ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р.Справа № 922/1818/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "Порше Лізинг Україна", м. Київ
до ТОВ "Компанія Кристалл", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, дов. від 23.06.16 р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. від 17.12.15 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Кристалл" основну суму заборгованості у розмірі 73126,74 грн., плату за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 158610,47 грн., збитки у розмірі 15497,41 грн., пеню в розмірі 2818,82 грн., 3% річних в сумі 845,64 грн., інфляційні втрати в сумі 3356,27 грн. та судові витрати по справі, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем його грошових зобов'язань за договором про фінансовий лізинг № 00006199 від 17.12.2012 p.

Під час судового засідання 01.08.16 р. представник відповідача надав докази часткової оплати основного боргу на суму 36787,66 грн. (платіжі за січень 2016 року).

В підтвердження оплати боргу в сумі 36787,66 грн. відповідачем надані копії платіжних доручень №№ 1693 та 1694 від 26.01.16 р.

У пункті 4.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", зазначено, що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Враховуючи викладене, беручи до уваги оплату відповідачем основного боргу в сумі 36787,66 грн., суд вважає за необхідне провадження у справі в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 36787,66 грн. припинити, відповідно до п. 1.1 ст. 80 ГПК України, у зв'язку з відсутністю предмету спору.

У зв'язку з тим, що заборгованість в сумі 36787,66 грн. була погашена відповідачем 26.01.16 р., тобто, до звернення з позовом до суду, судові витрати в цій частині відшкодовуються за рахунок позивача.

Представник позивача в судовому засіданні 01.08.16 р. позовні вимоги підтримав та підтвердив часткову оплату відповідачем основного боргу в сумі 36787,66 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні 01.08.16 р. проти задоволення позову заперечував, втім письмовий відзив не надав.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень.

Справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку ст. 75 ГПК України.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

17.12.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач, лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія Кристалл" (відповідач, лізингоодержувач) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00006199 (далі - договір, а.с. 21), відповідно до умов якого, позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача об'єкт лізингу - транспортний засіб типу Audi Q5 2,0 TDI, 2012 року виробництва, шасі №WAUZZZ8R1DA038449, двигун № НОМЕР_1 (далі - "Об'єкт лізингу"), а відповідач зобов'язався прийняти Об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів (далі - "План відшкодування", а.с. 33), що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 75936,88 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент у гривні в сумі 22781,06 доларів США.

Відповідно до п. 6.5 додатку до договору "Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу" (далі - "Умови лізингу", а.с. 22), щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений позивачем, не пізніше дати, вказаної у Плані відшкодування.

У Плані відшкодування відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких (якої) узгоджений сторонами (п. 6.4 Умов лізингу).

Позивач зазначає, що з листопада 2015 року відповідач припинив виконувати власні зобов'язання по сплаті лізингових платежів, згідно Плану відшкодування.

Відповідно до п. 8.3.1 Умов Договору, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу більш ніж 10 робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови нездійснення оплати, договір підлягає розірванню відповідно до п. 12.6.1 Сторони домовились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим договором.

З огляду на вищенаведене, направлення позивачем вимог про сплату лізингових платежів слід розуміти, як подовження строку виконання зобов'язання.

Позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором були надіслані наступні нагадування:

- Перше нагадування про несплату лізингового платежу за листопад 2015 р. від 03.12.2015 р. (а.с. 40);

- Друге нагадування про несплату лізингового платежу за листопад 2015 р. від 16.12.2015 р. (а.с. 41);

- Третє нагадування про несплату лізингових платежів за листопад та грудень 2015 р. від 05.01.2016 р. (а.с. 42);

- Третє нагадування про несплату лізингових платежів за листопад та грудень 2015 р. від 18.01.2016 р. (а.с. 43).

Втім, відповідач свої зобов'язання зі сплати лізингових платежів за листопад та грудень 2015 р. належним чином не виконав, частково сплативши платіж за листопад 2015 р. на суму 34144,69 грн., внаслідок чого заборгованість відповідача склала 36339,08 грн. (710,70 грн. за листопад 2015 року та 35628,38 грн. за грудень 2015 року).

Відповідно до п. 8.3.2 Умов лізингу, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір і витребувати об'єкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно з п. 12.6.1 Умов лізингу, позивач має право в односторонньому порядку розірвати договір та повернути Об'єкт лізингу у разі, якщо відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

У зв'язку з простроченням сплати лізингових платежів з боку відповідача, 18.01.2016 р. позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення Об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. №00006199 від 18.01.2016 р.

Вимога була направлена відповідачу 21.01.2016 року на адресу, зазначену у договорі, та була вручена 26.02.2016 року за довіреністю (а.с. 46).

Відповідно до п. 12.7 Умов лізингу, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору, визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі.

Відповідно до п. 12.9 Умов лізингу, у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобов'язався повернути Об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення. Крім того, відповідно до вимоги відповідачу встановлено обов'язок погасити заборгованість протягом 3 (трьох) днів з дня отримання вимоги.

Згідно з п. 12.13 Умов лізингу, контракт вважається розірваним на 10-й (десятий) робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Таким чином, враховуючи умови договору, погоджені сторонами, відповідач був належним чином повідомлений про припинення договору та вимогу позивача сплатити заборгованість та повернути Об'єкт лізингу.

Оскільки вимога була направлена 21.01.2016 р. (а.с. 46), то датою розірвання договору є 04.02.2016 р. При цьому, оскільки вимога була отримана 26.02.2016 р., то останнім днем погашення заборгованості - 29.02.2016 p., а останній день повернення Об'єкта лізингу - 11.03.2016 р.

Позивач зазначає, що, станом на час розгляду справи, відповідач заборгованість не сплатив, Об'єкт лізингу не повернув.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків ( ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 2 Закону України Про фінансовий лізинг, відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, з урахуванням особливостей, що встановлюються цим законом.

Згідно з ст. 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг, за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Згідно з ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг, сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 193 Господарського кодексу України, та ст.526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Проте, станом на момент розгляду справи, відповідач 36339,08 грн. заборгованості (710,70 грн. - платіж за листопад 2015 року та 35628,38 грн. - платіж за грудень 2015 року) не сплатив та не надав суду жодних доказів, які б спростовували суму заявленого боргу чи підтверджували б оплату заборгованості.

Отже, враховуючи вищевикладене, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання грошових зобов'язань за договором лізингу.

Враховуючи викладене, а також те, що відповідно до ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов і порядку укладеного між сторонами договору та згідно з вимогами закону, суд визнає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача 36339,08 грн. заборгованості за період з листопада по грудень 2015 року, належно обґрунтованою, доведеною матеріалами справи та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 158610,47 грн., суд зазначає наступне.

Як вже зазначалося, відповідач повинен був повернути Об'єкт лізингу до головного офісу позивача впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення, а саме до - 11.03.2016 року.

Проте, станом на час подання позову, Об'єкт лізингу так і не повернуто, зобов'язання за договором не виконані.

Відповідно до п. 6.17 Умов лізингу, сторони погоджуються, що у випадку розірвання контракту/відмови від контракту за ініціативою Порше Лізинг Україна відповідно до пункту 12, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Таким чином, відповідач повинен компенсувати позивачу плату за фактичний час користування Об'єктом лізингу, а саме:

- щомісячного лізингового платежу за лютий 2016 року на суму 39361,26 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2016 p.;

- щомісячного лізингового платежу за березень 2016 року на суму 40443,24 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2016 p.;

- щомісячного лізингового платежу за квітень 2016 року на суму 39977,99 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2016 p.;

- щомісячного лізингового платежу за травень 2016 року на суму 38827,98 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2016 p.;

Отже, вимога про стягнення плати за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 158610,47 грн. є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає стягненню.

Крім того, позивач просить стягнути пеню в розмірі 2818,82 грн., 3% річних в сумі 845,64 грн. та інфляційні втрати в сумі 3356,27 грн.

Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до приписів статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В частині 1 ст. 548 ЦК України закріплено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з п. 8.2. Умов лізингу, у випадку прострочення платежів за договором до відповідача застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати Платежу;

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем: еквівалент 15 дол. США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу;

- компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідач відповідно до договору.

Враховуючи викладене, беручи до уваги сплату відповідачем лізингового платежу за січень 2016 року, перевіривши нарахування пені позивачем, суд визнає вимогу про стягнення з відповідача пені такою, що підлягає частковому задоволенню в сумі 1558,97 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача, суд визнає вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних такими, що підлягають частковому задоволенню в сумах 1841,77 грн. та 467,68 грн., відповідно.

Щодо вимоги про стягнення збитків, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частиною 1 ст. 225 ГК України визначено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно п. 12.10 Умов лізингу у будь-якому випадку дострокового припинення дії Договору, позивач прямо зберігає право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат, як страхові франшизи, витрати на збут, штрафи, витрати на правову допомогу.

Позивач зазначає, що враховуючи протиправну поведінку відповідача, його явне небажання виконувати умови договору, неможливість за рахунок власних виробничих ресурсів стягнути заборгованість за договором та повернути Об'єкт лізингу, який є власністю позивача, останній був вимушений звернутись за вчиненням виконавчого напису до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та до TOB "Юридична компанія "Тріпл Сі", TOB "Кредитекспрес ОСОБА_4Ел.Сі", TOB "Агенція комплексного захисту бізнесу "Дельта М" для забезпечення свого права.

Таким чином, позивач відносить до збитків витрати на правову допомогу (юридичні послуги), якій останній поніс у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору.

Втім, суд вважає, що зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України і не можуть стягуватися під виглядом збитків, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків, відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку зі спірними правовідносинами сторін.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимога про стягнення збитків у розмірі 15497,41 грн. є незаконною та такою, що підлягає відхиленню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України, відповідно до приписів якої, при частковому задоволенні позову - витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Провадження у справі 922/1818/16 в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 36787,66 грн. (платіж за січень 2016 року) припинити на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Кристалл" (61157, Харківська область, місто Харків, вул. Жовтневої Революції, будинок 167, ідентифікаційний код: 37092778) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, проспект Павла Тичини 1В, офіс В, ідентифікаційний код: 35571472) основну суму заборгованості в розмірі 36339,08 грн., плату за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 158610,47 грн., пеню в розмірі 1558,97 грн., 3% річних в сумі 467,68 грн., інфляційні втрати в сумі 1841,77 грн. та судові витрати по справі в сумі 2982,26 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 04.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_5