ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25.07.2016р. Справа№ 914/1601/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:
за позовом :Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів
до відповідача : ІНФОРМАЦІЯ_1 , м.Львів
за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору : Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова, м.Львів
про стягнення 17 428,25 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

За участю представників сторін:
від позивача : Яськевич О.Є. представник (довіреність №ЛЗ07/1-847-16 від 07.04.2016р.);
від відповідача не зявився;
від третьої особи : Куцак В.Л. представник (довіреність №2551 від 20.05.2016 року).

Права та обовязки , передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» звернулось з позовом до відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про стягнення 17 428,25 грн. заборгованості, з якої:15 285,84 грн. борг за спожитий природній газ, 1369,14 грн. пеня, 98,41 грн. три проценти річних та 674,86 грн. інфляційні втрати.
Ухвалою суду від 13.06.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 04.07.2016р.
Представником позивача подано клопотання за вих. №б/н від 04.07.2016р. (вх.№28238/16 від 04.07.2016р.), яким він просить долучити до матеріалів справи документи, у т.ч. копію акту звіряння взаємних розрахунків за договором № 114109РЕDIFB016 від 01.01.2016 року, за період з 02.01.2016-31.03.2016рр., у якому сторонами погоджено сальдо в сумі 15 285,84 грн. на користь позивача.
За вх.№ 3425/16 в документообігу господарського суду Львівської області зареєстровано 02.07.2016 року клопотання відповідача, ІНФОРМАЦІЯ_1 , про залучення до участі у справі іншого відповідача, а саме Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова. Клопотання мотивовано тим, що з метою проведення квартирно-експлуатаційного забезпечення військ у відповідність до вимог чинного законодавства, враховуючи порядок фінансування квартирно-експлуатаційного забезпечення, утримання, експлуатації та обліку фондів наказом Міністра оборони України від 03.07.2013 року №448 затверджено Положення про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України. Відповідно до вказаного наказу одним із основних завдань квартирно-експлуатаційного забезпечення є забезпечення військових частин комунальними послугами та енергоносіями.
Відповідно до п.2.1 наказу Міністра оборони України від 03.07.2013 року №448 квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин здійснюється квартирно-експлуатаційними органами ЗС України, до яких відносяться, зокрема : КЕВ (КЕЧ) , які здійснюють безпосереднє квартирно-експлуатаційне забезпечення військових частин, дислокованих у межах відповідальності. Відповідач , посилаючись на п.8.7 зазначеного наказу, стверджує, що КЕВ ( КЕЧ) або військові частини оформляють договори про надання військовим частинам комунальних послуг та енергоносіїв з відповідними підприємствами та організаціями. При цьому КЕВ (КЕЧ) відповідає за, зокрема : своєчасне проведення розрахунків за спожиті військовою частиною комунальні послуги та енергоносії в межах встановлених лімітів. Стверджує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 закріплений за квартирно експлуатаційним відділом м.Львова. Із врахуванням зазначеного , просить залучити до участі у справі в статусі іншого відповідача Кватирно-експлуатаційний відділ м.Львова. Клопотання мотивовано посиланням на ст.24 Господарського процесуального кодексу України. Документального обґрунтування та підтвердження обставин, на які посилається відповідач, останнім до клопотання не долучено.
Сторони явку повноважних представників в судове засідання 04.07.2016 року забезпечили. Представник відповідача просив задоволити його клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача.
З метою повного з та всебічного з`ясування обставин по справі, надання можливості позивачу висловити свою позицію по суті заявленого відповідачем клопотання,відповідачу ж подати документи в обґрунтування заявленого клопотання, які передбачені Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України на яке посилається відповідач, суд вбачав за доцільне: відкласти розгляд справи на 14.07.2016 року, залучити з ініціативи суду до участі у справі в статусі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова; розгляд клопотання відповідача про залучення до участі у справі іншого відповідача відкласти до наступного судового засідання.
14.07.2016 р. (за вх.№29921/16) в суді зареєстровано клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копії статуту ТОВ «Львівгаз збут».
В судове засідання 14.07.2016 року відповідач явку повноважного представника не забезпечив, документів які витребовувались ухвалою суду від 04.07.2016 року не подав.
З підстав, зазначених в ухвалі від 14.07.2016 року розгляд справи відкладався на 25.07.2016 року. В даній ухвалі суд серед іншого зобов`язував відповідача надати (з метою розгляду його клопотання про залучення до участі у справі іншого відповідача) договори поруки ( чи будь-якого іншого трьохстороннього договору) які б підтверджували зобов`язання КЕВ м.Львова на проведення розрахунків за договором постачання природного газу від 01.01.2016 року, який є підставою заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за поставлений, однак не оплачений газ. Аналогічні вимоги були сформовані в ухвалі і до третьої особи та до позивача.
В судове засідання 25.07.2016 року відповідач повторно явку повноважного представника не забезпечив, витребовуваних судом документів не подав, із клопотаннями , заявами, поясненнями причин невиконання вимог суду відповідач до суду не звертався.
Позивач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив. Пояснив, що у позивача відсутні договори поруки ( та будь- які інші договори, у т.ч. і трьохсторонні між позивачем, відповідачем та КЕВ м.Львова), укладені у 2016 році, які б підтверджували зобов`язання КЕВ м.Львова на проведення розрахунків за договором постачання природного газу від 01.01.2016 року, який є підставою заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за поставлений, однак не оплачений газ. Відтак, зважаючи що укладений з відповідачем договір є двостороннім, просить позов задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача заявлену до стягнення суму заборгованості.
Також, представником позивача в усній формі надано пояснення того, що згідно ч.3 п.3 Положення про військові комісаріати, затвердженого постановою КМ України, від 03.06.2013р. №389районні, міські, обєднані міські, військові комісаріати підпорядковуються відповідному обласному військовому комісаріату, на території відповідальності якого вони перебувають згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Відповідно до п.7 вищенаведеного Положення, обласні військові комісаріати є юридичними особами, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах казначейства. Інші військові комісаріати є відокремленими підрозділами відповідних обласних військових комісаріатів. Оскільки, лише обласні військові комісаріати є юридичними особами які мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства, договір на постачання природного газу укладався із ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Третя особа у справі, КЕВ м.Львова, явку повноважного представника в судове засідання забезпечила. 22.07.2016 року від третьої особи до господарського суду поступило пояснення по суті позовних вимог (зареєстроване за вх.№30924/14 ). В судовому засіданні представник КЕВ м.Львова пояснила, що КЕВ м.Львова не має можливості долучити до матеріалів справи договір поруки чи будь-який інший договір (в т.ч. трьохсторонній ), які б підтверджували зобов`язання третьої особи ( КЕВ м.Львова) на проведення розрахунків за договором від 01.01.2016 року « на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (бюджетних організацій )» № 114109РЕDIFB016, так як договірні зобов`язання за результатами тендерних процедур закупівель природного газу між сторонами, а саме , позивачем,ТзОВ «Львівгаз збут», і третьою особою, КЕВ м.Львова, не виникали. Представник третьої особи також звернув увагу на те, що КЕВ м.Львова входить до структури Міністерства оборони України, фінансується виключно за рахунок Державного бюджету України та має пряме відношення до виконання статті 23 Бюджетного кодексу України та Закону України «Про здійснення державних закупівель» №1197-У11 від 10.04.2014 р. (зі змінами та доповненнями). У зв`язку із відсутністю необхідних та належно оформлених документів по державній закупівлі, документів які б підтверджували покладення на КЕВ м.Львова зобов`язання на проведення розрахунків за договором від 01.01.2016 року « на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (бюджетних організацій )» № 114109РЕDIFB016, представник КЕВ м.Львова висловив заперечення проти задоволення клопотання відповідача , переведення КЕВ м.Львова в статус відповідача по справі, а відтак й проти задоволення позову за рахунок КЕВ м.Львова.
Відповідно до ч.1 ст.24 ГПК України, господарський суд за наявності достатніх підстав має право до прийняття рішення залучити за клопотанням сторони або за своєю ініціативою до участі у справі іншого відповідача.
Зі змісту ч.1 ст.24 ГПК України вбачається, що можливість залучення до участі у справі іншого відповідача, ставиться в залежність від наявності достатніх підстав для вчинення відповідної процесуальної дії і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин та матеріалів певної справи і з огляду на те, чи сприятиме залучення іншого відповідача з`ясуванню усього кола обставин, що входять до предмета доказування у справі, встановленню наявності або відсутності правопорушення, прийняттю законного та обгрунтованого рішення. При цьому необхідною умовою є те, що інший відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої можливо б було задовольнити позовні вимоги, - на відміну від третьої особи на стороні відповідача, за рахунок якої такі вимоги ніколи не задовольняються.
Розглянувши в судовому засіданні клопотання відповідача (вх.№3425/16 від 02.07.16р. ) , вислухавши представників позивача та третьої особи, виходячи із наявних у справі матеріалів, керуючись Положенням про військові комісаріати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 р. №389, Положенням про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 р. № 448, нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, виходячи із вимог ст.24 Господарського процесуального кодексу України, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі КЕВ м.Львова в статусі іншого відповідача, оскільки суду, у т.ч. й відповідачем, не надано належних та допустимих які б підтверджували зобов`язання КЕВ м.Львова на проведення розрахунків за договором № 114109РЕDIFB016«на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (бюджетних організацій)» від 01.01.2016 року, який є підставою заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості за поставлений, однак не оплачений газ.
Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, заявлену до стягнення суму боргу за спожитий природний газ не спростував та не заперечив в порядку ст.ст.32-34 Господарського процесуального кодексу України.
У відповідності до п. 3.9.1.постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції`за змістом зазначеноїстатті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.
Як зазначено у п.2.3 Постанови пленуму ВГСУ №18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом ( частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з`ясування місцевим господарським судом обставин справи.
За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України (далі -ГПК України) на сторони покладається обов`язок доводити їх вимоги чи заперечення.
Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявлені клопотань та здійсненні інших процесуальних прав.
У статті 22 ГПК України викладено процесуальні права та обов`язки сторін, серед яких, зокрема, право сторони знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, тощо.
Викладені в ст.22 ГПК України права та обов`язки виникають з моменту набуття стороною відповідного процесуального статусу. Права позивача виникають з моменту подання позову до господарського суду, права відповідача - з моменту перед`явлення до нього позову.
Сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об`активного дослідження всіх обставин справи.
Ухвали суду по даній справі внесені в Єдиний державний реєстр судових рішень, ухвали скеровувались відповідачу на адресу, зазначену у позовній заяві,ухвали відповідач отримував, що підтверджують документи у справі, однак з невідомих суду причин відповідач не забезпечив в судове засідання 25.07.2016р., як і у попереднє судове засідання, явку повноважного представника, не виконав вимог суду згідно ухвал і не надав суду відзиву на позовну заяву , доказів проведення повного розрахунку з позивачем за надані послуги, тощо відтак, позовні вимоги не заперечив і не спростував в порядку ст.ст.32-34, 36 ГПК України.
Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено сторонам можливість реалізації передбачених ст.22 ГПК Україниправ сторін в процесі, а тому суд в межах процесуального Закону (ст.ст.43, 75 ГПК України) розглядає справу за відсутності представника відповідача та за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача, третьої особи суд встановив наступне.
01.01.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Львівгаз збут (постачальник) та Львівським обласним військовим комісаріатом (споживач) було укладено договір № 114109РЕDIFB016«на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (бюджетних організацій)» (надалі договір), за умовами якого постачальник зобовязувався передати у власність споживачу у 2016р. природній газ (надалі газ), а споживач зобовязувався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.
Відповідно до п.1.4. та п.1.5. договору добові планові обсяги постачання газу визначаються шляхом ділення місячного планового обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця. Передача газу за цим Договором здійснюється на межах балансової належності об`єктів Споживача відповідно до актів розмежування ділянок обслуговування (далі пункти призначення).
Відповідно до п.2.3. договору обсяг переданого (спожитого) газу за розрахунковий період (пункт 4.1. договору), що підлягає оплаті споживачем, визначається на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційних вузлів обліку (лічильників газу), визначених в заяві-приєднанні до договору розподілу природного газу, укладеного між оператором ГРМ та споживачем, а також з урахуванням процедур, передбачених Кодексом ГРМ.
Відповідно до п.2.8. договору постачання та споживання підтверджених обсягів газу протягом місяця здійснюється, як правило, в рівномірному режимі, виходячи із середньодобової норми (далі добова норма), яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця, або згідно узгодженого сторонами графіку у випадку, якщо споживання здійснюється протягом місяця нерівномірно.
Відповідно до п.2.9.1. договору за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог Кодексу ГРМ.
Відповідно до п.2.9.2. договору на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.
Відповідно до п.2.9.3. договору споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання-передачі газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу.
Відповідно до п.2.9.4. договору у випадку відмови від підписання акта приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. споживач в такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набрання таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника.
Відповідно до п.2.9.5. договору у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітним, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.
Відповідно до п.3.5. та п.3.6. договору місячна вартість газу визначається як добуток ціни газу та загального обсягу фактично поставленого (спожитого) газу, визначеного згідно з розділом ІІ цього договору. Загальна сума договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним договором.
Відповідно до п.4.1. договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.
Відповідно до п.4.2.1. договору - 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.
Відповідно до п.4.2.3. та п.4.3. договору остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу. Датою оплати (здійснення розрахунку) є дата зарахування коштів на банківський рахунок постачальника.
Відповідно до п.5.2.1. та п.5.2.5. договору постачальник зобовязувався забезпечувати постачання газу до пунктів призначення на умовах та в обсягах, визначених договором, за умови дотримання споживачем дисципліни відбору газу та розрахунків за його постачання. Складати та підписувати акт приймання-передачі газу у порядку, визначеному договором.
Відповідно до п.5.4.1. та п.5.4.2. договору споживач зобовязувався дотримуватись дисципліни споживання газу, визначеної розділом ІІ договору, а також Правилами постачання природного газу. Оплачувати постачальнику вартість газу на умовах та в обсягах, визначених договором.
Відповідно до п.6.2.1. договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до п.10.2. договору сторони домовились, що строк позовної давності, у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, компенсацій встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.
Позивач свої зобов`язання виконав повністю та належним чином.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 114109РЕDIFB016 від 01.01.2016р. позивач поставив природний газ, а відповідач прийняв на загальну суму 15 285,86 грн. (з ПДВ) за період з 01.01.2016р. по березень2016р., згідно актів прийому-передачі природного газу: №ЗЛВ00005069 від 31.01.2016р. на суму 4 387,18 грн.; №ЗЛВ00010029 від 29.02.2016р. на суму 4 825,90 грн.; №ЗЛВ00019041 від 31.03.2016р. на суму 6 072,78 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їхніми печатками. В актах має місце посилання на договір №114109РЕDIFB016 від 01.01.2016р.
Проте, відповідач порушив свої зобовязання,отриманий газ у встановлені договором строки не оплатив. Доказів зворотнього відповідач суду не надав.
Представником позивача долучено до матеріалів справи підписаний між сторонами акт звірки взаєморозрахунків за період: 02.01.2016-31.03.2016 рр. за поставлений на підставі Договору №114109РЕDIFB016 від 01.01.2016р . природний газ,згідно якого станом на 31.03.2016р. заборгованість відповідача на користь позивача становить 15 285,84 грн. ( 15 285,84 грн. 0,02 грн.).
Позивач у позовній заяві стверджує, що станом на травень 2016р. заборгованість відповідача за поставлений природній газ становить 15 285,84 грн. Слід зазначити, що в предмет дослідження у даній справі входять акти прийому-передачі природного газу за січень, лютий та березень 2016 року, саме по яких і мала місце поставка природного газу відповідачу на суму основного боргу, вимога про стягнення якого заявлена позивачем у даній справі. Відтак, поставка газу за квітень 2016 року, незважаючи на зазначене позивачем у позовній заяві, однак з огляду на долучені до матеріалів справи акти прийому-передачі згідно яких вартість природного газу відповідає сумі основного боргу, в предмет дослідження у даній справі не входить, оскільки вартість поставленого у квітні 2016 року природного газу позивачем не включена в ціну позову.
Позивач, на підставі п.6.2.1. договору нарахував пеню, яка згідно поданого ним розрахунку позовних вимог, становить 1369,14 грн.
Крім того, позивач згідно умов ст.625 ЦК України нарахував відповідачу інфляційні втрати та три проценти річних, які згідно поданого розрахунку позовних вимог становлять: 674,84 грн. інфляційні втрати та 98,41 грн. 3% річних.
Отже, позивач просить стягнути з відповідача 17 428,25 грн. заборгованості, з якої 15285,84 грн. борг за спожитий природній газ, 1369,14 грн. пеня, 98,41 грн. три проценти річних та 674,84 грн. інфляційних нарахувань.
При прийнятті рішення суд виходить із наступного:
Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.
Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовамист.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.
Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, але при укладенні договору сторони повинні керуватися вимогами Цивільного кодексу України, іншими актами цивільного законодавства.
Підставою заявлених позивачем вимог є двосторонній договір поставки, зміст якого, як підстави виникнення цивільно-правового зобовязання, визначено тими правами та обовязками, які взяли на себе учасники договору (в даному випадку ТООВ «Львівгаз збут» (постачальник) та Львівський обласний військовий комісаріат (споживач)) відповідно до умов договору№114109РЕDIFB016 від 01.01.2016р., які закріплені і сформульовані у цьому договорі.
Зі змісту Договору не вбачається, що він укладений на користь третьої особи.
Факт постачання позивачем природного газу на загальну суму 15 285,86 грн. (з ПДВ) за період з 01.01.2016р. по березень 2016р.підтверджується актами прийому-передачі природного газу: №ЗЛВ00005069 від 31.01.2016р. на суму 4 387,18 грн.; №ЗЛВ00010029 від 29.02.2016р. на суму 4 825,90 грн.; №ЗЛВ00019041 від 31.03.2016р. на суму 6 072,78 грн., які підписані представниками сторін та скріплені їхніми печатками та у яких має місце посилання на договір №114109РЕDIFB016 від 01.01.2016р. , як на підставу поставки газу.
В акті взаємозвірки підтверджено відповідачем суму основного боргу 15 285,84 грн. ( 15 285,86 грн. 0,02 грн.) за поставлений по договору №114109РЕDIFB016 від 01.01.2016р, однак не оплачений природний газ.
Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовами п.4.2.3. договору сторони погодили, що остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідач порушив свої зобовязання за договором №114109РЕDIFB016 від 01.01.2016р. «на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (бюджетних організацій)», не здійснивши оплати за спожитий природній газ в сумі 15 285,84 грн. у встановлені Договором строки.
Суд розглядає спір в межах заявлених позивачем вимог. Відтак, основний борг складає 15 285,84 грн.
Ця ж сума боргу відображена в підписаному між сторонами акті звірки взаєморозрахунків, який долучений позивачем до матеріалів справи.
Згідно ст.193 ГК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 15 285,84 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Слід зазначити, що інфляційні та річні є окремим видом цивільних зобов`язань, які існують в силу прострочення боржником терміну виконання грошового зобов`язання та є за своєю правовою природою відшкодуванням матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд встановив, що позивачем при проведенні розрахунків допущені арифметичні помилки, у зв`язку з чим вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягають до задоволення частково, а саме : інфляційні втрати в сумі 627,93 грн. (185,18 грн. +223,90 грн.+218,85 грн.), а 3 % річних в сумі 82,44 грн.(35,70 грн.+27,77 грн.+18,97 грн.).
Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. При цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.
Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.
Так у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно п.6 ст.231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, які визначаються обліковою ставкою НБУ за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.
Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.
У відповідності до п. 6.2.1. договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Терміном є певний момент у часі , з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.252 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок ( ст.253 ЦК України).
Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Перевіривши розрахунок пені суд встановив, що позивачем у розрахунку допущені помилки, відтак вимога про стягнення пені підлягає до задоволення частково, виходячи із наступного.
Враховуючи, що за спожитий природний газ відповідач зобов`язаний був провести розрахунки з позивачем до 10 числа місяця наступного за місяцем поставки газу, то:
за газ спожитий у січні 2016 року, вартістю 4387,18 грн., відповідач зобов`язаний був провести розрахунок включно по 09.02.2016 року. З 10.02.2016 року має місце про строчка виконання грошового зобов`язання.
З 10.02.2016 р. по 19.05.2016 р. розмір пені =507,28грн.
Однак в межах заявлених вимог з 11.02.2016 р. по 19.05.2016 р. розмір пені = 502,01 грн. В цій сумі підлягає до стягнення.
за газ спожитий у лютому 2016 року, вартістю 4825,90 грн., відповідач зобов`язаний був провести розрахунок включно по 09.03.2016 року. З 10.03.2016 року має місце про строчка виконання грошового зобов`язання.
З 10.03.2016р. по 19.05.2016р. розмір пені =389,76грн.
Однак, в межах заявлених вимог з 11.03.2016р. по 19.05.2016 року розмір пені -383,96 грн. В цій сумі підлягає до задоволення.
за природний газ спожитий у березні 2016 року вартістю 6072,78 грн. відповідач зобов`язаний був провести розрахунок включно по 11.04.2016 року, оскільки 09.03.2016 р. і 10.03.2016р. припадали на вихідні дні (суботу та неділю). Відповідно останнім днем строку для оплати було 11.04.2016р. З 12.04.2016 року має місце про строчка виконання грошового зобов`язання.
Відтак, за період з 12.04.2016 р. по 19.05.2016 р. пеня складає 246,55 грн. і в цій сумі підлягає до стягнення.
Таким чином, вимога позивача про стягнення 1369,14 грн. пені підлягає до задоволення частково, в сумі 1 132,52 грн. (502,01 грн.+383,96 грн.+246,55 грн.).
Із врахуванням вищенаведеного, позов підлягає до задоволення частково, в сумі 17128,71 грн. заборгованості, з якої : 15 285,84 грн. основний борг, 82,44 грн. 3% річних, 627,91 грн. інфляційні втрати, 1 132,52 грн. пеня.
В задоволенні решти вимог, а саме в стягненні 46,93 грн. інфляційних втрат, 15,97 грн. 3% річних та в стягненні 236,62 грн. пені позивачу слід відмовити за безпідставністю.
В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.
В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №197 від 01.06.2016р. на суму 1 378,00 грн., який відповідно до ст.49 ГПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 11, 525, 526, 530, 549, 610-612, 625, 627-629 ЦК України, ст.ст. 174, 193, 230-232 ГК України, ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49,82, 84,85, 87, 115, 116 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.
2. Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м.Львів, Шевченківський район, вул.Золота, 42; ) 17 128,73 грн. заборгованості, з якої: 15 285,84 грн. основний борг, 82,44 грн. 3% річних, 627,93 грн. інфляційні втрати, 1 132,52 грн. пеня., а також стягнути 1354,31 грн. судового збору.
3. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 46,93 грн. інфляційних втрат, 15,97 грн. 3% річних та в стягненні 236,62 грн. пені відмовити позивачу.
4. Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України, після набрання судовим рішенням законної сили.
Повний текст виготовлено 02.08.2016р.

Суддя Кітаєва С.Б.