донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

02.08.2016 справа №905/1083/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: суддів: за участю представників: від позивача: від відповідача:ОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4, довіреність №25/03/16 від 25.03.2016р. не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ, м.Білицьке, м.Добропілля Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від26.04.2016р. (повний текст підписаний 04.05.2016р.)
у справі№905/1083/16 (суддя Д.М. Огороднік)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислова компанія НАК, м.Львів
до Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ, м.Білицьке, м.Добропілля Донецької області
простягнення 210440,20грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислова компанія НАК, м.Львів, позивач звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ, м.Білицьке, м.Добропілля Донецької області про стягнення 210440,20грн., які складаються з відсотків за користування чужими грошовими коштами у розмірі 178709,40грн., 3% річних у розмірі 2937,69грн. та інфляційних у розмірі 28793,11грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 26.04.2016р. (повний текст підписаний 04.05.2016р.) у справі №905/1083/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислова компанія НАК задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ 0,5% за користування чужими грошовими коштами у розмірі 178709,40грн., 3% річних у розмірі 2937,69грн. та інфляційні у розмірі 27793,11грн.

Рішення суду мотивоване неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №57/13-ПО від 01.11.2013р. щодо здійснення своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Публічне акціонерне товариство ДТЕК Октябрська ЦЗФ не погодилося з прийнятим рішенням та звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2016р. (повний текст підписаний 04.05.2016р.) у справі №905/1083/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, за наслідками неповного зясування обставин, які мають значення для справи. Так, апелянт зазначає, що у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами, 3 % річних та інфляційних слід відмовити через сплив строку позовної давності, оскільки до вимог про стягнення штрафних санкцій слід застосувати скорочений строк позовної давності в один рік.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 11.07.2016р. у справі №905/1083/16 (головуючий Зубченко І.В., судді Колядко Т.М., Ломовцева Н.В.) було прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено розгляд справи на 02.08.2016р.

На адресу суду від позивача надійшли заперечення на апеляційну скаргу, які судовою колегією розглянуті та долучені до матеріалів справи.

У звязку з перебуванням у відпустці суддів членів колегії Колядко Т.М., Ломовцевої Н.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду, в результаті автоматичної зміни складу колегії було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий Зубченко І.В., судді Попков Д.О., Радіонова О.О.

У судовому засіданні 02.08.2016р. представник позивача просив рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2016р. (повний текст підписаний 04.05.2016р.) у справі №905/1083/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, своїми правами, передбаченими ст.22 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) не скористався.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору. Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що матеріалами справи підтверджено належне повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду, явка сторін не була визнана обовязковою, представник відповідача не посилався на необхідність надання додаткових доказів, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутністю представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 ГПК України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст.81-1 ГПК України здійснено запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації та складено протокол.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заперечення на неї, заслухавши представника позивача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

01.11.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислова компанія НАК (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством ДТЕК Октябрська ЦЗФ (далі - покупець) був укладений договір купівлі-продажу №57/13-ПО (далі договір).

Відповідно до п.1.1 договору, постачальник зобовязується поставляти і передавати у власність покупцеві товар, а покупець зобовязується оплачувати та приймати товар на умовах, визначених у даному договорі.

Найменування, асортимент, кількість та ціна товару, що є предметом даного договору, визначаються у специфікаціях до даного договору (п.1.2).

Пунктом 2.2 передбачено, що загальна кількість товару, що постачається за цим договором, визначається як уся кількість товару, зазначена у чинних специфікаціях.

Відповідно до п.3.2 договору терміни поставки товару узгоджуються сторонами та вказуються у специфікаціях.

За умовами п.4.1 договору ціна товару вказується в специфікаціях до кожної окремої партії. В ціну включено ПДВ.

Загальна сума договору визначається виходячи з вартості товару, що вказаний у чинних специфікаціях до цього договору (п.4.2).

Згідно з пунктом 5.1 покупець здійснює оплату товару шляхом сплати грошових коштів на банківський рахунок покупця. Моментом виконання покупцем своїх зобовязань по здійсненню розрахунків за товар є дата надходження відповідної суми на банківський рахунок продавця.

Пунктом 5.2 передбачено, що оплата товару повинна здійснюватись у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до договору. Якщо сторони не вказали у специфікації строк оплати, тоді продавець повинен оплатити товар протягом 7 (семи) календарних днів з моменту прийому-передачі товару.

За умовами п.11.3 договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє протягом одного календарного року. В разі, якщо за 30 календарних днів до дати завершення дії цього договору жодна із сторін не підтвердить наміру його розірвати строк дії договору кожен раз продовжується на такий самий строк і на тих самих умовах.

Договір підписаний з обох сторін та скріплений печатками підприємств.

01.11.2013р. між сторонами було підписано специфікацію №1 до договору, в якій визначено найменування, кількість, ціну та умови поставки товару. Специфікацією №1 передбачено, що сума поставки товару складає 797417,40грн., строк поставки-105 днів, умови оплати -30 календарних днів з моменту поставки.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар за накладною №0574 від 21.02.2014р. на суму 797417,40грн., а представник відповідача за довіреністю №65 від 21.02.2014р. отримав зазначений товар. Однак, Публічне акціонерне товариство ДТЕК Октябрська ЦЗФ не здійснило своєчасно оплату вартості поставленого товару, що стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислова компанія НАК з позовом до суду.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків. Таким чином, відповідно до умов договору №57/13-ПО від 01.11.2013р., між сторонами у справі виникли певні взаємні зобовязання.

Укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

На виконання умов договору №57/13-ПО від 01.11.2013р. та специфікації №1 від 01.11.2013р. Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислова компанія НАК поставило Публічному акціонерному товариству ДТЕК Октябрська ЦЗФ товар за накладною №0574 від 21.02.2014р. на суму 797417,40грн., який був отриманий представником покупця за довіреністю №65 від 21.02.2014р. Товар був прийнятий відповідачем без будь-яких зауважень по якості та кількості.

Частиною 1 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що оплата товару повинна здійснюватись у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до договору.

Відповідно до умов специфікації №1, враховуючи дату поставки товару (21.02.2014р.), отриманий товар мав бути оплачений в строк включно до 23.03.2014р. (неділя). Разом з тим, за приписами ч.5 ст.254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Виходячи з цього, відповідач зобовязаний був здійснити оплату вартості поставленого товару в строк включно до 24.03.2014р. (понеділок).

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з наявних в матеріалах справи виписок за особовим рахунком, в якості оплати отриманого товару відповідач перерахував позивачу 03.04.2014р. - 110000,00грн., 29.04.2014р. - 70000,00грн., 30.04.2014р. - 30000,00грн., 13.05.2014р. - 452987,40грн., 20.05.2014р. - 34430,00грн., 27.05.2014р. - 100000,00грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст.525, 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом.

За приписами ст.599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

У звязку з порушенням відповідачем строків оплати вартості отриманого товару, позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами у розмірі 178709,40грн.

Статтею 536 ЦК України унормовано, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з ч.3 ст.692 ЦК України у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до п.6.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге, встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України).

За умовами пункту 9.4 договору у випадку несвоєчасної оплати товару, відповідно до ст.536 та ч.3 ст.692 ЦК України покупець сплачує продавцю за користування чужими грошовими коштами 0,5% від вартості отриманого та несвоєчасно оплаченого товару за кожен день користування.

Судом першої інстанції були задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 178709,40грн. за загальний період з 24.03.2014р. включно до 26.05.2014р. Апеляційний господарський суд зазначає, що судом першої інстанції не було враховано приписи ч.5 ст.254 ЦК України та помилково нараховано відсотки за користування чужими грошовими коштами за 24.03.2014р. Зробивши власний розрахунок, Донецький апеляційний господарський суд зазначає про правомірність нарахування суми 0,5% за користування чужими грошовими коштами у розмірі 174722,31грн. за загальний період з 25.03.2014р. включно до 26.05.2014р..

Крім процентів за користування чужими коштами позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2937,69грн. за загальний період з 24.03.2014р. включно до 26.05.2014р. та інфляційні у розмірі 28793,11грн. за квітень, травень, червень 2014р.

Згідно зі статтею 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з п.6.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Оскільки фактичні обставини справи свідчать про порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати, суд першої інстанції правильно зазначив про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних.

Разом з тим, зазначаючи про правомірність стягнення 3% річних в розмірі 2937,69грн. за загальний період з 24.03.2014р. включно до 26.05.2014р., суд першої інстанції не врахував, що оплата вартості товару мала бути здійснена в строк включно до 24.03.2014р. з підстав, про які було зазначено вище. З огляду на це, зробивши власний розрахунок, судова колегія зазначає, що стягненню з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ підлягають 3% у розмірі 2872,14грн. за загальний період з 25.03.2014р. включно до 26.05.2014р.

Крім процентів за користування чужими грошовими коштами та 3% річних господарським судом Донецької області стягнуто з відповідача інфляційні на загальну суму 27793,11грн.: за квітень 2014р. в розмірі 22684,77грн. (за період з 03.04.2014р. по 28.04.2014р.) та за травень 2014р. в розмірі 5108,34грн. (за період з 13.05.2014р. по 19.05.2014р.).

Однак з висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується і зазначає про відсутність підстав для стягнення інфляційних, оскільки, визначені в розрахунку суду, періоди нарахування не відповідають вимогам п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до якого розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція.

Крім того, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та ст.ст.17, 18 Закону України "Про інформацію" використовується та є офіційним індекс, розрахований Державною службою статистики України, який наводиться з одним десятковим знаком після коми.

З огляду на це, відсутні підстави для нарахування інфляційних за період з 03.04.2014р. по 28.04.2014р. та за період з 13.05.2014р. по 19.05.2014р.

Разом з тим, судом першої інстанції вірно зазначено, що позивачем помилково нараховано інфляцію за червень 2014р., оскільки остаточно відповідач погасив заборгованість 27.05.2014р.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи відзиву на позов та апеляційної скарги, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог про нарахування штрафних санкцій у звязку з закінченням строку позовної давності.

Згідно з приписами статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Положеннями ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За умовами статті 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність, зокрема скорочена. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної даності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до положень ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Отже, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Частиною третьою статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до частини четвертої, пятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Поважними причинами є такі обставини, які роблять своєчасне предявлення позову до суду неможливим або ускладненим.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислова компанія НАК просить стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ проценти за користування чужими грошовими коштами, 3% річних та інфляційні.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами (тобто не є неустойкою за порушення грошового зобов'язання).

У звязку з наведеним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про застосування строку позовної давності з огляду на те, що вимоги про стягнення процентів за користування грошовими коштами, 3% річних та інфляційних не є неустойкою, штрафом, пенею у розумінні ст.230 ГК України, для стягнення яких передбачений скорочений строк позовної давності в 1 рік. Для зазначених вимог застосовується загальний строк позовної давності в 3 роки. Оскільки відповідач зобовязаний був здійснити розрахунок включно до 24.03.2014р., а позивач звернувся до суду у березні 2016р. (01.03.2016р. згідно поштового штемпеля, наявного на конверті, в якому надійшла позовна заява), то позовні вимоги заявлені в межах строку загальної позовної давності.

Позивач також просить суд покласти на відповідача понесені ним витрати на послуги адвоката в розмірі 4000,00грн.

Відповідно до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.6.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Враховуючи, що позивач надав всі необхідні документи, які підтверджують надання послуг адвоката по даній справі, а також те, що внаслідок порушення саме відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, останній був змушений звернутися до адвоката за захистом своїх прав і охоронюваних законом інтересів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував співрозмірність наданих послуг з розміром позовних вимог та дійшов вірного висновку про часткове стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на оплату послуг адвоката в сумі 2500,00грн.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.104 ГПК України, судова колегія дійшла висновку, що рішення господарського суду частково не відповідає чинному законодавству та підлягає частковому скасуванню із здійсненням нового розподілу судового збору. Так, в частині стягнення інфляційних в розмірі 27793,11грн. рішення господарського суду слід скасувати, у позовних вимогах в цій частині відмовити. Крім того, розмір стягнутих судом процентів за користування чужими грошовими коштами (178709,40грн.) та розмір 3% річних (2937,69грн.) підлягає зменшенню, стягненню з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ підлягають 0,5% за користування чужими грошовими коштами в розмірі 174722,31грн. та 3% річних в розмірі 2872,14грн.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судовий збір за подання апеляційної скарги на підставі ст.49 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.43, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ, м.Білицьке, м.Добропілля Донецької області на рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2016р. (повний текст підписаний 04.05.2016р.) у справі №905/1083/16 - задовольнити частково.

Рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2016р. (повний текст підписаний 04.05.2016р.) у справі №905/1083/16 скасувати частково.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення наступним чином:

«Стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ (85043, Донецька обл., м.Добропілля, м.Білецьке, вул.Красноармійська, буд.1А; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислової компанії НАК (79024, м.Львів, вул.Б.Хмельницького, б.176, корп.5; ) суму 0,5% за користування чужими грошовими коштами у розмірі 174722,31грн., суму 3% річних у розмірі 2872,14грн., суму за послуги адвоката у розмірі 2500,00грн. та судовий збір у розмірі 2663,92грн.»

В іншій частині рішення господарського суду Донецької області від 26.04.2016р. (повний текст підписаний 04.05.2016р.) у справі №905/1083/16 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельно-промислової компанії НАК (79024, м.Львів, вул.Б.Хмельницького, б.176, корп.5; ) на користь Публічного акціонерного товариства ДТЕК Октябрська ЦЗФ (85043, Донецька обл., м.Добропілля, м.Білецьке, вул.Красноармійська, буд.1А; ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 541,95грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя І.В. Зубченко

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1 позивачу; 1 відповідачу; 1 до справи; 1 ДАГС; 1 - ГСДО