Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" серпня 2016 р. Справа № 906/506/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Ляхевич А.А. ,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 14.06.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність від 08.06.2016 р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Спільного малого підприємства "СЕВІ" (м.Житомир)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка Агро" (Житомирська обл., Червоноармійський р-н, с.Стара Олександрівка)

про стягнення 87586,15 грн. (згідно з заявою від 11.08.2016р.)

Спільне мале підприємство "СЕВІ" (м. Житомир) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка Агро" (Житомирська обл., Червоноармійський р-н, с.Стара Олександрівка) про стягнення 101693,13 грн.

Господарським судом ухвалою від 25.05.2016р. порушено провадження у справі №906/506/16, розгляд справи призначено на 14.06.2016р. та зобов'язано сторони надати суду докази на підтвердження своїх вимог та заперечень.

У зв'язку із запланованою відпусткою судді розгляд справи 906/506/16, призначений на 14.06.2016 р. перенесено на іншу дату, а саме, ухвалою суду від 13.06.2016р. розгляд справи призначено на 19.07.2016р.

У зв'язку з перебуванням судді Ляхевич А.А. на лікарняному, розгляд справи №906/506/16, призначений на 19.07.2016р., не відбувся. Зважаючи на наведені обставини ухвалою суду від 01.08.2016р. слухання справи призначено на 11.08.2016. Зобов'язано сторони виконати вимоги ухвали суду від 25.05.2016р.

11.08.2016р. через діловодну службу суду надійшла заява позивача про уточнення та обґрунтування позовних вимог (вх.№02-44/721/16), згідно якої позивач, зокрема, зменшує розмір позовних вимог та просить стягнути 87586,15 грн., з яких: 63831,90 грн. основного боргу, 17082,47 грн. пені , 4741,08 грн. інфляційних та 1930,70 грн. 3% річних.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі змінити підставу або предмет позову, відмовитись від позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Судом приймається до уваги викладене у пункті 3.11 Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", а саме, що ГПК, зокрема статтею 22 цього Кодексу, не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог, або заявлення "додаткових" позовних вимог і т.п. Тому в разі надходження до господарського суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об'єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову.

Заява позивача за вх.№02-44/721/16 оцінюється судом саме як заява про зменшення розміру позовних вимог, подання такої заяви є правом позивача. Тому, суд приймає до розгляду вказану заяву про зменшення позовних вимог; розгляд справи здійснюється в межах позовних вимог згідно вказаної заяви, а саме: про стягнення 63831,90 грн. основного боргу, 17082,47 грн. пені , 4741,08 грн. інфляційних та 1930,70 грн. 3% річних

Представник позивача позов підтримав з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить позов задовольнити.

Представник відповідача позов визнала в частині стягнення суми основного боргу, просить не стягувати штрафні санкції.

Стосовно тривалості розгляду даної справи, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006р. №3477-ІУ суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

У відповідності до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р., ратифікованої Україною 17.07.1997р., кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Згідно п.31 Рішення Європейського суду з прав людини від 1 лютого 2007 р. у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Зважаючи на викладене, маючи на меті забезпечити розгляд справи за результатом дослідження усіх доказів по справі в їх сукупності та вжити передбачених законом засобів для встановлення належності і допустимості доказів по справі, суд дійшов висновку, що розумним для розгляду даної справи є саме строк, що мав забезпечити як реалізацію процесуальних прав сторін по справі, так і повний, всебічний, об'єктивний розгляд справи та правильне вирішення господарського спору. Сприяли тривалому часу розгляду справи наявні об'єктивні та поважні причини, як то - запланована відпустка судді та її перебування на лікарняному, внаслідок яких слухання справи переносились.

Заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши їх доводи та заперечення по справі, дослідивши надані до справи документи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

28 квітня 2015 року між Спільним малим підприємством "СЕВІ" (позивач/виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка Агро" (відповідач/замовник) укладено договір № 280415-03 на виконання сільськогосподарських робіт (а.с.9-14), згідно п.1.1 якого, замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати відповідно до умов даного договору сільськогосподарські роботи: дискування згідно параметрів: дискування глибина 15-18 см в об'ємі - 250 га.

Замовник зобов'язався прийняти виконані сільськогосподарські роботи та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим договором (пп.1.2 договору).

Відповідно до п.2.1 договору, виконавець забезпечує виконання сільськогосподарських робіт, передбачених цим договором: дискування в термін з "28" квітня 2015р. по "30" травня 2015р.

Згідно п.3.1 договору, вартість робіт за договором визначається виходячи з фактичних обсягів робіт та розцінки: - 290,00 грн/га без ПДВ - дискова борона, орієнтовна сума Договору 72500,00 грн. без ПДВ, і сплачується замовником виконавцю шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, зазначений в даному договорі.

Відповідно до п.3.3 договору, замовник здійснює оплату виконавцю по факту за виконані роботи на підставі актів виконаних робіт, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 банківських днів з дня їх підписання.

Згідно п.5.3 договору, замовник зобов'язався, зокрема, вчасно оплатити вартість виконаних робіт на основі рахунків виконавця відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п.9.1 договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (у разі їх наявності) сторін і діє до повного виконання ними своїх зобов'язань.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

У відповідності до статті 629 цього ж кодексу договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Відповідно до ч.1 ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.05.2015 на виконання умов договору №280415-03 від 28.05.2015 між сторонами підписано та скріплено печатками підприємств акт надання послуг №40, згідно якого виконавцем були виконані , а замовником прийняті роботи (дискування) на загальну суму 63831,90 грн. (а.с.15).

Тобто, у відповідності до договору №280415-03 на виконання сільськогосподарських робіт від 28.04.2015 позивач виконав свої зобов'язання у повному обсязі.

В свою чергу, відповідач свої зобов'язання щодо оплати робіт належним чином та у встановлений договором строк не виконав, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Відповідно до поданої позивачем до справи довідки за №10/16 від 11.08.2016р. (вх.№9647/16, а.с.48) станом на день розгляду справи жодних оплат в погашення заявленого до стягнення у позові боргу за договором від відповідача не надходило; сума основного боргу становить 63831,90 грн.

З огляду на викладене, та оскільки суду не надано доказів сплати відповідачем позивачу заборгованості в сумі 63831,90 грн., позов про стягнення вказаної суми боргу заявлений обґрунтовано, підтверджується відповідними доказами та ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню господарським судом.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення 17082,47грн. пені, 1930,70грн. 3% річних та 4741,08грн. інфляційних. З приводу вказаних вимог суд враховує наступне.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (ч.2 ст.193, ч.1 ст.216 та ч.1 ст.218 ГК України).

Одним із видів господарських санкцій згідно з ч.2 ст.217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч.1 ст.230 ГК України).

Такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня, її розмір та порядок нарахування встановлено ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, ч.6 ст.231 Господарського кодексу України, ст.1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

Згідно встановлених обставин справи, підтверджується порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором №280415-03 на виконання сільськогосподарських робіт від 28.04.2015 р.

Відповідно до п.6.3 договору сторони погодили, що за прострочення оплати виконаних робіт замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Нацбанку України (що діяла у період, за який вона нараховується) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення оплати.

Згідно уточненого розрахунку позивачем нараховано пеню в сумі 17082,47грн. за загальний період прострочення з 22.05.2015 по 17.11.2015 на суму боргу (а.с.44), що повністю відповідає обставинам справи, вимогам чинного законодавства та умовам договору. Тому позов в частині стягнення з відповідача 17082,17 грн. пені підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення з відповідача нарахувань 1930,70грн. 3% річних та 4741,08грн. інфляційних за допущені відповідачем періоди прострочення оплати (розрахунок, а.с.16-17), суд встановив правомірність вказаних нарахувань; позов в частині стягнення 1930,70грн.3% річних та 4741,08грн. інфляційних підлягає до задоволення.

Стаття 33 ГПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач доказів сплати заборгованості суду не надав, наявність заборгованості перед позивачем визнав. Враховуючи вищевикладене, позов обґрунтований, підтверджений належними доказами, що містяться в матеріалах справи та підлягає задоволенню. З відповідача підлягає стягненню на користь позивача 63831,90грн. основного боргу, 17082,47 грн. пені, 1930,70 грн. 3% річних та 4741,08 грн. інфляційних; в решті позову слід відмовити.

Судові витрати покладаються на відповідача.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011р., сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням наведеної норми позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України зайво сплачений ним згідно платіжного доручення №700 від 23.05.2016 судовий збір у розмірі 147,40 грн.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Староолександрівка Агро" (12043, Житомирська обл., Пулинський р-н, с.Стара Олександрівка, вул.Червоноармійська, буд.63, ідентифікаційний код 39288594) на користь Спільного малого підприємства "СЕВІ" (10025, Житормирська обл., м.Житомир, вул.Павла Сингаївського, буд.4, оф.2, ідентифікаційний код 20400434):

- 63831,90 грн. основного боргу,

- 4741,08 грн. інфляційних,

- 1930,70 грн. 3% річних,

- 17082,47 грн. пені,

- 1378,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Повернути з Державного бюджету України на користь Спільного малого підприємства "СЕВІ" (10025, Житормирська обл., м.Житомир, вул.Павла Сингаївського, буд.4, оф.2, ідентифікаційний код 20400434):

- 147,40 грн. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням №700 від 23.05.2016 р. на суму 1525,40 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.08.16

Суддя Ляхевич А.А.

Віддрукувати:

1- до справи,

2,3- сторонам (реком.)