ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.07.2016 Справа № 905/1873/16

Відповідно до ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України секретарем судового засідання Татарині Б.Т. складений протокол судового засідання.

Суддя господарського суду Донецької області Гринько С.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробниче підприємство Індустріальний центр м. Запоріжжя Запорізької області

до відповідача 1 Приватного акціонерного товариства Горлівський машинобудівник м.Горлівка Донецької області

до відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю Корум Горлівський машинобудівний завод м. Горлівка Донецької області

про стягнення 56808,92 грн.

за участю представника позивача ОСОБА_1 довіреність від 01.01.2016. № 2,

СУТЬ СПОРУ:

06.06.2016р. позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з двох відповідачів:

- з відповідача1 10439,36грн., яка складається з:

- пені в розмірі 5932,44 грн.,

- 3% річних в сумі 1461,47 грн.,

- інфляційних втрат в розмірі 3045,45 грн.;

- з відповідача 2 46369,56 грн., яка складається з:

- основного боргу в сумі 25906,40 грн.,

- пені в розмірі 3248,59 грн.,

- 3% річних в сумі 1360,62 грн.,

- інфляційних втрат в розмірі 15853,95 грн.

Обґрунтовуючи позов посилається на укладений з відповідачем 1 договір № 59/6 від 04.01.2013 року, за яким позивач поставив визначений специфікаціями товар за видатковими накладним, який відповідачем не сплачений, що стало підставою для стягнення з нього неустойки та застосування ст. 625 ЦК України. Обгрунтовуючи вимоги до відповідача 2, посилається на укладений трьохсторонній договір про переведення боргу № 59/369 від 27.11.2013 року, відповідно до якого відповідач 1 перевів відповідачу 2 борг, який виник за договором № 59/6 від 04.01.2013 року залишений несплаченим в сумі 50520,26грн., що стало підставою для стягнення з нього боргу, 3% річних і інфляційних втрат відповідно до ст. 625 ЦК України та неустойки відповідно основного договору.

22.06.2016 року від підприємства Сorum Group надійшли письмові пояснення, якими зазначають, що Приватне акціонерне товариство Горлівський машинобудівник та Товариство з обмеженою відповідальністю Корум горлівський машинобудівний завод не зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зазначена у позовній заяві.

Представники відповідачів не скористалися своїм законним правом на участь в судовому засіданні, про час і місце якого були повідомлені через мережу Інтернету ухвалами господарського суду в електронному варіанті за адресою: http:// www.reyestr.court.gov.ua/. Розміщено інформацію на сторінці господарського суду Донецької області на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні», так як зареєстровані в зоні АТО за юридичною адресою: м.Горлівка 84603, Донецька область, вул.Катеринича, буд.1.

Крім повідомлення через офіційний сайт суду, господарський суд направив ухвали про порушення справи та відкладення розгляду ще і за фактичною адресою, яка була отримання позивачем від відповідача у відповіді на претензію від 26.01.2015 року. Лист № 1585 від 15.06.2016 року направлений господарському суду від спеціаліста по адміністративно-господарській діяльності Сorum Group свідчить про те, що відправленні судом ухвали про порушення справи ним були отриманні за фактичними адресами.

Господарський суд в ухвалі про відкладення розгляду справи розяснив відповідачам про їх права, зокрема, право на ознайомлення з матеріалами справи в судовому процесі, чи поза ним, зняти з них копії, сфотографувати їх, брати участь в оцінюванні і дослідженні всіх документів, надавати свої заперечення, а також розяснив їх зобовязання, як то: надати письмовий відзив на позов до суду, і докази виконання спірного договору. З ціллю надати час відповідачам для можливості скористуватись своїм законним правом на захист своїх прав і порушених інтересів, господарський суд тричі відкладав розгляд справи.

За достатністю документів для вирішення спору по суті, господарський суд вважає можливим вирішити спір без явки представників сторін та ненадання ними письмового відзиву на позов на підставі ст.75 ГПК України.

Перевіряючи надані позивачем документи, якими він обґрунтовує позовні вимоги, встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам, суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідачів суми заборгованості, неустойки і застосування ст. 625 ЦК України. Підставою позову є два договори: договір поставки і договір переведення боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором № 59/6 від 04.01.2013 року. постачальник (позивач) зобовязався передати в обумовлені договором строки покупцю (відповідачу 1) продукцію та/або товар, а покупець зобовязався прийняти вказаний товар і сплатити за нього узгоджену суму. (п.1.1). Кількість, ціна та асортимент товару визначається специфікаціями, які є складовими і невідємними частинами договору (п.1.2).

Специфікаціями до договору встановлені умови оплати та поставки:

Терміни поставки: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень 2013 року.

Умови поставки: CPT «Incoterms» - 2000р. м. Горлівка, АТ «ГМБ».

Умови оплати: 60 календарних днів з дати постачання товару.

Разом з продукцією, позивач зобовязався надати документи, передбачені п. 3.3 договору, зокрема оригінал рахунку-фактури на товар.

Ціна товару за одиницю та за позиціями вказана в специфікаціях до договору. Загальна сума цього договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є складовими і невідємними частинами договору. (п.4.1).

Розділом 5 договору сторони передбачили відповідальність за неналежне виконання постачальником зобовязань за договором.

Договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2015 року, а в частині виконання зобовязань до повного і належного виконання зобовязань.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на сторін покладається обовязок доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу свої вимог, і свої заперечення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем відповідно до умов договору та специфікацій до нього були здійснені поставки товару протягом 2013 року з виставленням відповідних рахунків-фактур на його оплату. Даний товар та рахунки отримані уповноваженими представниками відповідача за довіреностями.

Відповідно до умов специфікацій, відповідач 1 здійснює оплату поставленого товару протягом 60 календарних днів з дати постачання товару.

Перевіряючи надані сторонами документи, господарський суд встановив наступне:

- специфікація № 1 від 26.12.2012р. видаткова накладна № Інс-000031 рахунок на оплату № Інс-0001413 від 24.12.2012р. на суму 5368,86 грн. довіреність № 65 від 15.01.2013р. Строк оплати до 16.03.2013р. включно, з 17.03.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата здійснена в повному обсязі 29.03.2013р. прострочка 12 днів.

- специфікація № 2 від 29.01.2013р. видаткова накладна № Інс-000112 рахунок на оплату №Інс-000081 від 25.01.2013р. на суму 8167,84 грн. довіреність № 299 від 12.02.2013р. Строк оплати до 12.04.2013р. включно, з 13.04.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата здійснена в повному обсязі 21.08.2013р. прострочка 130 днів.

- специфікація № 3 від 04.03.2013р. видаткова накладна № Інс-000200 рахунок на оплату № Інс-000238 від 01.03.2013р. на суму 17250,37 грн. довіреність № 539 від 14.03.2013р. Строк оплати до 12.05.2013р. включно, з 16.05.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата здійснена в повному обсязі 19.09.2013р. прострочка 131 день.

- специфікація № 4 від 19.03.2013р. видаткова накладна № Інс-000227 рахунок на оплату № Інс-000293 від 15.03.2013р. на суму 23954,88 грн. довіреність № 539 від 14.03.2013р. Строк оплати до 19.05.2013р. включно, з 20.05.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата здійснена в повному обсязі 17.07.2013р. прострочка 58 днів.

- специфікація № 5 від 04.04.2013р. видаткова накладна №Інс-0000295 рахунок на оплату №Інс-000423 від 11.04.2013р. на суму 7793,29 грн. довіреність № 765 від 11.04.2013р. Строк оплати до 09.06.2013р. включно, з 10.06.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата здійснена в повному обсязі 09.10.2013р. прострочка 121 день. Видаткова накладна № Інс-000323 рахунок на оплату №Інс-000452 від 16.04.2013р. на суму 1452,43 грн. Строк оплати до 15.06.2013р. включно, з 16.06.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата здійснена в повному обсязі 30.07.2013р. прострочка 44 дня.

- специфікація № 6 від 09.04.2013р. видаткова накладна №Інс-000296 рахунок на оплату №Інс-000424 від 11.04.2013р. на суму 2405,70 грн. довіреність № 765 від 11.04.2013р. Строк оплати до 09.06.2013р. включно, з 10.06.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата здійснена в повному обсязі 31.07.2013р. прострочка 51 день.

- специфікація № 7 від 03.05.2013р. видаткова накладна №Інс-000387 рахунок на оплату №Інс-000560 від 21.05.2013р. на суму 14096,38 грн. довіреність № 1062 від 20.05.2013р. Строк оплати до 19.07.2013р. включно, з 20.07.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Часткова оплата в розмірі 4096,38 грн. здійснена 23.01.2014р. прострочка 187 днів. Видаткова накладна №Інс-000443 рахунок на оплату №Інс-000623 від 05.06.2013р. на суму 8571,47 грн. довіреність № 1191 від 04.06.2013р. Строк оплати до 04.08.2013р. включно, з 05.08.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата здійснена в повному обсязі 27.12.2013р. прострочка 144 дня.

- специфікація № 8 від 13.05.2013р. видаткова накладна №Інс-000453 рахунок на оплату №Інс-000634 від 06.06.2013р. на суму 16029,12 грн. довіреність № 1191 від 04.06.2013р. Строк оплати до 04.08.2013р. включно, з 05.08.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата не здійснена;

- специфікація № 9 від 30.05.2013р. видаткова накладна № Інс-000452 рахунок на оплату №Інс-000633 від 06.06.2013р. на суму 11946,01 грн. довіреність № 1291 від 18.06.2013р. Строк оплати до 18.08.2013р. включно, з 19.08.2013р. починається прострочення грошового зобовязання. Оплата в повному обсязі здійснена 30.01.2014р. прострочка 164 дня.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, за укладеним з відповідачем 1 договором на момент звернення позивача з позовом до суду залишилась несплаченою заборгованість в розмірі 26029,12грн.

Несвоєчасне виконання грошового зобов'язання відповідно до основного договору - № 59/6 від 04.01.2013 року, змусило позивача звернутись до господарського суду за стягненням з відповідача 1 пені в розмірі 5932,44 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобовязання відповідно до договору, яка нарахована окремо по кожній поставці.

Згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобовязань. Це значить, що зобовязання сплатити пеню, а також її розмір може встановлюватись виключно договором, укладеним в письмовій формі.

Таким чином, для стягнення пені необхідні наступні підстави: визначення договором виду відповідальності, його розміру і відповідальну сторону.

Господарським судом встановлена відсутність застереження у договорі № 59/6 від 04.01.2013 року щодо відповідальності покупця за порушення строків оплати поставленого товару, вид відповідальності і його розмір, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 1 пені не підлягає задоволенню за недоведеністю підстав.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання зобовязання. Таке нарахування є не зобовязанням кредитора, а є його законним правом.

Позивач скористувався своїм правом застосувати ст. 625 ЦК і вимагає з відповідача 1 сплати 3% річних в розмірі 1461,47 грн. за період з 17.03.2013р. по 29.01.2014 р. та інфляційні втрати в розмірі 3045,45 грн. за період з 20.07.2013 року по 29.01.2014р., які нараховані по кожній поставці окремо.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок, господарський суд встановив, що позивачем нараховані 3% річних та інфляційні втрати без урахування договору переведення боргу № 59/369 від 27.11.2013 року. Цим договором боржник замінений іншою особою за згодою кредитора, що відповідає вимогам ст.ст. 520, 521 ЦК України. З дати підписання договору про заміну сторони у зобовязанні (переведення боргу) всі права і обовязки за первісним договором переходять до нового боржника.

Приймаючи до уваги, що новий боржник ( відповідач 2) прийняв на себе зобов'язання відповідно до договору про переведення боргу 27.11.2013 року, тому вимога позивача щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат з відповідача 1 повинна бути розрахована по кожній конкретній простроченій оплаті до 27.11.2013 року, оскільки після цієї дати відповідальність за невиконання/несвоєчасне виконання договору покладається на нового боржника відповідача 2.

Господарський суд, зробивши власний розрахунок, частково задовольняє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача1 річні проценти в розмірі 964,35 грн. Інфляційні втрати за вказані позивачем періоди, з урахуванням встановленої судом кінцевої дати нарахування 27.11.2013 року, не підлягають стягненню, оскільки не доведено інфляційних втрат за нарахований період.

Як вище вказано, 27.11.2013 року між відповідачем 1 та відповідачем 2 укладено договір про переведення боргу № 59/369, з яким первісний боржник (відповідач1) перевів новому боржнику (відповідач 2) несплачений борг в розмірі 50520,26 грн., що виник з договору поставки № 59/6 від 04.11.2013р. та підтверджується актом звіряння взаємних розрахунків станом на 01.11.2013 року. 30.05.2014 року за частковою сплатою боргу сторонами укладена додаткова угода № 1, пунктом 3 якої встановлений розмір боргу в сумі 25906,40 грн.

Пунктом 2 договору про переведення боргу передбачено, що виплата грошових коштів у визначеному договором розмірі здійснюється відповідачем 2 шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок позивача на протязі 30 календарних днів з моменту підписання договору (з 27.11.2013 року).

Оскільки на момент звернення позивача з позовом у відповідача залишилась несплаченою заборгованість в розмірі 25906,40 грн., господарський суд задовольняє вимогу позивача в цій частині у повному обсязі за доведеністю підстав.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 2 пені в розмірі 3248,59 грн. за несвоєчасне виконання грошового зобовязання за договором, яка нарахована за період з 29.06.2014р по 28.03.2016р., господарський суд відмовляє позивачу в даній частині, оскільки укладеним між сторонами договором (а ні за основним договором, а ні договору про переведення боргу) не передбачені ні вид відповідальності за порушення покупцем грошового зобовязання, ні її розмір.

Позивач скористувався своїм правом і вимагає з винної сторони у простроченні грошового зобовязання ( відповідача 2) сплати боргу з урахуванням 3% річних в розмірі 1360,62 грн. за період з та інфляційні втрати в розмірі 15853,95 грн., які нараховані за період з 29.06.2014 року по 28.03.2016р.

Господарський суд, зробивши власний розрахунок, частково задовольняє вимоги позивача в частині стягнення з відповідача2 інфляційних втрат в розмірі 14548,96 грн. та 3% річних в розмірі 1358,00 грн., оскільки визначені у розрахунку позову позивачем ставки інфляції не відповідають дійсності.

Враховуючи, що первісний спір виник з вини відповідачів, судові витрати покладаються на прямо пропорційно стягнутої суми на обох сторін порівну.

Керуючись статтями 22, 33, 75, 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Науково виробниче підприємство Індустріальний центр про стягнення 56808,92 грн. з Приватного акціонерного товариства Горлівський машинобудівник та Товариства з обмеженою відповідальністю Корум горлівський машинобудівний завод частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Горлівський машинобудівник» (, Донецька область, м. Горлівка 84603, вул. Катеринича, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Інструментальний центр» (8, Запорізька область, м. Запоріжжя 69039, вул. Українська, 143) 3% річних в розмірі 964,35 грн., судові витрати в розмірі 689,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Корум горлівський машинобудівний завод» (, Донецька область, м. Горлівка 84603, вул. Катеринича, 1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково виробниче підприємство «Інструментальний центр» (8, Запорізька область, м. Запоріжжя 69039, вул. Українська, 143) заборгованість в розмірі 25906,40 грн., 3% річних в розмірі 1358,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 14548,96 грн., судові витрати в розмірі 689,00 грн.

В решті заявленого відмовити за недоведеністю підстав

Суддя С.Ю. Гринько