Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "04" серпня 2016 р. Справа № 906/676/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Колішенко Л.С. - дов. б/н від 01.07.2016

від відповідача: Бодрягов В.С. - дов.№1/16 від 22.02.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Терранова-Агро"

до Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод"

про стягнення 183456,37грн

Відповідно до ст.77 ГПК України, в судовому засіданні 26.07.2016 оголошувалась перерва до 04.08.2016.

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 183456,37грн, з яких: 172408,00грн - основного боргу, 6212,72грн - інфляційних нарахувань, 1374,54грн - суми процентів за користування коштами, 3461,11грн - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань щодо оплати вартості поставленого товару у встановлений договором купівлі-продажу №14/03-01 від 14.03.2016 строк.

Представник позивача в судовому засіданні надав додаткові пояснення у справі від 04.08.2016, а також заяву про зменшення розміру позовних вимог від 04.08.2016, в якій просить суд стягнути з відповідача лише суму основного боргу.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог або зменшити розмір позовних вимог.

Суд прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог від 04.08.2016 до розгляду по суті, оскільки останню подано з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, спір у даній справі вирішується в межах прийнятої заяви про зменшення позовних вимог, тобто про стягнення з відповідача на користь позивача 172408,00грн боргу за поставлений товар.

Представник відповідача в засіданні суду надав відзив на позовну заяву від 04.08.2016, в якому визнав позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

14.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Терранова-Агро" (продавець, позивач) та Приватним акціонерним товариством "Кремнянський крохмальний завод" (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу №14/03-01 (далі - Договір) (а.с. 10-12).

Відповідно до п.1.1 Договору продавець зобов'язується поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити кукурудзу українського походження, 2015 року врожаю згідно ДСТУ 4525-2006, іменований у подальшому товар, насипом на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з пунктами 2.1 та 3.1 Договору, кількість товару, ціна на товар вказуються у Специфікаціях до даного договору, які є його невід'ємними частинами.

Товар поставляється окремими партіями у відповідності до Специфікацій до договору (п. 4.2 Договору).

Пунктом 5.1 Договору сторони визначили, що покупець здійснює 100% оплату, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку продавця, протягом трьох банківських днів після отримання товару та оформлених належним чином документації.

Продавець зобов'язаний надати: оригінал рахунку-фактури, виставленого на 100% вартості поставленого товару, із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, всього до сплати; оригінал видаткової накладної, виписаної у відповідності до діючого законодавства України на 100% вартості поставленого товару; зареєструвати податкову накладну протягом 15 днів.

При цьому, право власності на товар від постачальника до покупця і всі ризики, пов'язані з ним, переходять після отримання покупцем документів, вказаних у п.5.1.1. даного договору (п.4.5. Договору).

Оплата вважається здійсненою в моменту поступлення коштів на банківський рахунок продавця (п.5.2 Договору).

Копії даного договору, що підписані за допомогою засобів факсимільного, електронного зв'язку мають юридичну силу оригіналу до моменту обов'язкового отримання оригіналів договору та приймаються сторонами до виконання (п.9.4. Договору)

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору купівлі-продажу №14/03-01 від 14.03.2016, який за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як суд зазначав вище, умовами п.5.1 Договору визначено, що покупець здійснює 100% оплату, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку продавця, протягом трьох банківських днів після отримання товару та оформлених належним чином документації.

На виконання п. 5.1.1. Договору позивач надіслав відповідачу копії документів, зокрема: рахунок №13 від 18.04.2016 (а.с. 33), податкова накладна №17 від 17.04.2016 (а.с. 31), що підтверджується описом вкладення (а.с. 88). Податкова накладна зареєстрована позивачем 26.04.2016, що підтверджується квитанцією №1 про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 84).

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Позивач свої зобов`язання згідно умов договору купівлі-продажу №14/03-01 від 14.03.2016 виконав належним чином, поставивши відповідачу товар на загальну суму 172408,00грн, що підтверджується видатковою накладною №19 від 17.04.2016 (а.с. 32), а також податковою накладною №1/2 від 17.04.2016 (а.с. 31).

Разом з тим, відповідач взяті на себе договором купівлі-продажу №14/03-01 від 14.03.2016 зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар належним чином не виконав.

Позивач на адресу відповідача направляв письмову претензію №103 від 01.06.2016 (а.с. 13-14), в якій просив погасити наявну заборгованість. Проте, відповідач залишив вказані вимоги без відповіді та без задоволення.

Тому, станом на день звернення з позовною заявою до суду у відповідача існувала заборгованість перед позивачем за договором купівлі-продажу №14/03-01 від 14.03.2016 у сумі 172408,00грн.

Отже, з урахуванням встановлених обставин спору, позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 172408,00грн за вказаним вище договором є доведеною та підлягає задоволенню.

Як визначає ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.34 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 ГПК України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати боргу суду не надав, суму боргу в розмірі 172408,00грн визнав у відзиві на позовну заяву (а.с. 97).

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за поставлений товар належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 172408,00грн боргу обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" (11334, Житомирська обл., Лугинський р-н, с. Кремне, вул. Центральна, 90, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Терранова-Агро" (81610, Львівська обл., Миколаївський район, с. Тернопілля, вул. Шевченка, 20, ):

- 172408,00грн - основного боргу;

- 2586,12грн - судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 08.08.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу