РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р. Справа № 903/241/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Електротермометрія" на ухвалу господарського суду Волинської області від 06.07.2016 року у справі № 903/241/16 (суддя Кравчук В.О.)

за заявою Публічного акціонерного товариства "Електротермометрія"

про розстрочку виконання рішення суду від 30.05.2016 року у справі № 903/241/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньгаз збут"

до Публічного акціонерного товариства "Електротермометрія"

про стягнення 477325,81 грн.

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю,

органу ДВС - не з'явився.

В судовому засіданні від 09.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 30.05.2016 року позовні вимоги ТзОВ "Волиньгаз збут" задоволено повністю. Стягнуто з ПАТ "Електротермометрія" на користь ТзОВ "Волиньгаз збут" 477325,81 грн. з яких: 443638,34 грн. основного боргу, 29300,68 грн. - пені, 2030,18 грн. - 3% річних, 2356,61 грн. інфляційних втрат, а також 7159,18 грн. витрат по сплаті судового збору.

На виконання відповідного рішення судом першої інстанції видано наказ №903/241/16-1 від 14.06.2016 року.

29.06.2016 року від відповідача на адресу суду першої інстанції надійшла заява про розстрочку виконання рішення від 30.05.2016 року у справі №903/241/16 наступними частинами: липень 2016 року - 39700 грн., серпень 2016 року - 39700 грн., вересень 2016 року - 39700 грн., жовтень 2016 року - 39700 грн., листопад 2016 року - 39700 грн., грудень 2016 року - 39 700 грн., січень 2017 року - 39700 грн., лютий 2017 року - 39700 грн., березень 2017 року - 39700 грн., квітень 2017 року - 39700 грн., травень 2017 року - 39700 грн. та червень 2017 року - 40625,81 грн.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 06.07.2016 року зазначену заяву залишено без задоволення.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останню скасувати та постановити нове судове рішення, яким розстрочити виконання рішення суду першої інстанції від 30.05.2016 року згідно відповідного графіку.

В судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги в повному обсязі, просив оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нове судове рішення, яким розстрочити виконання рішення господарського суду Волинської області від 30.05.2016 року справі № 903/241/16 до 31.06.2017 року відповідно до графіку (графік зазначено в апеляційній скарзі).

Представник позивача заперечила вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, зазначених в запереченнях, просила оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Від органу ДВС в судове засідання представники не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату засідання орган ДВС був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, 29.06.2016 року відповідач звернувся до суду першої інстанції із заявою про розстрочку виконання рішення від 30.05.2016 року.

В обґрунтування звернення з відповідною заявою заявник послався на скрутне фінансове становище останнього. Вказав на те, що у останнього відсутні кошти на рахунках у банку і в касі, що підтверджується фінансовим звітом товариства та виписками з банку.

Розстрочку виконання відповідного рішення останній просив здійснити наступними частинами: липень 2016 року - 39700 грн., серпень 2016 року - 39700 грн., вересень 2016 року - 39700 грн., жовтень 2016 року - 39700 грн., листопад 2016 року - 39700 грн., грудень 2016 року - 39700 грн., січень 2017 року - 39700 грн., лютий 2017 року - 39700 грн., березень 2017 року - 39700 грн., квітень 2017 року - 39700 грн., травень 2017 року - 39700 грн. та червень 2017 року - 40625,81 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення тощо.

Відповідач зазначає про те, що останній знаходиться у скрутному фінансово-економічному становищі, а відтак, виконати рішення суду про стягнення з нього 477325, 81 грн. на користь позивача в добровільному порядку останній не має можливості.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що тяжке фінансове становище відповідача утворилось внаслідок його господарської діяльності, а не в силу якихось об'єктивних обставин, що унеможливило виконання рішення суду.

З посиланням на вказане, місцевий господарський суд у задоволенні заяви про розстрочку виконання судового рішення відмовив.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи та їх повноту, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про розстрочення виконання рішення суду обґрунтована, зокрема, на недоведені боржником об'єктивних обставин, що унеможливлюють виконання ним судового рішення, та обставин його фінансової неспроможності.

Колегія суддів апеляційної інстанції підтримує висновки суду першої інстанції, з огляду на те, що відповідно до ст. 42 ГПК України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Так, боржником не наведено виняткових обставин, які суд, що має враховувати інтереси і кредитора, його фінансовий стан, а також принцип рівності боржника та кредитора перед законом та судом, міг би оцінити достатніми для надання переваги доводам боржника, та, відповідно, розстрочити виконання судового рішення.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем не погашена ще з січня 2016 року, та на час судового розгляду справи боржник не вживає жодних заходів щодо погашення відповідної заборгованості.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Належних і достатніх доказів, які б підтверджували наявність обставин фінансової неспроможності відповідача для виконання судового рішення ані суду першої інстанції, ані апеляційному господарському суду відповідачем не надано, а відтак, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги відповідача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а підстави для зміни чи скасування оскарженої ухвали у даній справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Електротермометрія" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Волинської області від 06.07.2016 року у справі № 903/241/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Демидюк О.О.