РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016Справа №910/9285/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів

Шевченківського району»

до товариства з обмеженою відповідальністю «ВС»

про стягнення заборгованості у розмірі 16 842,52 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Яковіщук Я.М. (довіреність № 03-Д від 04.01.2016);

від відповідача: Ваколюк Ю.П. (довіреність б/н від 08.06.2016),

В С Т А Н О В И В:

23.05.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «ВС» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 16 842,52 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 01.04.2007 між ним та відповідачем був укладений договір про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників № 242 (далі - договір № 242), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався здійснювати нарахування та збір платежів за спожиті відповідачем комунальні послуги на користь виробників таких послуг, а відповідач зобов'язувався оплачувати вартість спожитих ним комунальних послуг вчасно та в повному обсязі.

01.01.2012 між сторонами був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № ЯР-144 (далі - договір № ЯР-144), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, а відповідач зобов'язувався оплачувати вартість спожитих ним послуг вчасно та в повному обсязі.

Проте, відповідач зобов'язання, взяті на себе згідно з умовами договорів № 242 та № ЯР-144, виконав неналежним чином, спожиті ним послуги оплатив частково.

Вважаючи, що його права порушені позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 242 у розмірі 9 696,67 грн, з яких: 9 285,56 грн - основний борг; 107,81 грн - інфляційна складова боргу; 303,30 грн - три проценти річних; а також заборгованість за договором № ЯР-144 у розмірі 7 145,85 грн, з яких: 6 185,29 грн - основний борг; 697,24 грн - інфляційна складова боргу; 263,32 грн - три проценти річних.

Провадження у справі № 910/9285/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2016 та призначено її розгляд на 13.06.2016.

31.05.2015 через загальний відділ діловодства суду представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено.

13.06.2016 у судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті спору.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 25.05.2016 не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 розгляд справи відкладено на 11.07.2016.

29.06.2016 через загальний відділ діловодства суду представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено. Зокрема, представник позивача долучив до матеріалів справи письмові пояснення, в яких вказав, що заборгованість відповідача за комунальні послуги у розмірі 6 554,67 грн була передана позивачу комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Ярославська»; рахунки направлялись споживачам, в тому числі й відповідачу, простими листами згрупованими відправленнями, що позбавляє можливості встановити факт направлення рахунків саме відповідачу; банківські виписки за 2008-2011 роки були знищені, а банківські виписки за період з 2012 року у позивача відсутні.

11.07.2016 через загальний відділ діловодства суду представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та в задоволенні позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті справи.

Представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено. А також письмові пояснення, в яких зазначив, що ТОВ «ВС» і на даний час перебуває за адресою: м. Київ, АДРЕСА_1. Крім того, представник відповідача подав клопотання про продовження строку розгляду спору, яке було задоволено судом на підставі ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 розгляд справи відкладено на 25.07.2016.

22.07.2016 через загальний відділ діловодства суду представником позивача були подані письмові пояснення, в яких останній повторно повідомив про причини відсутності банківських виписок, а також пояснив, що конкретного розшифрування за які саме послуги у відповідача існує заборгованість у розмірі 6 554,67 грн в довідці комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна контора «Ярославська» не зазначено.

25.07.2016 через загальний відділ діловодства суду представником відповідача були подані письмові пояснення, в яких останній, зокрема, зазначив, що бухгалтерські документи, в тому числі докази оплати послуг за спірними договорами, за період з 2010 по лютий 2013 знищено, а з березня 2013 послуги з опалення відповідачу не надавались, оскільки систему теплопостачання було демонтовано.

У судовому засіданні представники сторін надали пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 розгляд справи відкладено на 08.08.2016.

05.08.2016 через загальний відділ діловодства суду представником позивача було подано клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено.

08.08.2016 представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача позовні вимоги вважав неправомірними, просив суд в їх задоволенні відмовити.

У судовому засіданні 08.08.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ВС» (далі - відповідач або ТОВ «ВС») на підставі договору оренди нежилих приміщень від 06.12.1999 є орендарем приміщення, площею 65,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з поясненнями представника відповідача, поданими 11.07.2016, ТОВ «ВС» (відповідач) займає вищевказане приміщення по теперішній час.

01.04.2007 між відповідачем та комунальним підприємством «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі - позивач) був укладений договір про нарахування та збір платежів з власників (орендарів) за спожиті комунальні послуги на користь їх виробників № 242 (далі - договір № 242), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався здійснювати нарахування та збір платежів за спожиті відповідачем комунальні послуги (теплова енергія, холодне водопостачання, водовідведення, тощо) в обсягах та за тарифами, визначеними в додатку 1 до договору, на користь виробників таких послуг, а відповідач зобов'язувався оплачувати вартість спожитих ним комунальних послуг вчасно та в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2 договору № 242 відповідач користується приміщенням загальною площею 65,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору оренди б/н від 06.12.1999.

Згідно з додатком № 1 до договору № 242 відповідачу надавались послуги з холодного водопостачання та водовідведення, а також централізованого опалення.

Протягом періоду з вересня 2010 по грудень 2011 на підставі договору № 242 відповідач спожив комунальні послуги загальною вартістю 14 571,97 грн, що підтверджується рахунками на оплату № 1995 від 25.10.2010 (холодне водопостачання за вересень 2010), № 4303 від 30.11.2010 (холодне водопостачання та опалення за жовтень 2010), № 5446 від 15.12.2010 (холодне водопостачання та опалення за листопад 2010), № 2211 від 25.01.2011 (холодне водопостачання та опалення за грудень 2010), № 4924 від 21.02.2011 (холодне водопостачання та опалення за січень 2011), № 6163 від 16.03.2011 (холодне водопостачання та опалення за лютий 2011), № 10766 від 21.04.2011 (холодне водопостачання та опалення за березень 2011), № 11441 від 13.05.2011 (опалення за квітень 2011), № 28945 від 04.11.2011 (опалення за жовтень 2011), № 33392 від 13.12.2011 (опалення за листопад 2011), № 2994 від 13.01.2012 (опалення за грудень 2011), долученими до матеріалів справи.

01.01.2012 між сторонами був укладений договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення № ЯР-144 (далі - договір № ЯР-144), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався своєчасно надавати відповідачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, а відповідач зобов'язувався оплачувати вартість спожитих ним послуг вчасно та в повному обсязі.

Пунктом 1.2 договору № ЯР-144 передбачено, що відповідач є орендарем нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2, загальною площею 65,7 кв.м. на підставі договору оренди від 06.12.1999 та додатку № 1 до договору оренди від 06.12.1999.

Протягом періоду з січня 2012 по лютий 2013 на підставі договору № ЯР-144 відповідач спожив комунальні послуги загальною вартістю 15 717,42 грн, що підтверджується рахунками на оплату № 5738 від 14.02.2012 (опалення за січень 2012), № 7983 від 29.02.2012 (опалення за лютий 2012), № 25015 від 31.03.2012 (опалення за березень 2012), № 35602 від 03.05.2012 (опалення за квітень 2012), № 90266 від 31.10.2012 (опалення за жовтень 2012), № 98084 від 30.11.2012 (опалення за листопад 2012), № 101969 від 29.12.2012 (опалення за грудень 2012), № 11009 від 31.01.2013 (опалення за січень 2013), № 19941 від 28.02.2013 (опалення за лютий 2013), копії яких долучені до матеріалів справи.

Крім того, комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора «Ярославська» (далі - КП «ЖЕК «Ярославська») позивачу була передана заборгованість відповідача за комунальні послуги за попередній період у розмірі 6 554,67 грн, що підтверджується довідкою про заборгованість орендарів по комунальним послугам, експлуатаційним витратам та платі за землю станом на 01.10.2010, копія якої також долучена до матеріалів справи.

Таким чином, загальна вартість спожитих відповідачем комунальних послуг становить 36 844,06 грн.

З акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.09.2010 по 01.04.2013, скріпленого підписами уповноважених осіб та печатками позивача і відповідача, копія якого долучена до матеріалів справи, вбачається, що відповідач, спожиті ним комунальні послуги, оплатив частково, а саме в розмірі 23 287,70 грн.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 242 у розмірі 9 696,67 грн, з яких: 9 285,56 грн - основний борг; 107,81 грн - інфляційна складова боргу; 303,30 грн - три проценти річних; а також заборгованість за договором № ЯР-144 у розмірі 7 145,85 грн, з яких: 6 185,29 грн - основний борг; 697,24 грн - інфляційна складова боргу; 263,32 грн - три проценти річних.

Предметом спору у даній справі, зокрема, є стягнення заборгованості за комунальні послуги, спожиті відповідачем за договором № 242 протягом періоду з 17.09.2010 по 13.01.2012, та договором № ЯР-144 протягом періоду з 14.02.2012 по 20.01.2014, а також борг за попередній період у розмірі 6 554,67 грн, що був переданий позивачу КП «ЖЕК «Ярославська».

У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленум Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» № 10 від 29.05.2013 (далі - постанова Пленуму ВГСУ № 10), за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Частиною 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з оплати спожитих ним комунальних послуг є обґрунтованими, водночас, відповідачем заявлено вимогу про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Статтею 253 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку (ч. 1 ст. 254 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з п. 4.2 постанови Пленуму ВГСУ № 10, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3.1.1 договору № 242 передбачено, що відповідач зобов'язаний в 3-х денний термін, після надходження платіжного доручення (квитанції), але не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, сплатити вартість спожитих комунальних послуг.

Таким чином, строк оплати комунальних послуг, спожитих протягом:

- вересня 2010 настав 20.10.2010, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.10.2010, а закінчився строк позовної давності - 21.10.2013;

- жовтня 2010 настав 20.11.2010, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.11.2010, а закінчився строк позовної давності - 21.11.2013;

- листопада 2010 настав 20.12.2010, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.12.2010, а закінчився строк позовної давності - 21.12.2013;

- грудня 2010 настав 20.01.2011, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.01.2011, а закінчився строк позовної давності - 21.01.2014;

- січня 2011 настав 20.02.2011, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.02.2011, а закінчився строк позовної давності - 21.02.2014;

- лютого 2011 настав 20.03.2011, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.03.2011, а закінчився строк позовної давності - 21.03.2014;

- березня 2011 настав 20.04.2011, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.04.2011, а закінчився строк позовної давності - 21.04.2014;

- квітня 2011 настав 20.05.2011, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.05.2011, а закінчився строк позовної давності - 21.05.2014;

- жовтня 2011 настав 20.11.2011, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.11.2011, а закінчився строк позовної давності - 21.11.2014;

- листопада 2011 настав 20.12.2011, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.12.2011, а закінчився строк позовної давності - 21.12.2014;

- грудня 2011 настав 20.01.2012, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.01.2012, а закінчився строк позовної давності - 21.01.2015.

Пунктом 3.1 договору № ЯР-144 передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Проте, строк оплати спожитих комунальних послуг умовами договору № ЯР-144 не визначений.

Положеннями п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що строк оплати житлово-комунальних послуг може бути визначений договором або законом.

Відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Таким чином, строк оплати комунальних послуг, спожитих протягом:

- січня 2012 настав 20.02.2012, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.02.2012, а закінчився строк позовної давності - 21.02.2015;

- лютого 2012 настав 20.03.2012, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.03.2012, а закінчився строк позовної давності - 21.03.2015;

- березня 2012 настав 20.04.2012, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.04.2012, а закінчився строк позовної давності - 21.04.2015;

- квітня 2012 настав 20.05.2012, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.05.2012, а закінчився строк позовної давності - 21.05.2015;

- жовтня 2012 настав 20.11.2012, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.11.2012, а закінчився строк позовної давності - 21.11.2015;

- листопада 2012 настав 20.12.2012, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.12.2012, а закінчився строк позовної давності - 21.12.2015;

- грудня 2012 настав 20.01.2013, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.01.2013, а закінчився строк позовної давності - 21.01.2016;

- січня 2013 настав 20.02.2013, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.02.2013, а закінчився строк позовної давності - 21.02.2016;

- лютого 2013 настав 20.03.2013, прострочення оплати та перебіг строку позовної давності почались з 21.03.2013, а закінчився строк позовної давності - 21.03.2016.

Щодо заборгованості відповідача за комунальні послуги за попередній період у розмірі 6 554,67 грн, переданої позивачу КП «ЖЕК «Ярославська», суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що вищевказана заборгованість існувала станом на 01.10.2010. Позивачем не надані документи, які б надали можливість встановити, що строк позовної давності для стягнення заборгованості в розмірі 6 554,67 грн на момент звернення до суду не сплив.

Таким чином, позивач звернувся до суду із позовною заявою в даній справі 23.05.2016, тобто після спливу строку позовної давності для кожного з платежів в межах спірного періоду.

Згідно з ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (ч. 3 вказаної статті).

Пунктом 4.4.1 постанови Пленуму ВГСУ № 10 роз'яснено, що у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Визнання боржником свого боргу після спливу позовної давності не свідчить про переривання перебігу такої давності.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Ухвалами суду від 13.06.2016, 11.07.2016 та 27.07.2016 позивача зобов'язано надати докази часткового виконання грошового зобов'язання відповідача за договором від 01.04.2007 № 242 за період з вересня 2010 року по липень 2016 року (виписку з банку щодо руху грошових коштів за вказаний період); довідку з банку щодо загальної суми грошових коштів, що надійшла від відповідача за період з вересня 2010 року по липень 2016 року.

Ухвалами суду від 11.07.2016 та 27.07.2016 відповідача зобов'язано надати докази сплати за отримані послуги з 2010 по 2013 роки.

Позивач у письмових поясненнях поданих 29.06.2016 та 22.07.2016 зазначив, що банківські виписки за 2008-2011 роки були знищені, а банківські виписки за період з 2012 року у позивача відсутні.

Відповідач у письмових поясненнях, поданих 25.07.2016, також зазначив, що бухгалтерські документи, в тому числі докази оплати послуг за спірними договорами, за період з 2010 по лютий 2013 знищено.

Щодо акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.09.2010 по 01.04.2013, скріпленого підписами уповноважених осіб та печатками позивача і відповідача, суд зазначає, що у вказаному акті відсутня дата його підписання сторонами. Відтак, суд позбавлений можливості встановити коли боржник (відповідач) вчинив дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, коли саме відбулось переривання перебігу строку позовної давності і чи відбулось таке переривання в межах строку позовної давності.

Крім того, в акті не зазначені призначення відображених у ньому платежів, що позбавляє суд можливості встановити за якими з періодичних платежів переривався строк позовної давності.

Позивач також долучив до матеріалів справи копію банківської виписки від 20.01.2014, з якої вбачається, що ОСОБА_3 була здійснена оплата за послуги 12.2013 згідно договору № 242 від 02.04.2007, в розмірі 100,48 грн.

Суд зазначає, що у вбудованому нежитловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, орендарем якого є відповідач (ТОВ «ВС»), були проведені робити з демонтажу опалювальних приладів, що підтверджується актом обстеження технічного стану системи теплоспоживання № 01-02/267 від 26.02.2013, копія якого долучена до матеріалів справи.

Документів, які б підтвердили встановлення нових приладів централізованого опалення у приміщенні відповідача, представники сторін суду не надали.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що послуги з опалення у грудні 2013 відповідачу не надавались. Крім того, суд зазначає, що сторонами не укладався договір № 242 від 02.04.2007, доказів зворотного представники сторін суду не надали. А договір № 242 від 01.04.2007 станом на грудень 2013 припинив свою дію у зв'язку з укладенням сторонами нового договору - № ЯР-144 від 01.01.2012.

Суд також зазначає, що позивачем не надано доказів того, що ОСОБА_3, від імені якої був здійснений платіж 20.01.2014 на суму 100,48 грн, є уповноваженою відповідачем особою, яка представляє його у відносинах з кредитором (позивачем) в силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Щодо скан-копії, долученої позивачем до матеріалів справи 05.08.2016, суд зазначає, що вказаний документ не є належним і допустимим в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказом здійснення часткової оплати заборгованості, що дозволяє достовірно встановити призначення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів.

Частиною 1 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних і допустимих в розумінні ст. ст. 32-34, 36 Господарського процесуального кодексу України доказів переривання перебігу строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що позивач звернувся з позовною заявою у даній справі 23.05.2016, тобто після спливу строку позовної давності для кожного з платежів в межах спірного періоду. Оскільки, наявність обставин, що переривають перебіг строку позовної давності, позивачем не доведена, суд приходить до висновку про те, що строк позовної давності для вимог про стягнення основного боргу на момент звернення до суду сплив, що є підставою для відмови в задоволенні вказаних позовних вимог.

Статтею 266 Цивільного кодексу України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Пунктом 5.3 постанови Пленуму ВГСУ № 10 роз'яснено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що зі спливом позовної давності за основними вимогами - про стягнення основного боргу, закінчився й строк позовної давності за додатковими вимогами - про стягнення трьох процентів річних та інфляційної складової боргу.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що права позивача дійсно порушені, проте строк позовної давності сплив, про що зроблено заяву відповідачем. Позивач поважних причин пропущення строку позовної давності не навів. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати покладаються на позивача і відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 16 серпня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань