КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 р. Справа№ 910/4289/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Чорногуза М.Г.

Рудченка С.Г.

секретар судового засідання - Пугачова А.С.

за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 11.08.2016 року по справі №910/4289/16 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "ЖЕД БУ №7"

на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2016р.

у справі №910/4289/16 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"

до Дочірнього підприємства "ЖЕД БУ №7"

про стягнення 489 032,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016 року Публічне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Дочірнього підприємства "ЖЕД БУ №7" (далі-відповідач) 489 032,10 грн., з яких: 330 600,99 грн. - заборгованості за надані послуги, 88 071,76 грн. - інфляційні, 6 350,25 грн. - 3% річних, 47 479,06 грн. - пені та 16 530,05грн. - штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2016р. у справі №910/4289/16 позов задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства "ЖЕД БУ №7" на користь Публічного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" заборгованість у розмірі 330 600,99 грн., 3% річних у розмірі 6 290,90 грн., інфляційні у розмірі 84 461,16 грн., пеню у розмірі 47 479,06 грн., штраф у розмірі 16 530,05 грн. та судовий збір у розмірі 7 280,43 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції від 25.04.2016р., відповідач звернувся з апеляційної скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить зазначене рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, посилаючись на невідповідність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду, обставинам справи; на неповне з'ясування обставин господарським судом, що мають значення для справи; на неправильне застосування норм чинного законодавства.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, судова колегія встановила наступне:

17.03.2004 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як абонентом, був укладений Договір на поставку питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 (далі-Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався надавати абоненту послуги з постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу, а абонент зобов'язався здійснювати своєчасну оплату наданих йому постачальником послугах на умовах цього договору, дотримуватись порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, а також дотримуватись норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором.

Відповідно до п. 1.2 Договору, за договором встановлюється цілодобовий режим водопостачання та приймання стоків.

У відповідності до п.2.1 Договору облік поставленої води та кількість прийнятих стоків здійснюється за показаннями лічильника, зареєстрованого у постачальника, окрім випадків, передбачених правилами користування. Зняття показань з лічильника здійснюється, як правило, щомісячно представником постачальника у присутності представника абонента у строки згідно з графіком обслуговування постачальника. Для абонента з стабільним об'ємом водоспоживання (до 20 куб. із незначним коливанням) зняття показань з лічильника може здійснюватися постачальником поквартально, при цьому останній направляє абоненту щомісячно платіжні документи, виходячи із середньодобового споживання води. В разі, якщо абонент не забезпечить присутності свого представника для зняття показань, дані, що зняті постачальником є підставою для виставлення платіжних документів на оплату наданих послуг. Кількість стічних вод, які надходять у міську каналізаційну мережу, визначається за кількістю води, що надходить із комунального водопроводу та інших джерел водопостачання згідно з показаннями водолічильників та/або іншими способами визначення об'ємів стоків у відповідності із розділом 21 правил користування.

Згідно із п.2.2.1 Договору постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжні документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

У платіжних документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента. В разі утворення боргу, оплата, що надходить від Абонента першочергово зараховується Постачальником в погашення боргу. (п.п.2.2.2 Договору)

В разі неотримання від постачальника поточного щомісячного платіжного документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води (п. 2.2.4 Договору).

Згідно із п.2.2.5 Договору у разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг від абонента зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити платіжний документ постачальника вважатиметься безпідставною.

Відповідно до п.4.2 Договору у разі порушення строків виконання зобов'язання по сплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.1 Договору сторони погодили, що цей Договір діє протягом усього часу надання послуг до моменту його розірвання. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами.

Крім того, пунктом 7.2 Договору сторони також погодили, що Договір може бути розірвано лише за згодою сторін або у судовому порядку. Сторона, яка бажає розірвати договір має письмово попередити про це другу сторону за один місяць до визначеної дати припинення договору (п.7.3 Договору).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що на виконання умов Договору ним було надано абоненту послуги з водопостачання і водовідведення за період з 01.07.2014р. по 31.10.2015р. за кодом 8-804 на суму 557 944,48 грн., за кодом 8-50804 на суму 135 778,35 грн., проте відповідачем лише частково сплачено за надані послуги, в зав'язку з чим у останнього утворилась заборгованість в розмірі 330 600,99 грн.

Згідно із ч.1 ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі.

У відповідності до ст.101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. В апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню чи зміні з наступних підстав.

Внаслідок укладення Договору на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року між сторонами згідно пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Згідно із ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 та 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Дана норма кореспондується зі ст.525, 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.2 ст.901 Цивільного кодексу України положення глави 63 цього Кодексу можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

У відповідності до ст.1 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" централізоване питне водопостачання - господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води. Централізоване водовідведення - господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом.

Згідно із ст.3 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" законодавство у сфері питної води та питного водопостачання складається з Водного кодексу України, Кодексу України про надра, законів України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення", цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до ст.19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статтею 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що споживачі питної води зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Наказом Міністерства з питань житлово - комунального господарства України №190 від 27.06.2008 року затверджені Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України. Пунктом 1.1 передбачено, що Правила визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України. Ці Правила є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб-підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод.

Відповідно до п.2.1 Правил договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги", яким, згідно пунктом 2.2 Правил № 190, визначаються істотні умови договору між виробником та споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення.

Приймання стічних вод від підприємств, установ, організацій до системи централізованого водовідведення здійснюється відповідно до Правил №37, а також місцевих правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації населеного пункту (п.1.4 Правил).

Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються на основі показів засобів обліку. Розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору (п. 3.1, 3.7 Правил).

У відповідності до п.3.13 Правил суб'єкти господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію, здійснюють розрахунки з виробником на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, а також розраховуються за власний обсяг водовідведення. Обсяг питної води, поданої до теплових пунктів (котелень), фіксується засобами обліку, які встановлені на межі балансової належності. Обсяг гарячого водопостачання, переданий споживачам виконавцем послуг з постачання гарячої води, ураховується в загальному обсязі стічних вод споживачів і оплачується ним за договором з виробником на підставі показів засобів обліку або в порядку, обумовленому договором.

Згідно із п.1.2 Правил №37 останні поширюються на комунальні підприємства водопровідно-каналізаційного господарства міст і селищ України та інші підприємства, що мають на балансі системи місцевого водопроводу та каналізації, та на всі підприємства, установи, організації незалежно від форм власності й відомчої належності, які скидають свої стічні води в системи каналізації населених пунктів.

Пунктом 1.4 Правил №37 передбачено, що абонент водоканалу - це юридична особа, яка уклала договір з Водоканалом на надання послуг водопостачання та (або) каналізації; стічні води підприємств - це усі види стічних вод, що утворилися внаслідок їхньої діяльності після використання води в усіх системах водопостачання (господарсько-питного, технічного, гарячого водопостачання тощо), а також поверхневі та дощові води з території Підприємства (з урахуванням субабонентів).

Відповідно до п.2.4 Правил №37 підприємства зобов'язані виконувати в повному обсязі вимоги цих Правил, місцевих Правил приймання та договору на послуги водовідведення, своєчасно оплачувати рахунки водоканалу за надані послуги.

Як зазначає позивач, на виконання умов Договору на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року у період з 01.07.2014р. по 31.10.2015р. він надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення за кодом 8-804 на суму 557 944,48 грн., за кодом 8-50804 на суму 135 778,35 грн., що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період, підписаними уповноваженими представниками сторін, реєстрами дебетових повідомлень, розшифровками рахунків абонента, в яких зафіксовані об'єми спожитих відповідачем послуг та тарифи, застосовані при нарахуванні послуг, проте відповідач оплатив такі послуги лише частково, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 330 600,99 грн.

В свою чергу, відповідач зазначив, що Договір на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004р. діє лише в частині забезпечення відповідача як балансоутримувача будинків водою для задоволення власних санітарно-гігієнічних та господарських потреб (зокрема, полив газонів, прибирання прибудинкової території), у зв'язку з внесенням змін до Закону України "Про житлово - комунальні послуги". Таким чином, на думку відповідача, прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" та набрання ним чинності є саме тією обставиною, яка є підставою для припинення зобов'язання. Крім того, відповідач стверджує, що позивачем з 01.07.2014 року розпочато роботу з укладання прямих договорів з мешканцями будинків на виконання вимог законодавства, а тому стягнення цієї суми заборгованості з відповідача призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж самої суми.

Як свідчать матеріали справи, 01.07.2014 року між позивачем, як виконавцем, та відповідачем, як балансоутримувачем, був укладений Договір про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) №85/1198-08 (далі-Договір про співпрацю), відповідно до умов якого балансоутримувач зобов'язується забезпечити належні умови для передачі (транзиту) питної води внутрішньобудинковими мережами та скид стічних вод через внутрішньобудинкові мережі, що знаходяться у його власності або на його балансі, при наданні послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод у систему каналізації м. Києва їх виконавцем у житлових будинках, зазначені у переліку (дислокації), який є невід'ємною частиною цього договору (Додаток №1). Балансоутримувач зобов'язаний забезпечити виконавця інформацією щодо кількості мешканців та по квартирного переліку фізичних осіб, що мають оформити договору на послуги водопостачання та водовідведення за встановленою формою, а також інформацію щодо нежитлових приміщень в житлових будинках із зазначенням орендарів та/або власників цих приміщень, нежитлових будівель, що знаходяться у нього на балансі (в управлінні).

Пунктом 4.1 Договору про співпрацю передбачено, що зобов'язання сторін за цим Договором виконуються сторонами на безоплатній основі. Інші зобов'язання сторін, що виконуються на оплатній основі, регулюються окремим (и) Договором (Договорами) (п.4.2 Договору)

Пунктами 6.1, 6.2 Договору про співпрацю сторони погодили, що він набирає чинності з 01.07.2014р. і діє протягом 2014 року. У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору жодною із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

26 квітня 2014 року набрав законної сили Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", яким викладено ч.4 та ч.5 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" таким чином, що виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Також було доповнено ст.29 Закону частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Відповідно до ст.19 вказаного Закону учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Статтею 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" передбачено, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті. Порядок надання споживачам послуг з питного водопостачання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно із ч.7 ст.26 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб'єктом господарювання, є договором приєднання.

У разі якщо балансоутримувач не є виконавцем, він укладає договори на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) з іншим виконавцем. Договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг (ст.29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Позивач є підприємством питного водопостачання, яке надає послуги з централізованого питного водопостачання (згідно із Законом - це господарська діяльність із забезпечення споживачів питною водою за допомогою комплексу об'єктів, споруд, розподільчих водопровідних мереж, пов'язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води) та водовідведення (згідно із Законом - це господарська діяльність із відведення та очищення комунальних та інших стічних вод за допомогою комплексу об'єктів, споруд, колекторів, трубопроводів, пов'язаних єдиним технологічним процесом).

Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила), регулюються відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, а у відповідності до положень пункту 8 Правил вказані вище послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Вищезазначеними нормативно-правовими актами визначено, що правовідносини які виникають у сфері дії Закону №1198 та які пов'язані з виконанням позивачем функцій виконавця послуг регулюються виключно договором про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Тобто, на законодавчому рівні розмежовано, що надання позивачем, як виконавцем, комунальної послуги здійснюється на підставі договорів з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), а надання послуг з ліцензованого (основного) виду діяльності, як виробником-ліцензіатом здійснюється на підставі договорів з централізованого водопостачання та водовідведення.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги розмежовано за функціональним призначенням, тарифоутворенням та структурою втрат/витрат на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, які зокрема включають в себе обслуговування внутрішньобудинкових мереж.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009р. №529 затверджено типовий договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, згідно з яким до обов'язків виконавця послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій належить утримання внутрішньобудинкових мереж в належному технічному стані, здійснення їх технічного обслуговування та ремонту, вжиття своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки (п. 13 типового договору).

З наведеного вбачається, що утримання та обслуговування внутрішньобудинкових мереж є одним із різновидів послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Таким чином, оскільки позивач не є балансоутримувачем внутрішньобудинкових систем, та/або виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, то і не має правових підстав утримувати вказані мережі (нести відповідальність за їх технічний стан) в належному технічному стані. З урахуванням наведеного та з метою надання споживачам послуг, якість яких відповідатиме державним санітарним нормам і правилам, позивачем укладено з відповідачем, на підставі взаємного волевиявлення сторін, Договір про співпрацю виконавця послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) з балансоутримувачем під час надання послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод (з використанням внутрішньобудинокових мереж) №85/1198-08 від 01.07.2014 року.

Відповідно до умов Договору про співпрацю, його предметом є зобов'язання балансоутримувача забезпечити належні умови для передачі (транзиту) питної води внутрішньобудинковими мережами та скид стічних вод через внутрішньобудинкові мережі, що знаходяться у його власності або на його балансі, при наданні послуг з централізованого постачання холодної (питної) води та приймання стічних вод у систему каналізації м. Києва їх виконавцем - позивачем.

Таким чином, існування Договору про співпрацю не відміняє дії Договору на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08, який став підставою позовних вимог в даній справі.

Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що Договір на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 був укладений між сторонами 17.03.2004 року, який діє протягом усього часу надання послуг до моменту його розірвання. Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (п.7.1 Договору).

Пунктом 7.2 Договору №03997/5-08 сторони погодили, що Договір може бути розірвано лише за згодою сторін або у судовому порядку.

Сторона, яка бажає розірвати договір має письмово попередити про це другу сторону за один місяць до визначеної дати припинення договору (п.7.3 Договору №03997/5-08).

Проте, як свідчать матеріали справи, з моменту укладання Договору №03997/5-08 від 17.03.2004р. жодна із сторін не заявляла про припинення дії останнього або його розірвання, а навпаки відповідач листом №72 від 05.09.2014р. повідомив позивача про продовження взаємовідносин з позивачем відповідно до умов укладеного договору №03997/5-08 від 17.03.2004 року. При цьому, у вказаному листі не зазначено про продовження взаємовідносин сторін за спірним договором саме у частині задоволення власних санітарно -гігієнічних та господарських потреб (зокрема, полив газонів, прибирання прибудинкової території) відповідача.

Крім того, прийняття змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 26.04.2014 року не передбачає автоматичного розірвання договорів у сферах водопостачання і водовідведення та надання житлово-комунальних послуг, які діяли до прийняття цього закону. Даний Закон лише визначає, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення. Також, зазначені зміни до Закону не встановлюють строків, порядку оформлення відносин суб'єктів, які здійснюють діяльність у сфері комунальних послуг.

Оскільки стороною спірного Договору, на яку покладено обов'язок по оплаті вартості наданих послуг постачання питної води та приймання від нього стічних вод у міську каналізаційну мережу є саме відповідач, то і спірна заборгованість за Договором є заборгованістю саме відповідача перед позивачем. До того ж припинення дії Договору не звільняє споживача від обов'язку повної сплати наданих послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 16.12.15 року у справі № 910/14306/15.

Таким чином, оскільки Договір на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року є чинним на час розгляду даної справи, тому судова колегія не приймає до уваги заперечення відповідача щодо дії спірного Договору лише в частині забезпечення відповідача як балансоутримувача будинків водою для задоволення власних санітарно-гігієнічних та господарських потреб (зокрема, полив газонів, прибирання прибудинкової території) й припинення правовідносин сторін на підставі статті 607 Цивільного кодексу України.

Стосовно посилань відповідача на те, що з 01.07.2014 року позивачем розпочато роботу з укладання прямих договорів з мешканцями будинків на виконання вимог законодавства, а тому стягнення цієї суми заборгованості з відповідача призведе до подвійного стягнення однієї і тієї ж самої суми, судовою колегією не приймаються до уваги, оскільки сторонами не надано суду жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 33, 34, 36 ГПК України на підтвердження укладання прямих договорів з мешканцями будинків у період з 01.07.2014р. по 31.10.2015р. Крім того, посилання відповідача щодо подвійного стягнення вказаної суми заборгованості з останнього та мешканців будинків є безпідставними, оскільки у позивача відсутні правові підстави для стягнення виниклої суми заборгованості за надані послуги з водопостачання і водовідведення з фізичних осіб - мешканців будинків у зв'язку з неукладенням відповідних договорів й неможливості покладення на них обов'язків, не передбачених жодними правовими актами.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що на виконання умов Договору на поставку питної води та приймання від нього стічних вод через приєднані мережі №03997/5-08 від 17.03.2004 року у період з 01.07.2014р. по 31.10.2015р. позивач надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, а відповідач, в свою чергу, прийняв надані послуги, що підтверджується актами про зняття показань з приладів обліку за спірний період, підписаними уповноваженими представниками сторін, без заперечень та зауважень, в добровільному порядку, реєстрами дебетових повідомлень, розшифровками рахунків абонента, в яких зафіксовані об'єми спожитих відповідачем послуг та тарифи, застосовані при нарахуванні послуг, проте відповідач оплатив такі послуги лише частково, у зв'язку з чим виникла заборгованість у розмірі 330 600,99 грн.

Пунктом 2.2.1 Договору №03997/5-08 від 17.03.2004 року передбачено, що постачальник щомісячно направляє до банківської установи абонента платіжні документи (в електронному вигляді - дебетові повідомлення або у паперовому вигляді вимоги-доручення тощо) для оплати за поставлену воду та прийняті стічні води відповідно до встановлених тарифів.

У платіжних документах зазначаються вартість та кількість наданих послуг за відповідний період, а також розмір діючих тарифів. Оплата вартості послуг здійснюється абонентом щомісячно у безготівковій формі у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента. В разі утворення боргу, оплата, що надходить від Абонента першочергово зараховується постачальником в погашення боргу (п.п.2.2.2 Договору №03997/5-08 від 17.03.2004р.).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №03997/5-08 від 17.03.2004р. позивачем були направлені платіжні документи до банківської установи відповідача, що підтверджується довідкою Уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "РАДИКАЛ БАНК" №797/16 від 18.03.2016 р. (за період з 01.07.2014 р. по 10.07.2015 р.) та довідкою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Хрещатик" №47/225/363 від 01.12.2015 р. (за період з 11.07.2015 р. по 31.10.2015 р.). Вказані платіжні документи та реєстри дебетових повідомлень, що надсилались на адресу відповідача, наявні в матеріалах справи.

Відповідно до п.2.2.4 Договору №03997/5-08 від 17.03.2004р. в разі неотримання від постачальника поточного щомісячного платіжного документу, абонент здійснює оплату вартості наданих йому послуг, не пізніше 5-го числа наступного місяця, платіжним дорученням, виходячи з діючого тарифу та фактичної кількості спожитої води.

У разі незгоди щодо кількості або вартості отриманих послуг від абонента зобов'язаний у десятиденний термін з дня направлення постачальником платіжного документу до банківської установи абонента, письмово повідомити про це постачальника та у цей же термін направити представника з обгрунтовуючими документами для проведення звіряння та підписання акту. В іншому випадку відмова абонента оплатити платіжний документ постачальника вважатиметься безпідставною (п.2.2.5 Договору №03997/5-08 від 17.03.2004р.).

Проте, відповідачем відповідно до вимог ст..ст.33,34 ГПК України не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження надання ним письмового повідомлення про незгоду щодо кількості або вартості отриманих послуг від позивача, а тому в даному випадку відмова абонента від оплати платіжних документів є безпідставною.

Як вбачається зі зведеного Акту звірки між сторонами на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва, за даними позивача заборгованість становить 330 600,99 грн., а за даними відповідача наявна переплата на суму 65 743,37 грн. Різниця в сумі заборгованості відповідача за Договором №03997/5-08 від 17.03.2004р. виникла у зв'язку з різницею обсягу наданих послуг, проте, як встановлено вище, оскільки відповідачем не надано доказів незгоди щодо кількості отриманих послуг, відмова від оплати платіжних документів є безпідставною.

Відповідачем відповідно до вимог ст. ст. 33, 34 ГПК України не надано належних та допустимих доказів на спростування наявності вказаної вище заборгованості.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 330 600,99 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу, судовою колегією визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6 350,25 грн. та інфляційних втрат у розмірі 88 071,76 грн. за загальний період прострочки з 05.08.2014р. по 31.10.2015р., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Згідно із ст.614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлює виняток із загального правила ст. 614 Цивільного кодексу України, що закріплює принцип вини як підставу відповідальності боржника.

З огляду на вищезазначені правові норми боржник не звільняється від відповідальності за прострочення грошового зобов'язання.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов'язання, приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунок суду першої інстанції (а.с.103-104 т.2), судова колегія вважає, що з відповідача місцевим судом правомірно стягнуто інфляційні втрати в розмірі 84 461,16 грн. та 3% річних в розмірі 6 290,90 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 47 479,06 грн. за загальний період прострочки з 07.12.2014р. по 31.10.2015р., судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

У відповідності до ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

При цьому, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. (п.2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року)

Пунктом 4.2 Договору №03997/5-08 від 17.03.2004р. сторони погодили, що у разі порушення строків виконання зобов'язання по сплаті за надані послуги, абонент сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені припиняється через рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, сторонами в Договорі №03997/5-08 від 17.03.2004р. передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов'язання, приписи вказаних правових норм та перевіривши розрахунок, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача пені у розмірі 47 479,06 грн.

Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 16 530,05 грн., судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до п.4 ст.231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У зв'язку з чим, у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій, що не суперечить положенням ст. 61 Конституції України і відповідає встановленій статтею 627 Цивільного кодексу України свободі договору, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Враховуючи зазначене та правову позицію Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 27.04.2012р. №06/5026/1052/2011, судова колегія вважає правомірним застосування до відповідача одночасно штрафу та пені.

Пунктом 4.5 Договору №03997/5-08 від 17.03.2004р. сторони погодили, що за безпідставну відмову оплатити направлений рахунок, абонент сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% від суми, яку відмовився оплатити.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 16 530,05 грн.

Згідно з положеннями ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Згідно із ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказів, які б спростовували вище встановлені та зазначені судом обставини, сторонами не надано.

Доводи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, судовою колегією до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи. Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційні скарги та скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Судові витрати на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 99, 103, 104, 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства "ЖЕД БУ №7" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2016р. у справі №910/4289/16 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2016р. у справі №910/4289/16 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/4289/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 107 ГПК України.

Постанова Київського апеляційного господарського суду за наслідками перегляду відповідно до ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді М.Г. Чорногуз

С.Г. Рудченко