ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 серпня 2016 р. Справа № 903/542/16

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

до відповідача: Комунального підприємства "Волинський обласний санаторій матері і дитини "Турія"

про стягнення 354 200,28 грн.

ПРЕДСТАВНИКИ:

від позивача: ОСОБА_2, дов.№2 від 29.07.2016 року

від відповідача: н/з

Права та обов 'язки учаснику судового процесу роз 'яснені відповідно до ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Відводу складу суду не заявлено.

Клопотання про фіксацію судового процесу технічними засобами не поступало.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть: Позивач - ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, з врахуванням заяви від 16.08.2016 року, та просить стягнути з відповідача - КП «Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» 354 200,28 грн., в тому числі 228 101,36 грн. заборгованості, 10 451,53 грн. -3% річних, 115 647,39 грн. інфляційних.

Обґрунтовуючи заявлену вимогу посилається на договір №1 від 01.12.2014 року, на підставі якою відповідачу по видаткових накладних було поставлено товару на загальну суму 228 101,36 грн.

Відповідач не виконав належним чином умови договору, а саме оплату товару не проведена.

Згідно ст. 625 ЦК України на заборгованість нараховано інфляційні в сумі 115 647,39 грн., 3% річних в сумі 10 451,53 грн. грн.

При нормативному обґрунтуванні позовної вимоги посилається на відповідні норми Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідач пояснень по суті заявлених вимог не надав, в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням №051.

За даних обставин підстави відкладення розгляду справи відсутні і суд розглядає спір за наявними в справі матеріалами відповідно до ст.75 ГПК України.

З матеріалів справи, пояснень представника позивача вбачається, що 01.12.2014р. між ФОП ОСОБА_1 (Постачальник, Продавець за договором) та КП "Волинський обласний санаторій матері і дитини "Турія" (Покупець) був укладений договір №1, відповідно до якого (п.1.1) Продавець зобов'язується передавати у власність Покупця продукти харчування, товар, партіями згідно накладних, у відповідності до замовлень Покупця, а Покупець зобов'язується приймати та проводити оплату за товар на умовах договору (а.с. 13).

Згідно п.2.1 договору зобов'язання по поставці товару виникають на підставі погодженого сторонами замовлення Покупця. Покупець передає Продавцю замовлення, в якому зазначає асортимент, кількість та ціну товару.

За п.2.3 після підписання представниками обох сторін накладної про здачу-приймання товару замовлення втрачає чинність.

На виконання умов договору позивачем згідно видаткових накладних (а.с.20-40) поставлено Комунальному підприємству "Волинський обласний санаторій матері і дитини "Турія", а останнім отримано продукцію загальною вартістю 228 101,36 грн.

Відпуск та отримання товару підтверджуються відмітками відповідача про отримання на видаткових накладних, підписи завірені його печаткою.

Також заборгованість підтверджується актами звірки взаємних розрахунків, які було проведено 01.01.2015 року, 01.01.2016 року та 01.07.2016 року, в графі дебет вказана сума 228 101,36 грн. (а.с.17-19). Дані акти підписано представниками сторін договору.

Згідно п. 6.1 договору оплата за товар здійснюється на протязі 20 днів з моменту поставки товару Покупцю, шляхом безготівкового перерахунку на банківський рахунок Продавця. Таким чином останнім днем оплати товару мало бути 31.12.2014 року.

Відповідно до ст.174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та в результаті дій суб'єктів, з якими закон пов'язує настання правових наслідків. Внаслідок укладення договору та дій позивача по відпуску продукції між сторонами виникло зобов'язання, врегульоване ст.265 ГК України, ст. 712 ЦК України, згідно яких одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст. 712 ЦК України).

За ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В даному спорі строк оплати визначено п.6.1 договору.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідач зобов'язання по оплаті товару не виконав.

Існування договірних зобов'язань, що випливають із договору №1 від 01.12.2014р. відповідачем не спростовано.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В силу ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач позов не оспорив, не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували фактичне перерахування коштів та/або повернення товару.

Заборгованість за отриманий товар на день розгляду спору становить 228 101,36 грн., що підтверджено актами звірки взаємних розрахунків та видатковими накладними, відповідачем не оспорена та підлягає стягненню в силу ст.ст. 193, 265 ГК України, ст. 692 ЦК України, згідно яких учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежів, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вищий господарський суд України у п.п. 1.3, 4.1 Постанови Пленуму від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначив, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", і ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно розрахунку позивача сума інфляційних втрат становить 115 647,39 грн. та 3% річних - 10 451,53 грн.

Тому вимога в частині стягнення заборгованості, інфляційних та 3% річних підставна та підлягає задоволенню.

Оскільки спір до суду доведений з вини відповідача, судові витрати по справі згідно ст.49 ГПК України слід покласти на відповідача з врахуванням заяви від 16.08.2016 року. Згідно ст.7 Закону України «Про судовий збір» зайво сплачена сума судового збору в разі зменшення розміру позовних вимог повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

Беручи до уваги викладене, керуючись ст.ст. 193, 265 ГК України, ст.ст. 530, 625, 692, 712 ЦК України, ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд, -

вирішив:

1. Позов задоволити повністю.

2.Стягнути з Комунального підприємства «Волинський обласний санаторій матері і дитини «Турія» (45000, Волинська обл., м.Ковель, вул.Володимирська, 137, ) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 354 200,28 грн., з них 228 101,36 грн. заборгованості, 10 451,53 грн. -3% річних, 115 647,39 грн. інфляційних, а також 5313,00 грн. витрат по оплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено

18.08.2016

Суддя С. В. Костюк