ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

10.08.2016 Справа № 920/642/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Лугової Н.П. при секретарі судового засідання Кириченко-Шелест А.Г., розглянувши матеріали справи № 920/642/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго»,

м. Суми;

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Стара аптека», м. Суми;

про стягнення 4 568 грн. 57 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача: представник Черняк К.М. (довіреність № 27 від 01.08.2016 року);

Від відповідача: представник Плевако В.А. (довіреність від 17.06.2016 року);

Суть спору: відповідно до вимог позовної заяви № 2199 від 17.06.2016 року позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за неналежне виконання умов договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 65-Т від 01.10.2006 року, в сумі 41 994 грн. 63 коп., в тому числі: 37 426 грн. 06 коп. - основний борг, 2 987 грн. 32 коп. - пеня, 215 грн. 11 коп. - 3% річних, 1 366 грн. 14 коп. - інфляційні збитки, а також витрати по сплаті судового збору.

4 серпня 2016 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог б/н від 03.08.2016 року, в якій у зв'язку зі сплатою відповідачем суми основного боргу зменшує розмір позовних вимог і просить суд стягнути з відповідача 4 568 грн. 57 коп., в тому числі 2 987 грн. 32 коп. пені, 215 грн. 11 коп. 3% річних, 1 366 грн. 14 коп. інфляційних збитків, а також 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

Враховуючи передбачене статтею 22 Господарського процесуального кодексу України право позивача до прийняття рішення по справі зменшити розмір позовних вимог суд приймає подану заяву до розгляду.

Таким чином суд розглядає позовні вимоги про стягнення з відповідача 4 568 грн. 57 коп., в тому числі 2 987 грн. 32 коп. пені, 215 грн. 11 коп. 3% річних, 1 366 грн. 14 коп. інфляційних збитків, за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідно до умов укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води № 65-Т від 01.10.2006 року, а також 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

4 серпня 2016 року відповідач подав клопотання б/н, б/д, в якому вказав, що 29 липня 2016 року відповідно до платіжного доручення № 558 відповідачем сплачено 37 426 грн. 06 коп. основної заборгованості за договором № 65-Т від 01.10.2006 року. Також відповідач зазначає, що суми нарахованих відсотків, інфляційних та пені є досить суттєвими для відповідача, і такими, що загрожують існуванню підприємства у нинішньому вигляді, в зв'язку з чим просить суд зменшити розмір штрафних санкцій.

В судовому засіданні 10 серпня 2016 року представник позивача просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та заперечував проти зменшення розміру пені.

Уповноважений представник відповідача в судовому засіданні 10.08.2016 наполягав на зменшені штрафних санкцій.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд встановив:

Відповідно до укладеного між сторонами договору № 65-Т від 1 жовтня 2006 року позивач зобов'язується надавати відповідачу вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, а відповідач, в свою чергу, зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до пункту 2.1. договору розмір тарифів на послуги встановлюється органом місцевого самоврядування відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 3.1. договору встановлено, що розрахунки за послуги проводяться в грошовій формі (гривні) на умовах передплати відповідно до встановлених тарифів, які визначені умовами цього договору, або додатками до цього договору. Зміна форми розрахунків допускається за згодою сторін. Відповідач має право вносити авансові платежі без обмеження їх граничного розміру.

Приписами пункту 3.2. договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Відповідач до 15 числа розрахункового періоду сплачує позивачу вартість зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період ( п. 3.3. договору).

Пунктом 3.4. договору передбачено, що щомісячно 6-го числа відповідач отримує від позивача акт прийому-передачі теплової енергії, форма якого є невід'ємною частиною договору, та рахунок за спожиту теплову енергію. Несвоєчасне отримання рахунку не звільняє відповідача від відповідальності щодо сплати за надані позивачем послуги.

Зі змісту пункту 3.5 договору вбачається, що остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію здійснюється до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

Відповідач зобов'язаний оплачувати послуги у встановлені цим договором строки (п. 4.2.1 договору).

Факт надання позивачем відповідачеві послуг з теплопостачання загальною вартістю 37 426 грн. 06 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема актами прийому - передачі теплової енергії за період січень- квітень 2016 року, а також копіями рахунків на оплату наданих послуг за вказані періоди, а саме № 65 від 31.01.2016 року, № 65 від 29.02.2016 року, № 65 від 31.03.2016 року, № 65 від 30.04.2016 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач розрахувався за надані позивачем послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з січня 2016 року по квітень 2016 року лише 29 липня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач несвоєчасно розрахувався за надані послуги відповідно до умов укладеного між сторонами договору, у зв'язку з чим відповідачеві нараховано 2 987 грн. 32 коп. пені, 215 грн. 11 коп. 3% річних та 1 366 грн. 14 коп. інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 5.1.5 договору, у разі несвоєчасної сплати відповідачем грошових коштів, які передбачені термінами цього договору, за послуги позивача, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ (яка діяла на момент прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен календарний день (враховуючи календарні і святкові дні) прострочення виконання грошового зобов'язання. Відповідач, який прострочив, виконання грошового зобов'язання на вимогу позивача зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, не виконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002 року, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Згідно з поданим позивачем розрахунком, відповідачеві нарахована пеня в загальній сумі 2 987 грн. 32 коп., в тому числі 1 883 грн. 27 коп. - за період з 11.02.2016 року по 19.05.2016 року, виходячи з суми боргу в розмірі 16 458 грн. 43 коп. за січень 2016 року, 751 грн. 19 коп. - за період з 11.03.2016 року по 19.05.2016 року, виходячи з суми боргу в розмірі 9 441 грн. 49 коп. за лютий 2016 року, 314 грн. 68 коп. - за період з 11.04.2016 року по 19.05.2016 року, виходячи з суми боргу в розмірі 7 440 грн. 01 коп. за березень 2016 року, 38 грн. 18 коп. - за період з 11.05.2016 року по 19.05.2016 року, виходячи з суми боргу в розмірі 4 086 грн. 13 коп. за квітень 2016 року (а.с. 9).

Враховуючи, що нарахування пені здійснено позивачем з додержанням вимог чинного законодавства, вимоги позивача щодо стягнення 2 987 грн. 32 коп. пені підлягають задоволенню.

Однак, відповідач вважає штрафні санкції надмірно великими та просить зменшити розмір пені.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення пені, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процессуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Правовий аналіз названих статей свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Відповідно до п. 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру пені таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В обґрунтування клопотання про зменшення пені відповідач повідомив суду, що заборгованість у відповідача виникла внаслідок скрутного фінансового стану відповідача, який виник через зміну податкового законодавства (збільшено ставку оподаткування на ліки), зменшення товарообігу та інших несприятливих чинників на ринку лікарських засобів також відповідач вказує, що підприємство боржника є соціально значущим підприємством, а також просить врахувати факт повного погашення основної заборгованості.

Проте суд вважає, що наведені відповідачем обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача.

Даний висновок суду ґрунтується на наступному.

Так, відповідно до ст. 617 Цивільного кодексу України недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Таким чином, в розумінні ст. 617 Цивільного кодексу України обставини недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника (бюджетні установи, державні та комунальні підприємства) чи відсутність у боржника необхідних коштів, не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Слід також зазначити, що відповідно до ст. 42 та абзацу 5 ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.

Отже, наведені відповідачем обставини передусім є наслідком господарської діяльності відповідача, його власного комерційного розрахунку та ризику, а не виникли в силу якихось об'єктивних та незалежних від боржника обставин.

Разом з тим, суд враховує матеріальні інтереси позивача, фінансовий стан, наявність інфляційних процесів у економіці держави, внаслідок яких позивач зазнає значних збитків з огляду на несвоєчасні розрахунки відповідача.

Таким чином суд вважає недопустимим зменшення розміру пені як таке, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та розумності, встановленими п. 6 ч. 1 ст. 3 та ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України. Таке зменшення є неспіврозмірним в контексті інтересів обох сторін, а не лише відповідача.

Враховуючи вищезазначене оскільки позивач категорично заперечує проти зменшення розміру пені, а відповідач жодними належними та допустимими доказами не довів винятковості випадку для зменшення пені, то суд відмовляє в задоволенні клопотання про зменшення пені.

Відповідно до п. 2 ст. 625 чинного Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, тому суд дійшов до висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 1 366 грн. 14 коп. інфляційних нарахувань та 215 грн. 11 коп. - 3% річних є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки вони нараховані у відповідності з вимогами діючого законодавства.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 1 378 грн. 00 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Стара аптека» (40022, м. Суми, вул. Троїцька, буд. 28-А, код 23822986) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (40022, м. Суми, вул. 2-га Залізнична, 10, код 33698892) 2 987 грн. 32 коп. пені, 215 грн. 11 коп. - 3% річних, 1 366 грн. 14 коп. інфляційних нарахувань та 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 12.08.2016 року.

Суддя Н.П. Лугова