КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р. Справа№ 927/438/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Буравльова С.І.

Від позивача - Хулап С.М. (довір. №64 від 23.05.16);

Від відповідача - не з'явився;

Від третьої особи 1 - не з'явився;

Від третьої особи 2 - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Ічнянської районної спілки споживчих товариств

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2016р.

у справі № 927/438/16 (суддя Лавриненко Л.М.)

за позовом Ічнянської районної спілки споживчих товариств,

до Заудайської сільської ради Ічнянського району,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Комунальне підприємство "Бюро технічної інвентаризації Ічнянської районної ради", вул. Гоголя,2, м. Ічня, Чернігівська область, 16703;

2) Ічнянське районне управління юстиції Чернігівської області,

вул.Леніна, 26, м. Ічня, Чернігівська область, 16703

предмет спору: про визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2016р. у справі № 927/438/16 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивач не наводить доводів, які б вказували про набуття права власності та порушення відповідачем його права, а також не обґрунтовує позовні вимоги втратою документа, який засвідчує право власності, як то передбачено ст.392 Цивільного кодексу України, тобто дає підстави вважати про відсутність порушеного права.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2016р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що суд першої інстанції не врахував повноту відповіді відділу Держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області від 16.05.2016р. №19-28-99.2-1705/2-16, де зазначено, що відповідно до державного реєстру земель станом на 01.01.2013р. земель на праві власності чи користування за Ічнянською райспоживспілкою в м.Заудайка, вул. Берегова,33, Ічнянського району Чернігівської області не зареєстровано, але у постійному користуванні Монастирищенського споживчого товариства на території Заудайської сільської ради перебувало 0,20 га земель комерційного призначення. З цього вбачається, як зазначає скаржник, що Монастирищанське СТ має, 0,20 га змель комерційного призначення у користуванні, саме за адресою: с. Заудайка, вул. Берегова, 33, Ічнянського району Чернігівської області, оскільки іншого не зазначено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 09.08.2016р.

09.08.2016р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явились представники відповідача та третіх осіб 1 та 2.

Враховуючи те, що відповідач та третя особа 1 про час та місце розгляду повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, судова колегія, з урахуванням думки представника позивача ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представників відповідача та третьої особи 1.

Щодо третьої особи -2 то від Ічнянського районного управління юстиції у Чернігівській області повернулась ухвала про призначення розгляду справи та згідно довідки поштової установи, доданої до конверту, зазначено «юстиції не існує».

Так, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідача та третіх осіб не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судовою колегією, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судова колегія встановила.

Згідно з ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частинами 1, 2 ст.16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Предметом позовних вимог у даній справі є визнання за Ічнянською районною спілкою споживчих товариств права власності на об'єкт неподільного майна, переданого Монастирищанським СТ на баланс Ічнянської райспоживспілки, що знаходиться на території Заудайської сільської ради Ічнянського району, а саме: магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с. Заудайка, вул. Берегова,33.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.392 Цивільного кодексу України та зазначає, що спірне майно було передано позивачу на підставі постанови загальних зборів Монастирищанського споживчого товариства від 08.11.2005, протокол № 01, яким було надано згоду на самоліквідацію Монастирищинського споживчого товариства. Заудайська сільська рада є належним відповідачем, оскільки у неї виникають сумніви щодо наявності права власності Ічнянської районної спілки споживчих товариств на спірний об'єкт нерухомості (магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33) і оскільки з невстановлених причин правовстановлюючих документів та акту введення в експлуатацію готової будівлі не збереглося, Ічнянська райспоживспілка не має можливості для захисту своїх прав, які не визнаються відповідачем щодо зазначеного в позові об'єкту нерухомості та немає можливості і іншого шляху відновити або зареєструвати право власності відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи з приведених норм Цивільного кодексу України, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є випадки, коли належне певній особі право або набуття цією особою права не визнається, оспорюється іншою особою або у разі втрати (відсутності) в неї документів, що засвідчують приналежність їй такого права.

При цьому, позивачем у позові про визнання права власності є особа, яка вже є власником і позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів. Позивач, заявляючи такий позов, повинен надати докази вчинення відповідачем дій, що розцінюються як невизнання чи оспорювання права власності.

Разом з тим, передумовою для застосування ст.392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до п.2 Статуту Ічнянської районної спілки споживчих товариств Чернігівської облспоживспілки, прийнятого четвертою конференцією Ічнянської райспоживспілки 18.11.2003, реєстраційний номер 224 від 24.12.2003, Ічнянська районна спілка споживчих товариств створена на добровільних засадах споживчих товариств, в тому числі Монастирищанського споживчого товариства.

У відповідності до п.1 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки (зареєстрованого 27.10.2004 Ічнянською районною адміністрацією, реєстраційний №1000048, погоджено Ічнянською районною спілкою споживчих товариств), споживче товариство - це добровільне об'єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану. Воно здійснює торговельну, заготівельну, виробничу та іншу діяльність, не заборонену чинним законодавством України, сприяє створенню соціально-економічної інфраструктури в зоні своєї діяльності. Основним документом, що регулює діяльність споживчого товариства, є Статут.

Пунктом 4 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки визначено, що Монастирищанське споживче товариство на добровільних засадах входить до складу Ічнянської районної спілки споживчих товариств та має право вільного виходу з неї.

Згідно з п. 44 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки, споживчому товариству належить на праві власності як юридичної особи майно, яке необхідно для здійснення статутних завдань. Об'єктами права власності споживчого товариства є майнові комплекси, будівлі, споруди, машини, устаткування, транспортні засоби, сировина і матеріали, грошові кошти, цінні папери та інше майно виробничого, споживчого, соціального, культурного призначення, продукти інтелектуальної і творчої праці. Об'єкти права власності споживчого товариства можуть перебувати у спільному володінні товариства та спілки споживчих товариств, підприємств, організацій або установ інших форм власності, а також фізичних осіб/членів споживчих товариств та інших громадян/. Їх частка у власності визначається взаємними угодами /договорами/.

Майно споживчого товариства, відповідно до п.45 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки, утворюється за рахунок внесків його членів, прибутків, одержуваних від реалізації товарів, продукції, робіт, послуг, а також іншої діяльності та надходжень, не заборонених чинним законодавством України.

Відповідно до п.46 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки, майно споживчого товариства складається з неподільної і подільної частини. Зокрема, неподільне/громадське/ майно споживчого товариства визначається розміром не меншим, ніж 25 відсотків загальної вартості основних засобів і становить його статутний капітал. Конкретний розмір неподільного /громадського/ майна та перелік об'єктів, що зараховуються до нього, затверджують загальні збори /збори уповноважених/ пайовиків споживчого товариства за попереднім погодженням з правлінням спілки, до складу якої воно входить. Об'єкти неподільного /громадського/ майна /будівлі, споруди/ розподілу між пайовиками не підлягають, не можуть бути продані, безоплатно передані, внесені до статутного капіталу інших підприємств, передані в заставу, фінансовий лізинг /крім організацій і підприємств системи Укоопспілки/. Сукупність коштів фізичних і юридичних осіб, добровільно розміщених у споживчому товаристві та його підприємствах для здійсненнях господарсько-фінансової діяльності, є пайовим капіталом. Загальні збори /збори уповноважених/ пайовиків споживчого товариства у разі виробничої необхідності за попереднім погодженням зі спілкою, членом якої є споживче товариство, можуть вносити зміни в перелік подільного і неподільного громадського майна.

Пунктом 47 Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки визначено, що суб'єктами права власності споживчого товариства є його члени, а також юридичні і фізичні особи, частка яких у майні визначається статутом, чинним законодавством та нормативними актами Укоопспілки.

Як вбачається з матеріалів справи, загальними зборами Монастирищанського споживчого товариства від 08.11.2005 (протокол №1), прийнято постанову про самоліквідацію Монастирищанського споживчого товариства з передачею активів та пасивів на баланс правління Ічнянської райспоживспілки.

Відповідно до додатку 2 (а.с.17), на момент ліквідації, у Монастирищанського споживчого товариства в числі основних засобів перебував об'єкт нерухомості: магазин "Продтовари №4", що розташований за адресою: Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, який відповідно до акту приймання-передачі/внутрішнього переміщення/ основних засобів від 17.02.2006 (а.с.18) був переданий Ічнянській районній спілці споживчих товариств.

Згідно з повідомленням про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи від 11.05.2016 № 02-11/12, відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 13.09.2007 внесено запис № 6000048 про проведення держаної реєстрації припинення юридичної особи Монастирищанське споживче товариство Ічнянської райспоживспілки.

У разі ліквідації споживчого товариства, згідно з п.60 Статуту Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки Чернігівської облспоживспілки, його майно, що залишилося після сплати членам товариства пайових і інших внесків, їх частки у майні споживчого товариства та дивіденди на них, розрахунків з оплати праці, виконання зобов'язань перед бюджетом, банками та іншими кредиторами, розрахунків із спілкою, членом якої є споживче товариство /в частині неподільного громадського майна тощо/, розподіляється між членами споживчого товариства.

Доказів, які підтверджують те, що загальними зборами пайовиків Монастирищанського споживчого товариства Ічнянської райспоживспілки було затверджено конкретний розмір неподільного (громадського) майна та перелік об'єктів, що зараховуються до нього, суду не надано.

Господарським судом Чернігівської області встановлено, що Ічнянська райспоживспілка не була засновникам Монастирищанського споживчого товариства, а також не є правонаступником Монастирищанського споживчого товариства, відповідно до ст.106,107,109 Цивільного кодексуУкраїни.

Із довідки Комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації Ічнянської районної ради" №21 від 25.03.2016, копія якої додана до матеріалів справи (а.с.22), слідує, що право власності на об'єкт нерухомості: магазин "Продтовари №4", с.Заудайка, вул.Берегова,33 в Ічнняському КП "Бюро технічної інвентаризації" Ічнянської районної ради Чернігівської області не зареєстровано.

Позивачем надана інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 59540776 від 20.05.2016, з якої вбачається, що в реєстрах відсутні відомості щодо об'єкту, який розташований с.Заудайка, вул.Берегова,33 Ічнянського району, Чернігівської області.

У довідці Ічнянської районної спілки споживчих товариств №39 від 25.03.2016, вказано про те, що магазин "Продтовари №4", Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, станом на 01.03.2016, перебуває на балансі об'єктів нерухомості Ічнянської районної спілки споживчих товариств.

Відповідно до ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 Цивільного кодексу України.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верхового Суду України від 18.11.2015 № 6-1858цс15, від 16.12.2015 № 6-688цс15, від 10.02.2016 № 6-2124цс15.

Право власності може набуватись різними способами, які поділяються на дві групи: первинні, тобто такі, які не залежать від прав попереднього власника на майно, та похідні, за яких право власності на майно переходить до власника від його попередника в порядку правонаступництва.

До похідних способів належить набуття цього права: -на підставі правочинів (ст.334 Цивільного кодексу України); -в порядку спадкування після смерті громадянина (ст.1216 Цивільного кодексу України); -в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (ч.2 чт.104, ст.107,109 Цивільного кодексу України); -у випадку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності (ст.345 Цивільного кодексу України).

Похідними способами набуття права власності, зазвичай, є різні договори: купівлі-продажу, міни, дарування, ренти, оренди з викупом, а також спадкування майна або правонаступництво щодо майна юридичних осіб або публічно-правових утворень.

Загальною ознакою похідного способу набуття права власності є правонаступництво, тобто перехід права власності від одних осіб до інших.

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Відповідно до ст.32,34,43 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обгрунтованим є висновок місцевого господарського суду про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, що Монастирищанське споживче товариство було власником об'єкта нерухомості: магазину "Продтовари №4", Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, а також доказів, які підтверджують набуття позивачем на вказаний об'єкт права власності одним із похідних способів, визначених чинним законодавством або доказів втрати документів, які б засвідчували його право власності на спірний об'єкт, оскільки такі документи ніколи не видавалися та право власності на вказаний об'єкт в установленому законодавством порядку ніколи не реєструвалось.

Доказів, які підтверджують право власності чи право користування позивача земельною ділянкою, на якій знаходиться вищевказаний об'єкт нерухомості, також не надано.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не врахував повноту відповіді відділу Держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області від 16.05.2016р. №19-28-99.2-1705/2-16 не приймаються судовою колегією до уваги, оскільки, як вірно зазначено місцевим господарським судом довідка відділу Держгеокадастру в Ічнянському районі Чернігівської області від 16.05.2016 № 19-28-99.2-1705/2-16 свідчить про те, що у постійному користуванні Монастирищенського споживчого товариства на території Заудайської сільської ради перебувало 0,20 га земель комерційного призначення. Із вказаної довідки не можна зробити беззаперечного висновку про те, під яким саме об'єктом знаходилась ця земельна ділянка.

Разом з тим, знаходження спірного об'єкта нерухомості: магазину "Продтовари №4", Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33 на балансі ліквідованого Монастирищанського споживчого товариства, а потім на балансі позивача - Ічнянської районної спілки споживчих товариств не породжує права власності та не є безспірною ознакою його права власності, оскільки баланс підприємства (організації) є формою бухгалтерського обліку, визначення складу і вартості майна та обсягу фінансових зобов'язань на конкретну дату; баланс не визначає підстав знаходження майна у власності (володінні) підприємства.

З позовної заяви вбачається, що підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності є відсутність зареєстрованого права та правовстановлюючих документів, тобто вказаний позов заявлений не для визнання, а для набуття права власності, що не передбачено статтею 392 Цивільного кодексу України.

Відповідачем у позові про визнання права власності може бути будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес до майна у межах існуючих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що Ічнянська районна спілка споживчих товариств листом №13 від 05.02.2016 звернулася до Заудайської сільської ради Ічнянського району з проханням підтвердити право власності на спірний об'єкт нерухомості: магазин "Продтовари №4" інвентарний №24, Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, на підставі наявних у нього документів: копії постанови Монастирищанського СТ "Про згоду на самоліквідацію" від 08.11.2005; копії постанови Ічнянської райспоживспілки "Про самоліквідацію Монастирищанського СТ" від 31.01.2006; копії статуту Ічнянської райспоживспілки від 2003 року; копії статуту Монастирищанського СТ від 27.10.2004 року; копії акту передачі активів та зобов'язань Монастирищанського СТ правлінню Ічнянської райспоживспілки згідно постанови правління райспоживспілки №4 від 31.01.2006; копії основних засобів по Монастирищанському СТ, які перебували на балансі на момент ліквідації; копії актів прийому-передачі по кожному об'єкту нерухомості окремо; копії довідки Ічнянської райспоживспілки про перебування даних об'єктів на балансі Ічнянської райспоживспілки.

Заудайська сільська рада Ічнянського району листом вих.№03-09/44 від 17.02.2016 повідомила Ічнянську райспоживспілку про невпевненість, що в Ічнянської райспоживспілки може виникати право власності на об'єкт нерухомості: магазин "Продтовари №4" інвентарний №24, Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, на підставі наданих нею документів.

При цьому, відповідач не здійснював жодних дій, які б свідчили про невизнання чи оспорювання ним права власності позивача на об'єкт нерухомості, а наданий позивачем лист відповідача вих.№03-09/44 від 17.02.2016 про невпевненість, що в Ічнянської райспоживспілки може виникати право власності на об'єкт нерухомості: магазин "Продтовари №4" інвентарний №24, Чернігівська область, Ічнянський район, с.Заудайка, вул.Берегова,33, на підставі наданих нею документів, не є належним доказом, що підтверджує невизнання чи оспорювання відповідачем права власності на спірний об'єкт.

Отже, позивачем не наведено доводів, які б вказували про набуття права власності та порушення відповідачем його права, а також не обґрунтовує позовні вимоги втратою документа, який засвідчує право власності, як то передбачено ст.392 Цивільного кодексу України.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Ічнянської районної спілки споживчих товариств залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.06.2016р. у справі №927/438/16 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/438/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.В. Кропивна

С.І. Буравльов