ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.08.2016 Справа № 905/1938/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомКомунального виробничого підприємства «Краматорський Водоканал»
до Краматорської автошколи ТСО України
проспонукання укласти договір про надання послуг з централізованого водовідведення

за участю представників:

від позивачаОСОБА_1 - представник за довіреністю
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Комунального виробничого підприємства «Краматорський Водоканал» до Краматорської автошколи ТСО України про зобовязання відповідача укласти договір №17/2 від 12.11.2015 про надання послуг з централізованого водовідведення з додатком №1, №2 до договору в редакції, викладеній позивачем.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на обов'язковість, в силу закону, укладання договору про надання послуг з централізованого водовідведення, та бездіяльність відповідача щодо підписання договору, у звязку з чим, позивач просить суд зобовязати відповідача укласти договір №17/2 від 12.11.2015 про надання послуг з централізованого водовідведення з додатком №1, №2 до договору.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що 10.06.2008 між Комунальним виробничим підприємством «Краматорський Водоканал» та Краматорською автошколою ТСО України вже було укладено договір №017 на відпуск води з комунального водопроводу і прийом стоків в комунальну каналізацію. Відповідач щорічно подавав позивачу письмові підтвердження про відсутність змін на підприємстві, що впливають водопостачання і водовідведення, а тому відповідності з п. 7.5 договору від 10.06.2008 вказаний договір постійно пролонгувався і на даний час є діючим, а тому відповідач вважає вимоги позивача незаконними та необґрунтованими. Також відповідач в додаткових поясненнях вказує на те, що обраний позивачем спосіб захисту права не може бути застосований у даних правовідносинах.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Порядок укладання договорів визначений ст.ст. 179-188 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. ч. 3, 7 ст. 179 Господарського кодексу України встановлено, що укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Статтею 187 Господарського кодексу України встановлено, що спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Відповідно до п. 2.1. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №190 від 27.06.2008 договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Згідно з п.п. 1.8, 6.1 Правил приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 19.02.2002 №37, водоканали приймають стічні води підприємств до комунальної або відомчої каналізації за умови, якщо каналізаційна мережа та очисні споруди каналізації мають резерв пропускної спроможності, показники якості стічних вод підприємства задовольняють вимоги місцевих правил приймання та укладеного з водоканалом договору на приймання стічних вод (договір на послуги водовідведення).

Приймання стічних вод підприємств у систему каналізації здійснюється за договорами.

У відповідності до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

За таких обставин, для суб'єктів, які користуються системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення, є обов'язковим укладення відповідного договору із виробником таких послуг.

Згідно ліцензії Серії АГ №500064, виданої 22.05.2012 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, Комунальне виробниче підприємство «Краматорський Водоканал» є виробником послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Частиною 3 ст. 181 Господарського кодексу України встановлено, що сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини 1 цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Відповідно до ч. 4 ст.181 Господарського кодексу України за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Частиною 5 ст.181 Господарського кодексу України встановлено, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

12.11.2015 позивач звернувся до відповідача з листом №05-07/6556 від 11.11.2015 з пропозицією укласти договір №17 від 12.11.2015 про надання послуг централізованого водопостачання та договір №17/2 від 12.11.2015 про надання послуг централізованого водовідведення. До заяви додано 2-а проекти договорів №17 від 12.11.2015 про надання послуг централізованого водопостачання та №17/2 від 12.11.2015 про надання послуг централізованого водовідведення.

16.03.2016 позивачем було надіслано на адресу відповідача повідомлення про необхідність повернення оформлених договорів, у тому числі, договору №17/2 від 12.11.2015 про надання послуг централізованого водовідведення, що були надіслані відповідачу 12.11.2015.

Листом №13 від 30.03.2016 відповідач повідомив позивачу, що на даний час між сторонами діє договір №017 на відпуск води з комунального водопроводу і прийом стоків в комунальну каналізацію від 10.06.2008, за яким позивач надає відповідачу якісні послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач своєчасно і в повному обсязі здійснює оплату за надані послуги.

Оскільки відповідачем не було повернуто на адресу позивача примірник підписаного договору №17/2 від 12.11.2015 про надання послуг централізованого водовідведення, позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання відповідача укласти відповідний договір.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обовязок доказування та подання доказів, відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Оцінюючи подані сторонами докази, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з Додатку №1 до проекту договору №17/2 про надання послуг з централізованого водовідведення, що надсилався відповідачу, обєктами водовідведення, на які позивач пропонує укласти договір є - навчальний корпус по вул. Шкадінова, 1, автопарк по бульвару Краматорському, 41-а.

Однак, звернувшись з позовом до суду про зобовязання відповідача укласти договір про надання послуг центрального водовідведення, позивач просить зобовязати відповідача укласти відповідний договір на наступні обєкти: навчальний корпус по вул. Шкадінова, 70, автопарк по бульвару Краматорському, 41-а.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Доказів на підтвердження надсилання на адресу відповідача пропозиції про укладення договору про надання послуг з централізованого водовідведення на обєкт за адресою вул. Шкадінова, 70 позивачем не надано.

Ухвалами суду витребовувались від позивача докази на підтвердження факту користування відповідачем послугами з централізованого водовідведення, визначеними у проекті договору №17/2 про надання послуг з централізованого водовідведення, за обєктами водопостачання: приміщення навчального корпусу по вул. Шкадінова, 70 та приміщення автопарку по бульвару Краматорському, 41-а.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач є споживачем послуг з централізованого водовідведення за вказаним обєктом: навчальний корпус по вул. Шкадінова, 70.

Крім того, як вбачається з проекту акту розмежування балансової належності каналізаційних мереж та підтверджено сторонами в судових засіданнях, водовідведення по обєкту за адресою бульвар Краматорський, 41-а не працює.

Доказів на підтвердження того, що станом на час звернення до відповідача з пропозицією про укладення договору та станом на даний час водовідведення за обєктом за адресою бульвар Краматорський, 41-а працює, а відповідач станом на даний час є споживачем послуг з централізованого водовідведення та фактично отримує відповідні послуги за обєктом по бульвару Краматорський, 41-а до матеріалів справи також не надано.

Враховуючи викладене, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач є споживачем послуг з водовідведення за обєктами, які визначені позивачем у викладеному в позовних вимогах проекті договору, який позивач просить зобовязати укласти, підстави для укладення договору у викладеній позивачем редакції відсутні.

Крім того, судом враховується посилання відповідача на те, що на даний час щодо обєктів водовідведення діє укладений 10.06.2008 між Комунальним виробничим підприємством «Краматорський водоканал» та Краматорською автошколою ТСО України договір №017 на відпуск води з комунального водопроводу і прийом стоків в комунальну каналізацію, за яким позивач надає відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач своєчасно і в повному обсязі здійснює оплату за надані послуги.

Однак, в наданій сторонами копії договору №017 на відпуск води з комунального водопроводу і прийом стоків в комунальну каналізацію від 10.06.2008 не зазначений перелік обєктів, до яких здійснюється водопостачання та водовідведення, а зазначено лише межу балансової належності: точки врізки по вул. Шкадінова та по вул. Б. Краматорський.

У звязку з неможливістю з наданих суду документів достовірно встановити, на які обєкти було укладено вказаний договір та чи продовжено дію вказаного договору станом на даний час, судом було витребувано від сторін належним чином засвідчені копії усіх додатків та додаткових угод до договору №017 на відпуск води з комунального водопроводу та приймання стоків в комунальну каналізацію від 10.06.2008, письмові документально підтверджені пояснення щодо переліку обєктів водопостачання за договором №017 на відпуск води з комунального водопроводу та приймання стоків в комунальну каналізацію від 10.06.2008; докази на підтвердження надсилання (вручення) відповідачем позивачу письмових підтверджень про відсутність змін на підприємстві, що впливають на умови водопостачання та водовідведення за договором №017 на відпуск води з комунального водопроводу та приймання стоків в комунальну каналізацію від 10.06.2008.

Однак, витребуваних судом документів сторонами не надано.

Оскільки з наявних в матеріалах справи документів неможливо достовірно встановити на які саме обєкти водовідведення сторонами укладено договір №017 на відпуск води з комунального водопроводу та приймання стоків в комунальну каналізацію від 10.06.2008, а також оскільки відповідачем не надано письмових підтверджень відповідача про відсутність змін на підприємстві, що впливають на умови водопостачання та водовідведення за договором №017 від 10.06.2008, які надсилались (вручались) позивачу відповідно до п. 7.5 вказаного за період з 2010 року по 2015 рік, суд не може надати оцінку та встановити чи пролонговано станом на даний час договір №017 на відпуск води з комунального водопроводу та приймання стоків в комунальну каналізацію від 10.06.2008.

Крім того, відповідно до ст. 10 Господарського процесуального кодексу України спори, що виникають при укладенні господарських договорів, можуть бути подані на вирішення господарського суду.

Статтею 20 Господарського кодексу України визначено, що кожний суб'єкт господарювання має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема визнання наявності або відсутності прав та іншими способами, передбаченими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить суд зобовязати відповідача укласти договір №17/2 від 12.11.2015 про надання послуг з централізованого водовідведення з додатком №1, №2 до договору, проте, з даною позицією суд не погоджується, оскільки такий спосіб захисту цивільних прав, як зобов'язання укласти договір, не передбачений ст. 16 Цивільного кодексу України; договір - це волевиявлення учасника правочину, яке в силу ст.203 Цивільного кодексу України повинне бути вільним і відповідати його внутрішній волі, а відмова відповідача від укладення такого договору є формою реалізації ними своїх прав.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту, передбачених ст. 16 Цивільного кодексу України, не зазначеного такого способу захисту, як установлення правовідносин (в тому числі шляхом зобовязання субєкта господарювання до укладення відповідних договорів).

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 10.02.2012 у справі №6-110цк12 та постанові Вищого господарського суду України від 27.04.2016 у справі № 905/1451/15.

Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про визнати договір укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обовязкової дії, а не про зобовязання відповідача укласти такий договір.

Наведене зумовлює висновки суду про відмову в позові, оскільки обраний позивачем спосіб захисту права, не відповідає змісту порушеного права та не може бути застосований у розглядуваних правовідносинах.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві України, не доведені позивачем належними та допустимими доказами, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

У звязку з відмовою у позові судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 15.08.2016

Суддя М.В. Сажнева