ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" серпня 2016 р.Справа № 916/1326/16

за позовом Приватного акціонерного товариства „Шполатехагро

до відповідачів: 1. Товариство з обмеженою відповідальністю „Роско Трейд; 2. Товариство з обмеженою відповідальністю „Лекс

про визнання недійсним договору поруки

Суддя Смелянець Г.Є.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю № 18-05-16/1 від 18.05.2016р.

від відповідачів: не з'явились

Суть спору: ПрАТ „Шполатехагро звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до ТОВ „Роско Трейд та ТОВ „Лекс про визнання недійсним на підставі ст.234 ЦК України договору поруки від 22.09.2015р. № 2209/1, який укладений між ТОВ „Роско Трейд та ТОВ „Лекс, з посиланням при цьому на те, що вказаний договір вчинено без наміру створення правових наслідків, обумовлених ним.

По-перше, сума, на яку поручився ТОВ „Лекс 1 000 грн. складає лише 0,068% від суми лише основного боргу, який за розрахунками ТОВ „Роско Трейд становить 1 486 079, 80 грн. В даному випадку, для реального забезпечення вимог Кредитора, Кредитор та Поручитель повинні були, як мету укладення оспорюваного правочину, вказати повну солідарну відповідальність поручителя та боржника. Сума грошового зобовязання становить фактично майже 2 000 000 грн., але Кредитор та Поручитель вирішують обмежити поруку Поручителя сумою в 1 000 грн. Цей факт підтверджує лише реальну фіктивність договору поруки, оскільки розмір поруки не становить, попри повну солідарну відповідальність, навіть 50% суми боргу.

По-друге, укладання договору поруки мало на меті лише передачу справи на вирішення господарського суду Дніпропетровської області, а не Черкаської області, тобто мета укладання договору поруки не була матеріально-правовою, а процесуальною. Саме в зміні територіальної підсудності спору про стягнення заборгованості з боржника полягає і умисел сторін договору поруки, що підтверджується тим, що саме після укладання договору поруки 22.09.2015р. ТОВ „Роско Трейд відразу звернулося до господарського осуду Дніпропетровської області з позовом про стягнення боргу. При цьому, ТОВ „Роско Трейд, підписуючи з ТОВ „Лекс договір поруки в межах 1 000 грн. ніяким чином не ставили за мету в повній мірі захистити інтереси кредитора щодо виконання боргового зобовязання ПрАТ „Шполатехагро.

Також позивач посилається на те, що укладаючи оспорюваний правочин Кредитор та Поручитель порушили права та законні інтереси позивача щодо належного судового захисту своїх законних прав та інтересів, та фактично штучним маніпулюванням юридичними фактами знехтували чіткими та безспірними положеннями ст.15 ГПК України щодо територіальної підсудності даної категорії справ та навмисно створили умови за яких спір щодо стягнення з ПрАТ „Шполатехагро заборгованості розглядався з порушенням територіальної підсудності спору.

Відповідач-1 (ТОВ „Роско Трейд) у судові засідання не зявився, про причини свого незявлення суд не повідомив, та відзив на позов не надав. Ухвала про порушення провадження у справі від 25.05.2016р., ухвали про відкладення розгляду справи від 06.06.2016р., від 29.06.2016р., які надіслані відповідачу -1 на адресу що зазначена у позові, одержані відповідачем-1, а тому господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача 1 у судових засіданнях та в силу вимог ст.75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Відповідач -2 (ТОВ „Лекс) також судові засідання не зявився, про причини свого незявлення суд не повідомив, та відзив на позов не надав. Ухвала про порушення провадження у справі від 25.05.2016р., ухвали про відкладення розгляду справи від 06.06.2016р., від 29.06.2016р., які надіслані відповідачу -2 на адресу що зазначена у позові, одержані відповідачем-2, а тому господарський суд визнав за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача 2 у судових засіданнях та в силу вимог ст.75 ГПК України за наявними у справі матеріалами.

Під час розгляду справи судом на підставі відповідного клопотання позивача продовжений строк вирішення спору на 15 днів до 09.08.2016р., про що 13.07.2016р. винесено відповідну ухвалу.

Позивач на виконання вимог суду надав заяву про залучення копій документів до матеріалів справи від 13.07. 20016р. за вх.№17554/16, а також додаткові пояснення щодо обґрунтування позовних вимог про визнання договору поруки недійсним від 29.07.2016р. за вх.№18986/16, згідно з якими позивач посилається на те, що постановою від 22.04.2015р. у справі №904/8538/14 ВГСУ фактично встановив та визначив умови, за яких договір поруки вважається фіктивним (недійсним), а саме: необхідна обовязкова наявність обставин про те, що сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину. В даному випадку, після виникнення прострочки виконання зобовязання за договором поставки та після укладення договору поруки ТОВ „Роско Трейд, до звернення до суду, не зверталося з вимогою до ТОВ „Лекс солідарно сплатити борг в межах 1000 грн. на підставі договору поруки. Після набрання чинності постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2016р. ТОВ „Роско Трейд отримало в господарському суді наказ від 25.04.2016р. для примусового виконання рішення господарського суду на підставі якого 16.05.2016р. було відкрито виконавче провадження. У відношенні ТОВ „Лекс наказ про примусове стягнення боргу не видався та виконавче провадження не відкривалося.

Також позивач посилається на те, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.12.2015р. у справі №910/16699/15 про визнання договору поруки недійсним фактично встановлені і визначені умови за яких договір поруки вважається фіктивним, а саме: необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. В даному випадку умисел сторін полягає в зміні територіальної підсудності спору про стягнення заборгованості з боржника. Цей факт підтверджується тим, що саме після укладання договору поруки 22.09.2015р. ТОВ „Роско Трейд відразу звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення боргу. Додатково про фіктивність договору поруки свідчить навіть той факт, що ТОВ „Роско Трейд звертається до господарського суду за місцем знаходження поручителя, з якого можна стягнути суму боргу розміром 1000 грн, а не за місцем знаходження ПрАТ „Шполатехагро позовні вимоги до якого становлять близько 2 000 000 грн.

На підставі ст. 85 ГПК України у судовому засіданні за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив:

28.07.2014р. між ТОВ „Роско Трейд (постачальник) та ПрАТ „Шполатехагро (покупець) укладений договір поставки № КА-7, згідно з яким постачальник зобовязується поставити покупцю засоби захисту рослин та іншу хімічну продукцію (товар), а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар на умовах цього договору.

Відповідно до умов п. 7.2. договору поставки даний договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

22.09.2015р. між ТОВ „Роско Трейд (кредитор) та ТОВ „Лекс (поручитель) укладений договір поруки № 2209/1, згідно з яким поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ПрАТ „Шполатехагро (боржник) взятих на себе зобовязань, які випливають з договору поставки №КА-7 від 28.07.2014р., укладеним між боржником та кредитором, в тому числі: поручитель зобовязаний сплатити на користь кредитора частину заборгованості боржника в розмірі та на умовах визначених цим договором; поручитель повинен виконати зобовязання в тому ж порядку, який встановлено для боржника договором з урахуванням порядку, зазначеного у цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором у розмірі зобовязань передбачених договором поставки, але в сумі, що не перевищує 1 000 грн. Боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобовязань, вказаних у п. 1.1. цього договору як від боржника та поручителя разом, так і від кожного окремо, з урахуванням розміру відповідальності поручителя, зазначеного в цьому пункті.

Згідно з умовами п. 1.3. договору поруки відповідальність поручителя виникає у випадку невиконання/неналежного виконання боржником зобовязань.

Відповідно до п. 1.4. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за невиконання/неналежне виконання зобовязань всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами.

Згідно з умовами п. 2.1. договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобовязань, які випливають з договору переведення боргу за умови, якщо в установлений договором переведення боргу строк виконання, зобовязання не будуть виконані боржником або виконані не в повному обсязі, або виконані неналежним чином.

Відповідно до п. 5.4. договору поруки дія цього договору закінчується 31.12.2015р., але не раніше належного виконання боржником взятих на себе зобовязань по договору переведення боргу у повному обсязі чи виконання поручителем своїх зобовязань, згідно з умовами цього договору.

11.12.2015р. за вх.№10653/15 господарський суд Дніпропетровської області одержав позовну заяву ТОВ „Роско Трейд до ПрАТ „Шполатехагро та ТОВ „Лекс про стягнення 3 231355,13 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2016р. по справі № 904/10645/15 позовні вимоги ТОВ „Роско Трейд задоволені повністю. З ПрАТ „Шполатехагро на користь ТОВ „Роско Трейд стягнуто 1 541 251,20 грн. основної заборгованості; 11 010,88 грн. штрафу на підставі п. 6.2. договору у розмірі 20%, 629 344,55 грн. пені. 270 769,43 грн. 20% річних на підставі п. 6.2. договору, 545 439,59 грн. інфляційних втрат, 44 982,23 грн. судового збору. З ТОВ „Лекс на користь ТОВ „Роско Трейд стягнуто 1 000 грн. основної заборгованості.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2016р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 03.02.2016р. по справі № 904/10645/15 змінено і його резолютивну частину викладено у наступній редакції: „Позов ТОВ „Роско Трейд задовольнити частково. Стягнути з ПрАТ „Шполатехагро на користь ТОВ „Роско Трейд борг, скоригований згідно збільшення курсу долара, у сумі 1 542 251,20 грн., штраф у сумі 11 010,88 грн., пеню у сумі 284 506,43 грн., 20% річних у сумі 243 970,52 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 38 246 грн. В іншій частині позову відмовити. Стягнути з ТОВ „Роско Трейд на користь ПрАТ „Шполатехагро витрати на сплату судового збору за розгляд апеляційної скарги у сумі 11 579,46 грн.

Реєстр судових рішень свідчить, що постановою ВГСУ від 26.07.2016р. у справі №№904/10645/15 постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.04.2016 зі справи № 904/10645/15 змінено, викладенням пункту 2 резолютивної частини цієї постанови в такій редакції: „Позов задовольнити частково. Стягнути з ПрАТ „Шполатехагро на користь ТОВ „Роско Трейд 1 541 251,20 грн. основного боргу, 11 010,88 грн. штрафу, 284 506,43 грн. пені, 243 970,52 грн. - 20% річних та 38 246 грн. судового збору. Стягнути з ТОВ „Лекс на користь ТОВ „Роско Трейд 1 000 грн. основного боргу. У решті позову відмовити.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов наступних висновків.

Як вище встановлено господарським судом, предметом позовних вимог ПрАТ „Шполатехагро (боржник за договором поставки) є визнання недійсним договору поруки, який укладений між ТОВ „Роско Трейд (кредитор за договором поставки) і ТОВ „Лекс (поручитель), з підстав фіктивності цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлюються цим правочином.

Згідно з розясненнями, що містяться у п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсним фіктивний правочин (стаття 234 Цивільного кодексу України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Як вище встановлено господарським судом, ТОВ „Роско Трейд поданий позов про стягнення з ТОВ „Лекс боргу за договором поруки. Більш того, постановою ВГСУ від 26.07.2016р. у справі №904/10645/15 з ТОВ „Лекс на користь ТОВ „Роско Трейд стягнуто 1 000 грн. основного боргу на підставі договору поруки.

Таким чином встановлені обставини справи свідчать про вчинення стороною договору поруки (ТОВ „Роско Трейд) дій направлених на виконання договору поруки, тобто стягнення грошових коштів з поручителя. В свою чергу такі дії свідчать про відсутність умислу з боку цієї сторони під час укладення договору поруки.

Посилання позивача на те, що обмеження поруки між кредитором та поручителем сумою в 1 000 грн. свідчить про реальну фіктивність договору поруки, не приймаються до уваги господарським судом в силу вимог ч.2 ст.553 ЦК України згідно з якою порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі, вимог ч.2 ст.554 ЦК України, згідно з якою поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, чинного законодавства України, зокрема , з огляду на наступне.

Посилання позивача на те, що ТОВ „Роско Трейд не зверталося до ТОВ „Лекс з вимогою сплати боргу, до подання до суду відповідного позову також не підтверджує обставин фіктивності оспорюваного позивачем договору поруки, за умови вищевстановлених обставин справи, які свідчать про звернення ТОВ „Роско Трейд до ТОВ „Лекс з відповідним позовом. Більш того, такі посилання позивача не підтверджені жодними доказами, а відповідно до ст.33 ГПК України кожна особа повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Посилання позивача на те, що наказ про примусове стягнення боргу з ТОВ „Лекс не видавався та виконавче провадження не відкривалося також не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються постановою ВГСУ від 26.07.2016р. у справі №№904/10645/15.

За таких обставин господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ПрАТ „Шполатехагро.

Окрім того, згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, якщо чинне законодавство прямо не визначає коло осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК України. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь - яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Отже, виходячи із наведених приписів, позивач, звертаючись до суду із даним позовом та вимагаючи визнати недійсним договір поруки, не будучи його стороною, зобов'язаний довести, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, в свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.

Проте посилання позивача на те, що фіктивним договором поруки порушуються право позивача на належний судовий захист в порядку визначеному ст.15 ГПК України, не приймаються до уваги господарським судом, оскільки вимогами ст.15 ГПК України передбачена можливість розгляду справ господарським судом як за місцезнаходженням відповідача, так і за місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.

На підставі ст.44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, ст.ст. 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити Приватному акціонерному товариству „Шполатехагро у задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено у встановленому законом порядку.

Повне рішення складено 08 серпня 2016 р.

Суддя Г.Є. Смелянець