ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016р. Справа№ 914/1805/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П., при секретарі судового засідання Корчинському О.І., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Львів,
до відповідача:Приватного підприємства "Торгово-виробнича компанія "ДС", м. Львів,
про: стягнення 175.652,00 грн.

Представники:
позивача:ОСОБА_2 - представник (довіреність від 18.07.2016 р.), ОСОБА_3 - представник (довіреність від 18.07.2016 р.),
відповідача:Данилевич Д.О. - представник (довіреність 05.12.2012 р.).
Присутнім представникам учасників судового процесу права і обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), роз'яснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Трогово-виробнича компанія "ДС" про стягнення 175.652,00 грн. Ухвалою суду від 07.07.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 20.07.2016 р.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач безпідставно збагатився отримавши ремонт та реконструкцію об'єкта оренди, як результат ремонтних робіт. У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України 175.652,00 грн., підтверджених висновком експертного будівельно-технічного дослідження №06/12с від 22.10.2012 р.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову від 20.07.2016 р. вх. №3705/16. Згідно з поданою заявою просить накласти арешт на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 71 кв.м., що належить ПП "Торгово-виробнича компанія "ДС". Заяву мотивує тим, що відповідач може зробити відчуження або обтяження майна, яке йому належить. Тому зазначене утруднить виконання судового рішення про стягнення 175.652,00 грн. Позивач покликається на те, що згідно з оголошення на сайті продажу нерухомого майна відповідач має намір продати приміщення, яке є частиною предмету судового дослідження та таким чином уникнути відповідальності.

Суд відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову з урахуванням наступного. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України у постанові "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. №16 особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Позивачем до заяви про забезпечення позову додано фотокопію скріншоту про оголошення щодо продажу нежитлового приміщення, площею 70 кв. м. по АДРЕСА_1. Суд оцінює поданий доказ, як такий, що не належно підтверджує обставини викладені у заяві про забезпечення позову. Із матеріалів справи вбачається, що об'єктом оренди за договором від 01.08.2011 р. є нежитлове приміщення з двох кімнат і коридору, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі, загальною площею 71 м.кв. Натомість у вказаному оголошенні йдеться про продаж нежитлового приміщення, площею 70 кв.м. по АДРЕСА_1. Таким чином, не підтверджено, що продається приміщення саме у цьому будинку та такої ж площі. Крім того, із поданого оголошення неможливо встановити хто є продавцем або автором оголошення. Інших доказів на підтвердження поданої заяви позивачем не надано. З урахуванням наведених обстави в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу (постанова Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 р. №16).

Адекватність заходу, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник та наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заявником не подано суду належних та допустимих доказів, протиправності дій відповідача. Суд також виходить із того, що заявлений захід до забезпечення позову не є адекватним, відносно заявлених позовних вимог про стягнення коштів, оскільки права позивача в разі їх порушення могли б бути захищені шляхом накладення арешту на кошти.

Як убачається з проведеного судом аналізу підстав застосування заходів забезпечення позову за поданою заявою, заявником не обґрунтовано належним чином підстав вжиття заходів у вигляді арешту нежитлового приміщення, а судом не встановлено реальності настання обставин, з якими закон пов'язує можливість вжиття таких заходів. За відсутності достатніх доказів протиправності дій відповідача, з метою запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів третіх осіб, та непорушності законного порядку, відсутні правові підстави для задоволення поданої заяви. Таким чином, суд відмовляє у в задоволенні заяв про вжиття запобіжних заходів.

Представник відповідача в судове засідання з'явився, проти позову заперечив, з наступних підстав. Відносини між сторонами спору виникли у зв'язку із укладенням договору оренди від 01.08.2011 р. у межах реалізації сторонами його умов. До таких правовідносин підлягає застосуванню спеціальне правове регулювання, що закріплено у главі 58 ЦК України. З цих підстав потрібно застосовувати положення статті 778 ЦК України щодо здійснення поліпшення речі лише за згодою наймодавця. Тому за наявності спеціального правового регулювання, норми встановлені у статті 1212 ЦК України свою дію на такі правовідносини не поширюють. Припинення дії договору на майбутнє жодним чином не впливає на зміст чи правове регулювання правовідносин, що сформувались за час дії договору. Крім того, рішенням Господарського суду Львівської області від 17.12.2013 р. у справі №914/3548/13 тотожний спір між сторонами вже вирішено та надано правову оцінку вимогам про стягнення 175.652,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутніх представників позивача, відповідача в судовому засіданні, суд встановив наступне.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №5015/1360/12 від 11.05.2012 р. задоволено позовні вимоги ПП "ТВК "ДС" до ФОП ОСОБА_1 Розірвано договір оренди нежитлового приміщення від 01.08.2011 р., зобов'язано ФОП ОСОБА_1 повернути орендовані приміщення по акту приймання-передачі та стягнуто з останньої заборгованість з орендної плати. Постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 27.07.2012 р. рішення Господарського суду Львівської області від 11.05.2012 р. часткового скасовано. В частині розірвання договору та повернення об'єкта оренди орендодавцю відмовлено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 900,00 грн. заборгованості з договору оренди.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №5015/4042/12 від 01.11.2012 р. задоволено позовні вимоги ПП "ТВК "ДС" до ФОП ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном та стягнення заборгованості у сумі 13.600,00 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/3548/13 від 17.12.2013р. відмовлено у задоволені позовних вимог ФОП ОСОБА_1 до ПП "ТВК "ДС" про стягнення 175.652,00 грн. витрат на ремонт орендованого майна. Постановою Львівського апеляційного господарського суду України від 05.03.2014 р. та постановою Вищого господарського суду України від 11.06.2014 р. рішення Господарського суду Львівської області від 17.12.2013 р. залишено без змін.

Зазначеним рішення суду зокрема встановлено:

- між ПП "Торгово-виробнича компанія "ДС" (орендодавець) та ФОП ОСОБА_1 (орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення від 01.08.2011 р. (надалі - Договір оренди). Згідно з цим Договором оренди орендодавець (відповідач у справі) передає, а орендар (позивач у справі) приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення з двох кімнат і коридору, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 на першому поверсі, загальною площею 71 м.кв. (надалі - об'єкт оренди) інвентарний номер 892 від 29.07.2009 р. для підприємницької ювелірної діяльності. Строк дії договору - з моменту підписання до 25.07.2014 р. (пункти 5.2, 5.3 Договору).

- згідно з актом приймання передачі майна від 03.08.2011 р. об'єкт оренди передано відповідачем позивачу у користування. 06.11.2012 р. сторонами підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди.

ПП "Юридично-експертна компанія "Юрекс" здійснено експертне будівельно-технічне дослідження, про що складено висновок №09/12с від 22.10.2012 р. Згідно з цим висновком вартість проведених ремонтно-будівельних робіт ФОП ОСОБА_1 в нежитлових приміщеннях під літ. 18-1, 18-2, 18-3, 18-4, 18-5 за адресою АДРЕСА_1 станом після укладення Договору оренди, станом на день проведення огляду складає 175.652,00 грн. Проведені ФОП ОСОБА_1 ремонтно-будівельні роботи відносяться до невід'ємних поліпшень.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта №61897972 від 21.06.2016 р. власником нежитлового приміщення площею 71,0 м. кв., за адресою: АДРЕСА_1 є "Торгово-виробнича компанія "ДС".

Факти, встановлені вищезгаданими судовими рішеннями, суд оцінює як докази у порядку ст.43 ГПК України.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Позивач у справі вважає, що відповідач безпідставно збагатився отримавши ремонт та реконструкцію об'єкта оренди, як результат ремонтних робіт. У зв'язку з наведеним просить стягнути з відповідача на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України 175.652,00 грн., підтверджених висновком експертного будівельно-технічного дослідження №06/12с від 22.10.2012р.

Відповідно до положень частини першої статті 1212 Цивільного кодекс України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як вбачається із заявлених позовних вимог та встановлено рішенням господарського суду у справі №914/3548/13 правова природа заявленої до стягнення суми визначена як вартість ремонтних робіт та реконструкції об'єкта оренди або поліпшення об'єкта оренди здійснене наймачем. У згаданому рішенні суд виходив із того, що наймодавцем за договором оренди від 01.08.2011 р. не давалась згода на здійснення поліпшення об'єкта оренди, відповідно на підставі положень частини п'ятої статті 778 Цивільного кодексу України наймач не має права на відшкодування їх вартості.

За змістом положень статті 1212 Цивільного кодексу України про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави цей вид зобов'язань породжується наявністю таких юридичних фактів: 1) особа набула або зберегла у себе майно за рахунок іншої особи; 2) правові підстави для такого набуття (збереження) відсутні або згодом відпали.

Судом встановлено, що позивач вимагає стягнення невід'ємних поліпшень об'єкта оренди, які відповідач набув за рахунок ФОП ОСОБА_1 за відсутності правової підстави такого збереження майна. Проте із положень частини п'ятої статті 778 Цивільного кодексу України слідує, що відповідач набув або зберіг відповідні поліпшення в силу положень закону. Зокрема, вказаною нормою визначено якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.

Таким чином, на підставі положень частини п'ятої статті 778 Цивільного кодексу України наймач за договором оренди від 01.08.2011 р. (позивач у справі) втратив право на відшкодування вартості поліпшень об'єкта оренди, оскільки здійснив їх без згоди наймодавця (про що встановлено рішенням у справі №914/3548/13).

Враховуючи все вищенаведене в сукупності, положення норм ст.ст.32, 33, 34, 43 ГПК України, та оцінюючи усі докази, які містяться у матеріалах справи у сукупності, господарський суд дійшов висновку про те, що позивачем не подано суду доказів, які б підтверджували наявність встановлених законом підстав для стягнення 175.652,00 грн. безпідставно набутого майна, тому позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв'язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.

Окрім того. позивачем подано клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, оскільки позовні вимоги безпосередньо стосуються визначення вартості проведених ремонтних робіт, визначення стану, в якому нежитлові приміщення були передані орендарю та стан, в якому приміщення поверненні орендодавцеві.

Суд відмовляє у задоволенні клопотання про призначення експертизи у зв'язку з наступним. Як зазначається в п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23 березня 2012 року N 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Як вбачається із наведеного відсутні правові підстави для стягнення вартості ремонтних робіт та реконструкції об'єкта оренди або поліпшення об'єкта оренди здійснене наймачем на підставі положень статті 1212 Цивільного кодексу України. Тому визначення дійсної вартості поліпшень орендованого майна виходить за межі дослідження у даній справі.

Відповідно до статей 32, 33, 38 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не підтверджено доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. Тому судовий збір залишається за позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст.43, 32-34, 41, 43, 44, 49, 66, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.08.2016 р.

Суддя Трускавецький В.П.