ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.08.2016 Справа № 920/631/16

За позовом: Приватного підприємства «РОД», м. Дніпропетровськ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс», м. Суми

про стягнення 6 220 грн. 48 коп.

Суддя Заєць С.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 01.08.2015);

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 04.07.2016);

ОСОБА_3 (довіреність б/н від 04.07.2016).

При секретарі судового засідання Даніловій Т.А.

Суть спору: позивач подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 6220 грн. 48 коп., збитків за неналежне виконання зобовязання та судивий збір.

15.07.2016 відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволеня позову, посилаючись на те, що всі витрати, які зазначені позивачем у позовній заяві, не є збитками в розумінні статті 224 Господарського процесуального кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

В судовому засіданні 11.08.2016 представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому засіданн від 11.08.2016 заперечували проти позову, зазначаючи, що дані витрати позивача не є збитками.

Тому, приймаючи до уваги принцип змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, оцінивши надані докази, господарський суд встановив:

Позивач зазначає, що 01 квітня 2013 року між ПП «РОД» (позивач - постачальник) та ТОВ «ТЕХНОПОЛІС» (відповідач - покупець) було укладено договір поставки № 2. За умовами договору постачальник зобов'язався передати у власність покупця товар (меблі), а покупець зобов'язався їх прийняти та оплатити.

Покупець свої зобовязання належним чином за договром не виконав, в звязку з чим у нього виникла заборгованість за поставлений товар.

Заборгованість ТОВ «ТЕХНОПОЛІС» перед ПП «РОД» станом на 06.11.2015 складала 25920,00 грн, в зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

21.12.2015р. Господарський суд Сумської області своїм рішенням по справі 920/1765/15 задовольнив позовні вимоги ПП «РОД» щодо стягнення з ТОВ «ТЕХНОПОЛІС» суми боргу у розмірі 25920,00 грн., інфляційних витрат у розмірі 120,99 грн., 3% річних у розмірі 270,55грн. та судового збору - 1208,70грн.

Проте, позивач зазначає, що ним також були понесені додаткові матеріальні витрати, що є прямими збитками підприємства, за неналежне виконання зобовязання з боку ТОВ «ТЕХНОПОЛІС», а саме: виплачена винагорода ТОВ «Принцип Таліона» за надання юридичних послуг по представленню інтересів в судовому засіданні загальну суму 5000,00 грн. та відшкодування витрат на відрядження на загальну суму 1220,48 грн. (квитки вартістю 272,00 грн., 54,13 грн., 174,35 грн., добові з 20 по 22 грудня - 720 грн.), тому посилаючись на положення ст. 623,624,1166 Цивільного кодексу та ст. 224, 225 Господарського кодексу України просить стягнути з відповідача збитки в сумі 6220 грн. 48 коп.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти задоволення позову заперечує, посилаючись на те, що рішення суду по справі № 920/1765/15 ними виконано в повному обсязі, а вимоги, які позивач заявив до стягнення у даній справі - № 920/631/16 є судовими витратами у справі № 920/1765/15 та не є збитками.

Твердження позивача про те, що спір в даній справі виник внаслідок неправомірних дій відповідача, а саме невиконання своєчасно зобовязання, чим і спричинено шкоду позивачу в розмірі 6220 грн. 48 коп., що підтверджується на думку позивача, виплаченою винагородою ТОВ «Принцип Таліона» за надання юридичних послуг відповідно до договору про надання юридичних послуг від 19.06.2015 № 997 та витрат на відрядження, суд вважає безпідставним, враховуючи наступне:

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Зазначена норма Господарського кодексу України кореспондується з положеннями Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 ГК України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

Тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення:

1)протиправної поведінки;

2)шкоди та її розміру;

3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою;

4)вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що ними регулюються правовідносини сторін, що носять зобов'язальний характер, в тому числі щодо стягнення збитків, відшкодування яких передбачено умовами договору або вимогами закону як наслідок порушення господарського зобов'язання, тобто таких збитків, відшкодування яких, за наявності вини сторони у порушенні господарського зобов'язання, носить обов'язковий для цієї сторони характер, а наявність збитків і їх розмір перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з порушенням.

Якщо звернутися до правової природи вимог, заявлених у позовні заяві, а саме стягнення з відповідача виплаченої винагороди ТОВ «Принцип Таліона» за надання юридичних послуг по представленню інтересів в судовому засіданні на загальну суму 5000,00 грн. та відшкодування витрат на відрядження на загальну суму 1220,48 грн. (квитки вартістю 272,00 грн., 54,13 грн., 174,35 грн., добові з 20 по 22 грудня - 720 грн.), суд приходить до висновку, що заявлені в позовній заяві вимоги за своєю правовою природою мають ознаки судових витрат, які виникли під час розгляду справи № 920/1765/15.

Відповідно до розділу VI Господарського процесуального кодексу України судовими витратами є витрати сторін та інших учасників судового процесу в господарському суді, які повязані з розглядом справи і складаються з: судового збору; сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом; витрат, повязаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження; оплати послуг перекладача, адвоката; інших витрат, повязаних з розглядом справи. Склад судових витрат не є вичерпним, і оцінка тих чи інших витрат сторін як судових здійснюється господарським судом з урахуванням обставин конкретної справи.

До інших витрат у розумінні статті 44 Господарського процесуального кодексу України відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи; витрати сторін та інших учасників судового процесу, повязані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обовязковою.

Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входить до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків, зазначена правова позиція, викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 № 7.

Враховуючи, те що заявлені до стягнення вимоги за своєю правовою природою відносяться до судових витрат, понесених стороною під час розгляду справи 920/1765/16, суд не надає їм правової кваліфікації та не розглядає по суті, оскільки предметом розгляду даної справи є стягнення суми у розмірі 6220 грн. 48 коп. саме як збитків.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов`язковим.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, приписи ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України та ст. 44, 224 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд встановив, що надані позивачем і наявні у справі докази не дають підстав для висновку, що понесені позивачем витрати у сумі 6220 грн. є збитками, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовною заявою про стягнення 6220 гн. 48 коп., відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378 грн. 00 коп.) в даному випадку розмір судового збору повинен становити 1378 грн., проте позивачем сплачено 1450 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатили за ухвалою суду в разі несення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням викладеного відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України в звязку з відмовою у задоволені позову судовий збір в сумі 1378 грн. покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 44, 49, 79, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 16.08.2016.

Суддя ОСОБА_4