ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 р. Справа № 909/440/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Грици Ю.І.,

секретар судового засідання Ковальчук Р.О.,

за участю:

від позивача : ОСОБА_1 - юрисконсульт (довіреність №139/16 від 01.02.2016),

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність № б/н від 23.05.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: дочірної компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116)

до відповідача: публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76010)

про стягнення 3% річних

ВСТАНОВИВ:

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернулося в суд із позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" про стягнення 3%річних в сумі 7901,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог заявник посилався на несвоєчасне виконання відповідачем договірних зобов'язань по оплаті вартості поставленого природного газу та враховуючи приписи статті 625 ЦК України просив стягнути 3%річних в розмірі 7901,41 грн.

Ухвалою суду від 30.05.2016 порушено провадження у даній справі на призначено розгляд справи у судовому засіданні на 27.07.2016. 23.06.2016 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про участь представника у судовому засіданні 27.07.2016 в режимі відеоконференції.

Ухвалою суду від 27.07.2016 продовжено розгляд справи до 14.08.2016, відкладено розгляд справи на 09.08.2016 в зв'язку з не з'явленням відповідача в судове засідання та з врахуванням надісланого від відповідача до суду клопотання (вх.№10725/16 від 27.07.2016) про відкладення розгляду справи та продовження строку вирішення розгляду даного спору.

В судовому засіданні 09.08.2016 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив позов задоволити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача проти позову заперечив. Крім того, представник відповідача усно заявив про застосування строку позовної давності.

В свою чергу, представник позивача проти застосування строку позовної давності заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши подані докази в обґрунтування заявлених вимог та заперечень, суд прийшов до висновку про задоволення позову, виходивши з наступного:

31.12.2010 між ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" (продавець, позивач) та ПАТ по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (покупець, відповідач) укладено договір №06/10-3379 на купівлю-продаж природного газу (далі-договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупцеві в 2011 році природний газ, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання зобовязання.

Відповідно до п. 6.2 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10-го числа наступного за місяцем поставки газу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої договірні зобов'язання виконав, передав відповідачу протягом січня-липня 2011 року природний газ на загальну суму 1098916,68 грн., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу. Вказані акти підписано представниками сторін та скріплено їхніми печатками. Копії актів долучено до матеріалів справи.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З пояснень представника позивача випливає, що відповідач зобов'язання виконував не належним чином внаслідок чого станом на 23.05.2013 утворилась заборгованість за фактично поставлений природній газ у розмірі 735561,95 грн. Вказану заборгованість було остаточно погашено 02.10.2013.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

В судовому засіданні 09.08.2016 представником відповідача було усно заявлено про застосування строку позовної давності до позовної вимоги, в обґрунтування чого зазначено про те, що спірні відносини між сторонами виникли ще у 2010 році, позовну заяву подано у 2015 році, в зв'язку з чим просив застосувати позовну давність.

Позовна давність, за визначенням статті 256 Цивільного кодексу України - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вимог стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність в 3 роки (стаття 257 названого кодексу).

Представником позивача заперечно проти застосування строку позовної давності, в обґрунтування чого зазначено про те, що відповідачем здійснювались оплати з моменту виникнення боргу, в зв'язку з чим перебіг позовної давності перервано.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Враховуючи те, що спірні відносини між сторонами виникли у 2010 році, проте, оплати по договірних зобов'язаннях відповідачем здійснювались вже після виникнення боргу, дату останньої оплати встановити неможливо, суд вважає, що перебіг позовної давності перервано, а тому приходить до висновку про відмову у застосуванні строку позовної давності до позовної вимоги.

З наведеного позивачем розрахунку суми 3% в тексті позовної заяви вбачається, що сума позову становить 7901,41 грн. Крім того, в позовній заяві зазначено, що розрахунок здійснено за період з 23.05.2013 по 02.10.2013, а кількість днів прострочення 131.

Слід зазначити, що позивачем невірно вказано кількість днів прострочення, оскільки період з 23.05.2013 по 02.10.2013 становить 133 календарні дні, а тому слід було здійснювати розрахунок суми 3% річних з врахуванням 133 днів прострочення.

Відповідно до ст. 55 ГПК України при перерахунку судом правильності арифметичних нарахувань за допомогою ІПС "Законодавство" та враховуючи 133 дня прострочення , встановлено, що до стягнення позивачу слід було заявити більшу суму, а саме: 8040,80 грн.

Враховуючи вищенаведене та те, що судом приймається рішення в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення 3% річних є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Судовий збір слід покласти на відповідача.

Керуючись 124 Конституції України, ст. 49, 55, 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов задоволити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76010, код 03361046) на користь "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, код 31301827) 3% річних в сумі 7901,41 грн. (сім тисяч дев'ятсот одна гривня сорок одна копійка) та судовий збір 1378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень нуль копійок).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя Грица Ю. І.

Повне рішення складено 18.08.2016.