті позов задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача в сумі 1378,00 грн. з задоволених вимог майнового характеру (в повному обсязі згідно уточнених позовних вимог). З вимог про розірвання Договору та зобовязання повернути майно, в задоволенні яких відмовлено, судові витрати покладються на позивача.

Згідно з п. 3.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарським судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який з тих чи інших причин до прийняття рішення зі справи сплачено не було, а останнє прийнято на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у доход Державного бюджету України.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 1378,00 грн., з позивача підлягає стягненню в доход Державного бюджету України 2756 грн. (за дві вимоги немайнового характеру, в задоволенні яких відмовлено).

Керуючись ст. ст. 22, 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Київської області, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08633, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Незалежності, будинок 31, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, 50г, код 19030825) в доход Державного бюджету (одержувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва, код 37995466, банк одержувача ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО 820019, р/р 0011, КЕКД 22080300, призначення платежу - плата за оренду іншого державного майна) 14239 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять девять) грн. 96 коп. заборгованості з орендної плати та 51 (пятдесят одна) грн. 38 коп. пені.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (08633, Київська обл., Васильківський район, с. Мархалівка, вул. Незалежності, будинок 31, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в доход Державного бюджету України 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, 50г, код 19030825) в доход Державного бюджету України 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) грн.00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

5. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 09.08.2016 р.

Суддя Т.П. Карпечкін