ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р. Справа № 911/1835/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус"

про стягнення 8 502 011,73грн

Суддя С.І.Чонгова

Представники:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 16.05.2016);

відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" (далі ТОВ "Піонер Насіння Україна") звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус" (далі ТОВ "Агробонус") про стягнення 8 502 011,73грн у т.ч.:

- 7 773 146,17грн основної заборгованості;

- 415 277,67грн пені за період з 21.03.2016 по 24.05.2016;

- 41 527,77грн 3% річних за період з 21.03.2016 по 24.05.2016;

- 272 060,12грн втрат від інфляції за період з 21.03.2016 по 24.05.2016.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем ТОВ "Агробонус" своїх зобовязань за мировою угодою від 04.07.2014, укладеною між ним, Компанією "Піонер Хай-Бред ОСОБА_2А." та ТОВ "Піонер Насіння Україна" за якою відповідач мав сплатити заборгованість за договорами посавки у встановлений договором строк. При цьому, кредитор у відповідному зобовязанні Компанія "Піонер Хай-Бред ОСОБА_2А." замінений ТОВ "Піонер Насіння Україна" згідно договору про відступлення права вимоги від 20.03.2015.

Відповідач у справі ТОВ "Агробонус", документально обґрунтованого відзиву на позовну заяву не надав.

Дослідивши матеріали справи, подані письмові пояснення та докази, заслухавши пояснення позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

04.07.2014 між Компанією "Піонер Хай-Бред ОСОБА_2А." (далі ПНС), ТОВ "Піонер Насіння Україна" (далі ПНУ) та ТОВ "Агробонус" укладено мирову угоду (а.с.11-21, далі договір).

Укладений сторонами договір є підставою для виникнення у сторін господарських зобовязань, а саме майново-господарських зобовязань в силу ст. ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Відповідно до п.2 розділу А вказаної мирової угоди заборгованість відповідача перед ПНС складає 1 006 881, 61 доларів США, яку відповідно до п. 3 вказаної мирової угоди відповідача зобовязувався сплатити до 15.11.2014.

Згідно п. 5 розділу С, вказана мирова угода набуває чинності вказаної у верхньому правому кутку першої сторінки.

Як встановлено під час розгляду справи, відповідно до умов укладеної мирової угоди відповідачем зобовязання з погашення заборгованості не виконані, що не заперечується сторонами під час розгляду справи.

Крім того, 20.03.2015, оскільки боржником не було виконано своїх зобовязань з оплати заборгованості у сумі 1 006 881,61 доларів США, між Компанією "Піонер Хай-Бред ОСОБА_2А." (далі первісний кредитор), ТОВ "Піонер Насіння Україна" (далі новий кредитор) та ТОВ "Агробонус" (далі боржник) укладено договір про відступлення права вимоги (а.с.22-25).

Як визначено преамбулою вказаного договору про відступлення права вимоги, під основним договором розуміється укладену мирову угоду від 04.07.2014

Відповідно до п.1.1 якого, первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно основним договором, а новий кредитор приймає право вимоги що належне первісному кредитору за основним договором.

Згідно п. 2.1 договору, боржник зобовязується виконати свої зобовязання за основним договором перед новим кредитором.

На дату укладення вказаного договору розмір зобовязань, що підлягають виконанню боржником перед новим кредитором становить 1 006 881,61 доларів США, що на дату підписання договору відповідно до офіційного курсу НБУ складає 23 554 988,38грн (далі основне зобовязання) (п. 2.2 договору).

Як визначено сторонами п 2.3 договору, боржник зобовязується сплатити суму, що визначено п. 2.2 договору, протягом двох років з дати укладення договору, але не пізніше 20.03.2017, згідно графіку:

33% від суми зобовязання, що складає 7 773 146,17грн не пізніше 20.03.2016;

67% від суми зобовязання, що складає 15 781 842,21грн не пізніше 20.03.2017.

Згідно п. 5.1 договору, вказаний договір набирає чинності з моменту підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідачів обовязку оплатити поставлений йому товар, новому кредитору, та застосування до нього відповідальності, встановленої договором та чинним законодавством за порушення відповідного зобовязання.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Згідно до ч.1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, в силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 692 ЦК України, яка регулює порядок оплати товару за договором купівлі-продажу, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так у договорі купівлі-продажу передбачено графік сплати платежів, зокрема, суму в розмірі 7 773 146,17грн відповідач мав оплатити до 20.03.2016.

Доказів сплати відповідачем поставленого товару на суму 7 773 146,17грн суду не надано, з огляду на що, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача 7 773 146,17грн основного боргу є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідачів 3% річних в розмірі 41 527,77грн за період з 21.03.2016 по 24.05.2016 та 272 060,12грн втрат від інфляції за період 21.03.2016 по 24.05.2016.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проте, суд зазначає, що позивачем при розрахунку невірно визначено початкову дату нарахування сум 3% річних та втрат від інфляції, оскільки відповідно до ч.5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Так, останній день до якого відповідачем мало бути виконано зобовязання є 20.03.2016, проте, це є вихідним днем неділя, таким чином, останнім днем виконання боржником обовязку з перерахування коштів є 21.03.2016, і відповідно прострочення виконання зобовязання починається з 22.03.2016.

Так за розрахунком суду, розмір 3% річних за період з 22.03.2016 по 24.05.2016 складає 40 888,88грн, в задоволенні вимог про стягнення 638,89грн 3% річних суд відмовляє.

За розрахунком суду розмір втрат від інфляції за період з 22.03.2016 по 24.05.2016 становить 280 105,32грн, проте, враховуючи що у суду відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог, розмір втрат від інфляції, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 272 060,12грн.

Крім того, позивачем заявлено вимоги про стягнення пені в розмірі 415 227,67грн за період з 21.03.2016 по 24.05.2016.

В силу ч. ст. 216, ч. 1 ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності у вигляді застосування господарських санкцій є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Одним з видів господарських санкцій, згідно ч.2 ст.217 ГК України, є штрафні санкції, до яких віднесені, у т.ч. штраф та пеня (ч.1 ст.230 ГК України).

Як визначено ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, згідно з п.2 ч.1 цієї норми, сплата неустойки.

Штраф та пеня є видами неустойки згідно з ст.549 ЦК України. При цьому, відповідно до вказаної норми, неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 4.3 договору, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань сторона несе відповідальність у вигляді пені в розмірі 30% річних від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення.

Встановлений відповідним пунктом договору розмір пені не перевищує максимального розміру, визначеного ст. 4 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань».

Проте, як вже зазначалось вище позивачем невірно розраховано початковий період нарахування пені.

За розрахунком суду, пеня, в розмірі встановленому сторонами в договорі а саме 30% річних, за період з 22.03.2016 по 24.05.2016 складає 408888,77грн; в задоволенні вимог про стягнення 6388,90грн пені суд відмовляє.

В силу ст. 49 ГПК України, судові витрати, понесені позивачем у звязку з оплатою позову судовим збором, підлягають частковому відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача, а саме в розмірі 127 424,76грн.

Керуючись ст. ст. 49, 82-84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробонус" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Піонер Насіння Україна" 7 773 146,17грн основного боргу, 408 888,77грн пені, 40 888,88грн 3% річних, 272060,12грн втрат від інфляції, а також 127 424,76грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

3. В частині стягнення 6388,90грн пені та 638,89грн 3% річних в задоволенні позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 04.08.2016

Суддя С.І. Чонгова