ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа № 911/733/16

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Белишевій А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 3256 від 11.11.2015 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 05.11.2015 р.);

розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_2 банк, с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер, м. Вишневе

про стягнення 812 796, 44 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ПАТ „ОСОБА_2 банк звернулось в господарський суд Київської області із позовом до ТОВ „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер про стягнення 408 900, 00 грн основної заборгованості по кредиту, 62 295, 38 грн основної заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 28 875, 67 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 6 455, 39 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 118 080, 00 грн штрафу за несвоєчасне повернення кредиту, 98 400, 00 грн штрафу за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 70 110, 00 грн пені за відсутність документів, що підтверджують страхування предмета застави, 19 680, 00 грн штрафу згідно з п. 4.3. договору.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невиконанням відповідачем своїх обовязків щодо своєчасного повернення кредиту та своєчасної сплати відсотків за користування кредитом згідно з кредитним договором № 2592/2-980 від 14.01.2015 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.03.2016 р. порушено провадження у справі № 911/733/16 за позовом ПАТ „ОСОБА_2 банк до ТОВ „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер про стягнення 812 796, 44 грн і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 30.03.2016 р.

30.03.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 13.04.2016 р.

13.04.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення № 1025/16 від 13.04.2016 р., що долучені судом до матеріалів справи.

13.04.2016 р. до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 13.04.2016 р. про залишення позову без розгляду, у якому він просив суд залишити без розгляду позовну заяву у звязку із тим, що позовну заяву було підписано особою, яка не мала права її підписувати.

13.04.2016 р. у судовому засіданні за наслідками розгляду вищевказаного клопотання відповідача про залишення позову без розгляду судом було відмовлено в його задоволенні за безпідставністю і необґрунтованістю.

13.04.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 27.04.2016 р.

27.04.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення № 1111/16 від 26.04.2016 р., що долучені судом до матеріалів справи.

27.04.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив б/н від 27.04.2016 р. на позовну заяву, у якому він заперечує проти позовних вимог в частині стягнення 163 551, 04 грн основної заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 98 400, 00 грн штрафу за несвоєчасне повернення кредиту, 118 080, 00 грн штрафу за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 70 110, 00 грн пені за відсутність документів, що підтверджують страхування предмета застави, 19 680, 00 грн штрафу згідно з п. 4.3. договору.

27.04.2016 р. перед судовим засіданням ТОВ „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер (відповідач по справі) у справі № 911/733/16 звернулось в господарський суд Київської області із зустрічним позовом до ПАТ „Радикал Банк про визнання недійсним пункту Кредитного договору № 2592/2-980.

27.04.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 11.05.2016 р.

Ухвалою господарського суду Київської області від 10.05.2016 р. відмовлено ТОВ „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер у прийнятті зустрічної позовної заяви та доданих до неї матеріалів для спільного розгляду з первісною позовною заявою ПАТ „Радикал Банк.

11.05.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшов відзив № 1175/16 від 11.05.2016 р. на зустрічну позовну заяву, що долучений до матеріалів справи.

11.05.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 25.05.2016 р.

25.05.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення б/н б/д, що долучені судом до матеріалів справи.

25.05.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача надійшло клопотання б/н від 25.05.2016 р. про зупинення провадження у справі, у якому він просив суд зупинити провадження у справі до вирішення справи, що перебуває у провадженні Конституційного Суду України щодо відповідності Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб Конституції України.

25.05.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 08.06.2016 р.

08.06.2016 р. у судовому засіданні за наслідками розгляду вищевказаного клопотання відповідача про зупинення провадження у справі судом було відмовлено в його задоволенні за безпідставністю і необґрунтованістю.

08.06.2016 р. у судовому засіданні судом оголошено перерву до 22.06.2016 р.

22.06.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від позивача надійшли додаткові пояснення № 1502/16 від 21.06.2016 р., що долучені судом до матеріалів справи.

22.06.2016 р. у судовому засіданні представник позивача надав усні пояснення щодо своїх позовних вимог, позовні вимоги підтримав, вважає їх обґрунтованими і правомірними та такими, що підлягають задоволенню з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

14.01.2015 р. між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 2592/2-980, згідно з умовами п. 1.1 якого відповідно до умов цього договору кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобовязується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом, комісії та інші платежі, встановлені цим договором, а також додатковими договорами до нього, що складають невідємну частину договору.

1.1.1. Кредит надається в сумі 492 000, 00 грн.

1.1.2. Термін остаточного повернення кредиту 14.01.2017 року включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, що передбачені умовами цього договору або законодавством.

1.1.3. Процентна ставка за користування кредитом 27 % річних.

Згідно з п. 2.6.1. договору проценти за користування кредитом нараховуються з дня перерахування коштів з позичкового рахунку до моменту фактичного повернення кредиту.

Відповідно до п. 2.7.1. проценти, нараховані за місяць відповідно до п. 2.6. цього договору, позичальник зобовязаний сплачувати на рахунок № 2592, відкритий у кредитодавця, щомісяця, не пізніше 20 календарного числа місяця, наступного за тим, за який вони нараховані.

Відповідно до п. 2.13. договору у разі настання обставин, визначених п. 3.2.3., 4.4., 5.2. договору, термін повернення кредиту вважається таким, що настав, і відповідно позичальник зобовязаний повернути кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, комісії, штрафні санкції у розмірах та на умовах, що визначені договором.

Пунктом 3.2.10. договору передбачено, що кредитодавець має право вимагати від позичальника негайного дострокового погашення наданого кредиту, процентів, інших платежів та можливих штрафних санкцій за цим договором:

- у разі порушення позичальником зобовязань щодо цільового використання кредиту;

- у разі ненадання позичальником додаткового забезпечення виконання зобовязань шляхом укладання відповідних договорів застави/іпотеки, або якщо запропоноване забезпечення не влаштує кредитодавця;

- в разі не своєчасного надання документів, зазначених в п.п. 3.3.1. та/або 3.3.2. та/або 3.3.10. та/або 3.3.13. та/або 3.3.14. цього договору;

в разі неналежного виконання позичальником будь-яких інших зобовязань та умов, обумовлених цим договором.

Пунктом 7.9. договору визначено строк його дії, згідно якого цей договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань.

Одночасно із укладенням договору між позивачем та відповідачем було підписано Додаток № 1 до договору Графік зменшення кредитної заборгованості.

На виконання умов договору позивачем 14.01.2015 р. було надано відповідачу кредит та перераховано грошові кошти у розмірі 492 000, 00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 22.01.2016 р., доданим до позовної заяви, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 14.01.2015 р. по 22.01.2016 р., наявними у матеріалах справи.

За період дії договору та на його виконання відповідачем було лише частково виконано свій обовязок по поверненню кредиту та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 83 100, 00 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 22.01.2016 р., доданим до позовної заяви, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 14.01.2015 р. по 22.01.2016 р., наявними у матеріалах справи.

За період дії договору та на його виконання відповідачем було лише частково виконано свій обовязок по поверненню нарахованих відсотків за користування кредитом та перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 49 807, 18 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 22.01.2016 р., доданим до позовної заяви, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 14.01.2015 р. по 22.01.2016 р., наявними у матеріалах справи.

02.12.2015 р. позивач звернувся до відповідача із повідомленням № 4366/15 від 27.11.2015 р. про порушення зобовязання по кредитному договору № 2592/2-980 від 14.01.2015 р. та вимога про усунення такого порушення, у якому вимагав протягом 7 днів після одержання повідомлення достроково погасити наданий кредит, процентів, інші платежі та штрафні санкції за цим договором всього на загальну суму 706 552, 23 грн. Факт направлення позивачем вимоги відповідача підтверджується списком згрупованих рекомендованих відправлень від 02.02.2015 р., наявним у матеріалах справи.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із наданням грошових коштів в кредит здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення договору про позику, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1056-1 цього ж кодексу розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Статтею 1046 цього ж кодексу передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 цього ж кодексу передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Статтею 1049 цього ж кодексу передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. 610 цього ж кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього ж кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У процесі розгляду справи судом встановлено, що з моменту надання кредиту та за період дії договору відповідач неналежним чином виконував свої обовязки по поверненню кредита за графіком та по сплаті відсотків за користування кредитом за договором, у звязку із чим та у звязку із направленням позивачем вищевказаної вимоги відповідачу про повернення кредиту та сплату нарахованих відсотків за його користування та на підставі положень пунктів 2.13., 3.2.10. договору у відповідача виник обовязок достроково повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку виконання зобовязання.

У встановлений договором строк і станом на час розгляду справи відповідач обовязок щодо повернення кредиту та оплати відсотків за користування кредитом у повному обсязі не виконав і його заборгованість перед позивачем складає 471 195, 38 грн, з якої 408 900, 00 грн - основна заборгованість по кредиту, 62 295, 38 грн основна заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, що підтверджується кредитним договором № 2592/2-980 від 14.01.2015 р., розрахунком заборгованості станом на 22.01.2016 р., доданим до позовної заяви, відповідними виписками по особовому рахунку відповідача за період з 14.01.2015 р. по 22.01.2016 р., наявними у матеріалах справи.

Отже, вимоги позивача про стягнення із відповідача основної заборгованості по поверненню кредиту у розмірі 408 900, 00 грн та основної заборгованості по оплаті відсотків за користування кредитом у розмірі 62 295, 38 грн за кредитним договором № 2592/2-980 від 14.01.2015 р. є законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену кредитним договором № 2592/2-980 від 14.01.2015 р., за періоди прострочення відповідачем виконання зобовязання по поверненню кредиту з 03.02.2015 р. по 22.01.2016 р. та за періоди прострочення відповідачем виконання зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом з 23.03.2015 р. по 22.01.2016 р. всього на загальну суму 28 875, 67 грн та 6 455, 39 грн відповідно у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Згідно з п. 4.2. договору у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісій, визначених договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ за реквізитами та у день, вказаними кредитодавцем.

Пунктом 4.4. договору передбачено, що сторони погодилися, що кредитодавець має право у разі невиконання позичальником будь - якого із зобовязань, визначених договором, вимагати погашення кредиту, сплати процентів за фактичний час користування кредитом, комісій та штрафних санкцій, інших належних платежів згідно з договором, а позичальник зобов'язаний виконати цю вимогу за реквізитами та у день, що вказані кредитодавцем у письмовій вимозі. Після повного погашення заборгованості позичальника за договором дія договору припиняється.

Відповідно до п. 4.9. договору керуючись частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що строк позовної давності, який застосовується до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за цим договором, складтиме 3 роки. Сторони дійшли згоди, що штрафні санкції за договором нараховуються без обмеження шестимісячним строком встановленим частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України та підлягають стягненню у межах трирічного строку.

Розрахунок пені від суми основної заборгованості по поверненню кредиту, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені від суми основної заборгованості по поверненню кредиту за договором у вищевказані періоди у розмірі 28 875, 67 грн.

Розрахунок пені від суми основної заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені від суми основної заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом за договором у вищевказані періоди у розмірі 6 455, 39 грн.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача штрафи, передбачені кредитним договором № 2592/2-980 від 14.01.2015 р., за прострочення відповідачем виконання зобовязання по поверненню кредиту та за прострочення відповідачем виконання зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом всього на загальну суму 118 080, 00 грн та 98 400, 00 грн відповідно у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 цього ж кодексу передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2. 3.3.15., 3.3.17. 3.3.18. цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 2 % від суми кредиту, визначеної п. 1.1.1. цього договору, за кожний випадок порушення за реквізитами та у день, вказаними кредитодавцем.

Згідно з положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами договору, а саме пунктом 4.2. передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань, а саме за прострочення боржником виконання зобовязання по поверненню кредиту та за прострочення боржником виконання зобовязання по сплаті відсотків за користування кредитом, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення

У той самий час, згідно з пунктом 4.3. кредитного договору сторонами передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них за несвоєчасне повернення кредиту та за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом, тощо.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вищевказана правова позиція суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у його постанові від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс-15.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що як було встановлено судом у процесі розгляду справи, позивачем заявлено одночасно до відповідача позовні вимоги про стягнення 28 875, 67 грн пені за несвоєчасне повернення кредиту, 6 455, 39 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 118 080, 00 грн штрафу за несвоєчасне повернення кредиту, 98 400, 00 грн штрафу за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, а штраф і пеня відносяться до одного виду юридичної відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, і відповідно позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення 118 080, 00 грн штрафу за несвоєчасне повернення кредиту, 98 400, 00 грн штрафу за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача пеню, передбачену кредитним договором № 2592/2-980 від 14.01.2015 р., за періоди прострочення відповідачем виконання зобовязання по наданню документів, що підтверджують страхування заставного майна, з 05.10.2014 р. по 22.01.2016 р. всього на загальну суму 70 110, 00 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Згідно з з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Згідно з ч. 6 ст. 232 цього ж кодексу нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 3.3.19. договору передбачено, що якщо договором застави/іпотеки, які укладені в забезпечення зобовязань за цим договором, передбачено обовязкове страхування предмету застави, застрахувати або забезпечити страхування майновим поручителем на користь кредитодавця заставне майно в погодженій кредитодавцем страховій компанії та забезпечити безперевне подовження страховки на період дії цього договору, позичальник зобовязується самостійно відслідковувати терміни поновлення страховки та надавати кредитодавцю копії страхових договорів (полісів) та копії документів, що підтверджують сплату страхових платежів за укладеними страховими договорами (полісами). За кожен день відсутності у кредитодавця документів, що підтверджують страхування заставного майна, позичальник зобовязується сплатити пеню відповідно до п. 4.5. договору.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що у разі порушення позичальником умов, зазначених в п. 3.3.19. договору, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі 0, 03 % від суми, визначеної п. 1.1.1. договору, за кожний день відсутності у кредитодавця документів, що підтверджують страхування заставного майна. Сплата здійснюється за реквізитами та у день, вказаний кредитодавцем.

Відповідно до п. 4.9. договору керуючись частиною 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, сторони погодили, що строк позовної давності, який застосовується до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за цим договором, складтиме 3 роки. Сторони дійшли згоди, що штрафні санкції за договором нараховуються без обмеження шестимісячним строком встановленим частиною шостою ст. 232 Господарського кодексу України та підлягають стягненню у межах трирічного строку.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи відповідачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним своїх обовязків, встановлених пунктом 3.3.19. кредитного договору № 2592/2-980 від 14.01.2015 р.

Розрахунок пені від суми кредиту за відсутність документів, що підтверджують страхування заставного майна, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача пені від суми кредиту за відсутність документів, що підтверджують страхування заставного майна за договором у вищевказані періоди у розмірі 70 110, 00 грн.

Крім того, позивач просить стягнути із відповідача штраф, передбачений кредитним договором № 2592/2-980 від 14.01.2015 р. (пункт 4.3.), за відсутність у кредитодавця документів, передбачених п. 3.3.13 договору, всього на загальну суму 19 680, 00 грн у відповідності до виконаного ним розрахунку.

Відповідно до п. 3) ч. 1 ст. 611 цього ж кодексу у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 549 цього ж кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Згідно з ч. 2 ст. 551 цього ж кодексу передбачено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 цього ж кодексу у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 3.3.13. договору передбачено, що позичальник зобовязаний протягом дії договору самостійно надавати кредитодавцю щоквартально, не пізніше 25 числа першого місяця кварталу, наступного за звітним, належним чином засвідчені (підписом керівника (особи, що виконує обовязки керівника), головного бухгалтера (за наявності) та відбитком печатки підприємства):

- бухгалтерський баланс (форма 1);

- звіт про фінансові результати (форма 2);

- розшифровку дебіторської та кредиторської заборгованості, основних засобів за встановленою кредитодавцем формою;

- довідки про рух коштів по всіх рахунках, відкритих в інших банках (надані та засвідчені обслуговуючими банками);

- довідку про стан виконання існуючих зобовязань по кредитних договорах, укладених з іншими банками;

- декларацію про прибуток підприємства.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2. 3.3.15., 3.3.17. 3.3.18. цього договору, позичальник зобовязаний сплатити кредитодавцю штраф у розмірі 2 % від суми кредиту, визначеної п. 1.1.1. цього договору, за кожний випадок порушення за реквізитами та у день, вказаними кредитодавцем.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи відповідачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували належне виконання ним своїх обовязків, встановлених пунктом 3.3.13. кредитного договору № 2592/2-980 від 14.01.2015 р.

Розрахунок штрафу (2 порушення) від суми кредиту за відсутність документів, передбачених пунктом 3.3.13. договору, виконаний позивачем, є обґрунтованим та вірним, а тому суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення із відповідача штрафу від суми кредиту за відсутність документів, що передбачених пунктом 3.3.13. договору, у розмірі 19 680, 00 грн.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини справи, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „Українсько-німецьке спільне підприємство „Шмайсер (ідентифікаційний код 20042911) на користь Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_2 банк (ідентифікаційний код 36964568) 408 900 (чотириста вісім тисяч девятсот) грн 00 (нуль) коп. основної заборгованості по кредиту, 62 295 (шістдесят дві тисячі двісті девяносто пять) грн 38 (тридцять вісім) коп. основної заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 28 875 (двадцять вісім тисяч вісімсот сімдесят пять) грн 67 (шістдесят сім) коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 6 455 (шість тисяч чотириста пятдесят пять) грн 39 (тридцять девять) коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 70 110 (сімдесят тисяч сто десять) грн 00 (нуль) коп. пені за відсутність документів, що підтверджують страхування заставного майна, 19 680 (девятнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн 00 (нуль) коп. штрафу за відсутність документів, що передбачених пунктом 3.3.13. договору, та судові витрати 8 944 (вісім тисяч девятсот сорок чотири) грн 75 (сімдесят пять) коп. судового збору.

3. Відмовити в задоволенні інших позовних вимог.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

05 серпня 2016 р.