ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

10 серпня 2016 року Справа № 915/1889/15

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві матеріали скарги за вх. № 10680/16 від 10.06.2016 року ОСОБА_1 Ротор Україна на дії органу ДВС по справі

за позовом ОСОБА_2 авіаційного університету, вул. Добровольського, 1, м. Кіровоград, 25005 ()

до відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю РОТОР Україна, вул. Адмірала Макарова, 40/3, м. Миколаїв, 54030 ()

про стягнення заборгованості за договором № 72/14 від 07.05.2014 року у сумі 104 871, 13 грн.

Представники сторін та органу ДВС у судове засідання не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області від ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю Ротор Україна надійшла скарга за вх. № 10680/16 від 10.06.2016 року на дії державного виконавця, у якій заявник просить суд:

- визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 02.06.2016 року ВП № 50558988 про арешт коштів боржника;

- зупинити виконання оскарженої постанови державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 02.06.2016 року ВП № 50558988 про арешт коштів боржника до моменту прийняття судом рішення по скарзі на дії державного виконавця.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 13.06.2016 року відкладено вирішення питання про прийняття скарги вх. № 10680/16 від 10.06.2016 року ОСОБА_1 Ротор Україна на дії органу ДВС по справі № 915/1889/15 до повернення відповідних матеріалів справи № 915/1889/15 із суду вищої інстанції.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.07.2016 року прийнято скаргу на дії органу ДВС до розгляду та призначено судове засідання для розгляду скарги на 10.08.2016 року.

Сторони та орган ДВС в судове засідання 10.08.2016 року повноважних представників не направили, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи (арк. 49-51).

Скарга мотивована там, що оскаржувана постанова державного виконавця від 02.06.2016 року ВП 50558988 про арешт коштів боржника не направлена боржнику. Державним виконавцем накладено арешт на кошти в сумі, яка значно перевищує суму стягнення, зазначену у наказі господарського суду (ч. 1, 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Рішення суду, на підставі якого був виданий наказ, оскаржувалось, однак державний виконавець не зупинив виконання наказу, а здійснив арешт коштів на рахунках ОСОБА_1 «Ротор Україна».

Розглянувши матеріали скарги, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Предметом скарги є вимога про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції від 02.06.2016 року ВП № 50558988 про арешт коштів боржника.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 08.12.2015 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з відповідача ТОВ РОТОР Україна, на користь позивача ОСОБА_2 авіаційного університету 77 609, 20 грн. заборгованості за договором № 72/14 від 07.05.2014 року, 20 181, 74 грн. пені, 1 466, 86 грн. - витрат по сплаті судового збору (том 1, арк. 172-175).

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 04.02.2016 року апеляційну скаргу ТОВ РОТОР Україна залишено без задоволення. Рішення господарського суду Миколаївської області від 08.12.2015 року змінено.

Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю РОТОР Україна на користь позивача ОСОБА_2 авіаційного університету 22 094,92 грн. основного боргу, 20 181, 74 грн. пені та 1466,86 грн. витрат по сплаті судового збору.

Припинено провадження у справі в частині стягнення 55 514, 28 грн. (том 1, арк. 214-223).

Відповідно до ч. 3 ст. 105 ГПК України постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

16.02.2016 року господарським судом Миколаївської області на виконання рішення та постанови було видано відповідний наказ (том 1, арк. 227).

Постановою Вищого господарського суду України від 29.06.2016 року касаційну скаргу ОСОБА_1 Ротор Україна залишено без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 04.02.2016 року у справі 915/1889/15 залишено без змін.

23.03.2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС ММУЮ ОСОБА_4 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 50558988 та надано строк на добровільне виконання протягом семи днів з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (том 2, арк. 40).

В постанові про відкриття виконавчого провадження боржника попереджено про те, що при невиконанні рішення в наданий для добровільного виконання строк виконати його в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій (п. 3 постанови).

02.06.2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС ММУЮ ОСОБА_4 винесено постанову про арешт коштів боржника ВП № 50558988 (том 2, арк. 41).

Постанова мотивована тим, що в строк, наданий боржникові для самостійного виконання згідно ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", рішення не виконано. Державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору № 50558988 у сумі 4 374, 35 грн. та постанову про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій № 50558988 в сумі 200, 00 грн. Загальна сума заборгованості за виконавчим документом складає 48 317, 87 грн. В ході здійснення примусового виконання виконавчого провадження встановлено, що боржник має відкриті розрахункові рахунки в банківських установах, що підтверджується довідкою ДПС України.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 59 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст. 11, 52 Закону України "Про виконавче провадження", державним виконавцем на підставі рішення суду накладено арешт на кошти, що містяться на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту, а саме на рахунках ПАТ "ВТБ Банк", Миколаївське РУ ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК", ПАТ "БАНК ВОСТОК", які належать боржнику ОСОБА_1 "Ротор Україна" у межах суми 48 317, 87 грн.

27.07.2016 року головним державним виконавцем Центрального відділу ДВС ММУЮ ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 50558988 (том 2, арк. 53)

Постанову державного виконавця від 27.07.2016 року направлено супровідним листом від 27.07.2016 за вих. № 01.05.28162/17 на адресу боржника (том 2, арк. 52)

Постановою про закінчення виконавчого провадження від 27.07.2016 встановлено повне фактичне виконання на підставі платіжного доручення № 5190 від 26.07.2016 року. Керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження з примусового виконання наказу № 915/1889/15 від 16.02.2016 року закінчено, знято арешт з коштів, що містяться на розрахункових рахунках боржника, накладений постановою про арешт коштів боржника № 50558988 від 02.06.2016 року у межах суми 48 317, 87 грн. та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

При вирішенні спору судом враховано наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно зі ст. 19 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки".

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом:

винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження;

проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час

відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Дослідивши подані до матеріалів справи докази, судом встановлено, що органом ДВС не подано суду доказів направлення копії постанови про арешт коштів боржника на адресу боржника, що свідчить про неправомірність дій державного виконавця та порушення вимог Закону (ч. 4 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження), а не незаконність самої постанови про арешт коштів боржника від 02.06.2016 року.

Зі змісту оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 02.06.2016 року вбачається, що арешт накладений на кошти, що містяться на рахунках боржника у межах суми 48 317, 87 грн., яка складається з суми заборгованості за виконавчим документом, суми виконавчого збору та суми витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій. Вказані обставини спростовують твердження боржника про те, що державним виконавцем накладено арешт на кошти в сумі, яка значно перевищує суму стягнення, зазначену у наказі господарського суду. За таких обставин оскаржувана постанова відповідає приписам ч. 6 ст. 52, ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо посилань боржника на те, що рішення суду, на підставі якого був виданий наказ, оскаржувалось, однак державний виконавець не зупинив виконання наказу, а здійснив арешт коштів на рахунках ОСОБА_1 «Ротор Україна», то слід зазначити наступне.

Стаття 37 Закону України "Про виконавче провадження" містить перелік обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, а статтею 38 Закону передбачено обставини, при настанні яких державний виконавець має право зупинити виконавче провадження.

Так, відповідно до п. 4, 6 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає обов'язковому зупиненню у разі, зокрема, зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа; зупинення виконання відповідного рішення або виконавчого провадження судом чи посадовою особою, яким законом надано таке право.

Відповідно до ч. 1 ст. 121-1 ГПК України суд касаційної інстанції за заявою сторони чи прокурора або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення господарського суду до закінчення його перегляду в порядку касації.

Суду не подано доказів зупинення виконавчого провадження судом касаційної інстанції (ст. 121-1 ГПК України).

Боржником не наведено жодної обставини та жодної норми, яку б порушив державний виконавець, не здійснивши зупинення виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 Закону України Про виконавче провадження рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень.

Відповідно до п. 9.13 постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" від 17.10.2012 року № 9 за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність скарги на дії органу ДВС. Скаргу на дії органу ДВС слід відхилити.

Керуючись ст. 19, 124 Конституції України, Законом України Про виконавче провадження, ст. 33, 86, 121-2 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відхилити скаргу вх. № 10680/16 від 10.06.2016 року ОСОБА_1 Ротор Україна на дії Центрального відділу Державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції по справі № 915/1889/15.

Ухвала може бути оскаржена відповідно до ст. 93-96, 106, 121-2 ГПК України.

Копію ухвали направити Центральному відділу Державної виконавчої служби міста ОСОБА_5 територіального управління юстиції у Миколаївській області, вул. Адміральська, 27/1, м. Миколаїв, 54001.

Суддя Е.М. Олейняш