ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 р.Справа № 915/445/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.,

суддів Діброви Г.І., Лисенко В.А.,

секретар судового засідання Кіртока Л.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, за довіреністю №4301 від 27.07.2016р.,

від відповідача: ОСОБА_2, за довіреністю №31 від 08.04.2016р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 22.06.2016р.

по справі № 915/445/16

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 КОМПАНІЯ»

про врегулювання розбіжностей,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_3 КОМПАНІЯ»

до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

про врегулювання розбіжностей,

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ про врегулювання розбіжностей.

30.05.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ звернулось до Господарського суду Миколаївської області із зустрічним позовом до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) про врегулювання розбіжностей по Додатковій угоді № 6 від 11.03.2016 року до Договору на надання комунальних послуг № 83-Р від 20.03.2013 року.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 22.06.2016р. по справі № 915/445/16 (суддя Корицька В.О.) у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ про врегулювання розбіжностей - відмовлено повністю.

Зустрічні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ до Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України про врегулювання розбіжностей задоволено повністю.

Врегулювано розбіжності за Додатковою угодою № 6 до Договору № 83-Р від 20.03.2013 року, а саме: визнано її укладеною в редакції Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ з урахуванням Протоколу розбіжностей від 21.03.2016 року:

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 1 наступного змісту: Пункт 2.1.4. Договору викласти в наступній редакції:

2.1.4. Інформувати Споживача про зміну вартості послуг за цим Договором листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору.

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 2 наступного змісту: Пункт 3.6. Договору викласти в наступній редакції:

3.6. Адміністрація має право в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги визначені цим Договором, про що Адміністрація інформує Споживача листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору.

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 3 наступного змісту: Пункт 8.2. Договору викласти в наступній редакції:

8.2. Зміни поштових реквізитів, системи сплати податку, податкових, розрахункових банківських реквізитів Сторін, які наведені у розділі 10 цього Договору, а також зміни вартості послуг, повідомляється листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору, всі інші зміни та доповнення до цього Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в порядку, визначному чинним законодавством України.

Стягнуто з Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ судовий збір в сумі 1 378,00 грн.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що зміни до договору, які просить внести позивач, стосуються зміни ціни наданих комунальних послуг та порядку їх встановлення, отже, суд прийшов до висновку, що зміни стосуються ціни договору, яка є істотною умовою правочину та не може змінюватись в односторонньому порядку.

Порядок внесення змін до договору щодо зміни тарифів, узгоджений сторонами, відповідає вимогам законодавства та волевиявленню сторін.

Підстав для зміни умов Договору, передбачених ст.ст. 651, 652 ЦК України, позивачем також не доведено, а судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд відмовив у задоволенні первісного позову, а вимоги зустрічного позову задовольнив в повному обсязі. При цьому судом враховано, що решта умов Додаткової угоди №6 до Договору № 83-Р від 20.03.2013 року залишаються узгодженими сторонами, а тому є укладеними.

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії не згодне з прийнятим рішенням, в апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначає, що судом не взято до уваги, що Законом №4709 покладається на ДП АМПУ обовязки із забезпечення ефективного використання, підтримання у належному стані державного майна.

Застосування різних умов рівнозначних договорів призведе до встановлення необґрунтованих переваг відповідачу за первісним позовом порівняно з іншими споживачами послуг, а це, в свою чергу, призведе до порушення позивачем за первісним позовом антимонопольного законодавства та Закону 4709.

Скаржник наголошує, що він є монополістом, однак суд неправомірно застосовує загальні норми законодавства щодо свободи договору та погодження ціни договору.

На думку апелянта, регулювання відносин у сфері теплопостачання має особливості, визначені ЗУ «Про теплопостачання», застосування якого виключає застосування ст.627 ЦК України.

Апелянт зазначає, що є теплопостачальною, теплотранспортною та теплогенеруючою організацією, тому зобовязаний повідомляти відповідача про зміну тарифу письмово, в тому числі й листом.

Крім того, апелянт вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, застосувавши положення ст.651-652 ЦК України щодо зміни або розірвання договору, тоді як предметом спору є врегулювання розбіжностей та викладення пунктів договору в редакції, запропонованій сторонами.

28.07.2016 року до суду надійшло клопотання Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про заміну первісного відповідача ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІЯ» на належного відповідача правонаступника Товариства з обмеженою відповідальністю «Метал Стивідорінг Компані» в частині майна, прав та обовязків, що передбачені розподільчим балансом (Передавальним актом).

Судова колегія відмовляє в задоволенні вказаного клопотання, оскільки у переліку договорів, права і обовязки за якими переходять до юридичної особи, що утворюється внаслідок виділу з ТОВ «ОСОБА_3 КОМПАНІЯ» - ТОВ «МЕТАЛ СТИВІДОРІНГ КОМПАНІ», що міститься в Розподільчому балансі від 01.07.2016 року, відсутній договір №83-Р від 20.03.2013 року, стягнення за яким є предметом розгляду даної справи.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги, викладені в апеляційній скарзі і наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні 11.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права, заслухавши представників сторін, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги позивача, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.03.2013 між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт (Власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ (Споживач) укладено договір № 83-Р на надання комунальних послуг, відповідно до умов якого ДП ММТП зобовязалось надавати споживачу послуги щодо опалення приміщень, підігріву гарячої води, користування водою та водовідведенням, обслуговування та утримання зовнішніх водопровідних, каналізаційних мереж та КНС, а споживач зобовязався приймати і оплачувати надані послуги згідно з умовами Договору (а.с. 12-15).

Відповідно до п. 2.1.4 Договору ДП ММТП зобовязалось вчасно інформувати споживача про зміну тарифів на послуги у звязку зі змінами нормативних актів, централізованих цін, тарифів ДП ММТП та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до п. 3.6 Договору ДП ММТП залишає за собою право на зміну тарифів на послуги за цим Договором, виключно у разі:

- підвищення мінімального рівня заробітної плати,

- змін у розмірі відрахувань у фонди (пенсійний, соцстраху та інше) на законодавчому рівні,

- інфляції,

- підвищення цін на енергоносії, паливно-мастильні матеріали, комунальні послуги, закупівлю матеріалів та послуг виробників,

з подальшим укладанням Додаткової угоди до Договору. При цьому, тарифи на послуги ДП ММТП змінюються на розмір зміни собівартості послуг у звязку з обставинами, вказаними у цьому пункті.

Відповідно до п. 8.2 Договору зміни податкових, розрахункових банківських реквізитів сторін повідомляються письмово листом, який вважається невідємною частиною Договору. Інші зміни та доповнення до Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в письмовому виді і підписані обома сторонами та скріплені печатками.

Правонаступником прав та обовязків ДП ММТП по Договору є Державне підприємство Адміністрація морських портів України (далі ДП АМПУ) внаслідок реорганізації ДП ММТП шляхом виділу стратегічних обєктів портової інфраструктури, іншого майна, прав та обовязків стосовно них на підставі частини 6 розділу VI Закону України Про морські порти України, розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 року № 133-р, наказу Міністерства інфраструктури України від 19.03.2013 року № 163 та ОСОБА_2 приймання-передачі майна, майнових прав та обовязків від 13.06.2013 року, які передаються з ДП ММТП до ДП АМПУ (а.с. 33-40).

На підставі ОСОБА_2 приймання-передачі майна, майнових прав та зобовязань від 13.06.2013 року № 8 ДП АМПУ передало всі права та обовязки, які передбачені Договором до Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрації Миколаївського морського порту) (а.с. 41-44).

Додатковою угодою № 1 від 19.06.2013 року до Договору, у звязку з реорганізацією ДП ММТП, а також переходом прав та зобовязань за Договором до правонаступника ДП АМПУ, у Договорі сторону ДП ММТП змінено на ДП АМПУ (а.с. 20-21).

11.03.2016 року листом № 18-06/1585 позивач направив відповідачу проект додаткової угоди № 6 від 11.03.2016 року до Договору (далі Додаткова угода № 6), відповідно до якої пункти 2.1.4, 3.6, 8.2 Договору, банківські реквізити Адміністрації та Додаток № 1 до Договору Розрахунок вартості комунальних послуг викладені в новій редакції:

Пункт 2.1.4. Інформувати Споживача про зміну вартості послуг за цим Договором листом, який вважатиметься невідємною частиною цього Договору.

Пункт 3.6. Адміністрація має право в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги визначені цим Договором, про що Адміністрація інформує Споживача листом, який вважатиметься невідємною частиною цього Договору.

Пункт 8.2. Зміни поштових реквізитів, системи сплати податку, податкових, розрахункових банківських реквізитів Сторін, які наведені у розділі 10 цього Договору, а також зміни вартості послуг, повідомляються листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору, всі інші зміни та доповнення до цього Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в порядку, визначеному чинним законодавством України. Також позивач запропонував свою редакцію п.4 стосовно банківських реквізитів Адміністрації та додатку №1 до договору щодо розрахунку вартості комунальних послуг (а.с. 45-50).

Листом № 01-3/372 від 28.03.2016 року відповідач направив на адресу позивача підписану Додаткову угоду № 6 з Протоколом розбіжностей від 21.03.2016 року до Додаткової угоди № 6 (а.с. 51-53).

Відповідно до Протоколу розбіжностей відповідач пропонує виключити пункти Додаткової угоди № 6, якими пункти 2.1.4, 3.6, 8.2 Договору викладені в новій редакції.

Листом № 18-06/2268 від 06.04.2016 року позивачем на адресу відповідача повернуто Протокол врегулювання розбіжностей відповідача, підписаний позивачем зі своїм протоколом розбіжностей від 06.04.2016 року, відповідно до якого позивач запропонував залишити пункти 2.1.4, 3.6, 8.2 Договору в редакції додаткової угоди № 6 від 11.03.2016 року до Договору, запропонованій позивачем (а.с. 54-56).

Протокол врегулювання розбіжностей від 06.04.2016 року відповідачем підписаний не був, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду та просив врегулювати розбіжності по Додатковій угоді № 6 від 11.03.2016 року, а саме: прийняти та затвердити в редакції Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрації Миколаївського морського порту), умови Додаткової угоди № 6 від 11.03.2016 року, які визначені в пунктах 2.1.4, 3.6, 8.2 та викладені в Протоколі врегулювання розбіжностей від 06.04.2016 року, а саме:

Пункт 2.1.4. Інформувати Споживача про зміну вартості послуг за цим Договором листом, який вважатиметься невідємною частиною цього Договору.

Пункт 3.6. Адміністрація має право в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги визначені цим Договором, про що Адміністрація інформує Споживача листом, який вважатиметься невідємною частиною цього Договору.

Пункт 8.2. Зміни поштових реквізитів, системи сплати податку, податкових, розрахункових банківських реквізитів Сторін, які наведені у розділі 10 цього Договору, а також зміни вартості послуг, повідомляються листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору, всі інші зміни та доповнення до цього Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в порядку, визначеному чинним законодавством України.

У поданій зустрічній позовній заяві відповідач просив врегулювати розбіжності за Додатковою угодою № 6 до Договору № 83-Р від 20.03.2013 року, а саме: визнати її укладеною в редакції Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_3 КОМПАНІЯ з урахуванням Протоколу розбіжностей від 21.03.2016 року:

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 1 наступного змісту: Пункт 2.1.4. Договору викласти в наступній редакції:

2.1.4. Інформувати Споживача про зміну вартості послуг за цим Договором листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору.

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 2 наступного змісту: Пункт 3.6. Договору викласти в наступній редакції:

3.6. Адміністрація має право в односторонньому порядку змінювати тарифи на послуги визначені цим Договором, про що Адміністрація інформує Споживача листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору.

- Виключити з Додаткової угоди № 6 пункт 3 наступного змісту: Пункт 8.2. Договору викласти в наступній редакції:

8.2. Зміни поштових реквізитів, системи сплати податку, податкових, розрахункових банківських реквізитів Сторін, які наведені у розділі 10 цього Договору, а також зміни вартості послуг, повідомляється листом, який вважатиметься невідємною частиною Договору, всі інші зміни та доповнення до цього Договору мають силу тільки у випадку, якщо вони оформлені в порядку, визначному чинним законодавством України.

Згідно з ч.7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих договорів.

Статтею 181 Господарського Кодексу України встановлений загальний порядок укладання господарських договорів. Виходячи із положень цієї статті, проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Як встановлено судом, у відповідності до ст.181 ГК України, 11.03.2016 року ДП АМПУ звернулось до відповідача з пропозицією щодо укладення додаткової угоди до договору.

Не погодившись із запропонованою редакцією договору, відповідач 28.03.2016 року направив на адресу позивача підписану Додаткову угоду № 6 з Протоколом розбіжностей.

В свою чергу, 06.04.2016 року позивачем на адресу відповідача повернуто Протокол врегулювання розбіжностей відповідача, підписаний позивачем зі своїм протоколом розбіжностей від 06.04.2016 року.

Протокол врегулювання розбіжностей ДП «АМПУ» від 06.04.2016 року відповідачем підписаний не був, що і стало підставою для звернення до суду.

Згідно ст.188 ГК України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Отже, за положеннями ст.188 ГК України, сторони не досягли в установленому законодавством порядку згоди щодо зміни договору, тому позивач передав спір на вирішення суду.

Досліджуючи запропоновані позивачем умови договору, судова колегія вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції стосовно їх невідповідності ст.627, 632, 651 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частина третя цієї статті ГК України передбачає зобов'язання сторін щодо обов'язкового погодження предмету, ціни та строку дії договору.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 189 ГК України ціна є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Ціна є істотною умовою господарського договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до ст.20 ЗУ «Про теплопостачання», тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими.

Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи повинні враховувати собівартість теплової енергії і забезпечувати рентабельність суб'єкта господарювання. Рентабельність визначається органом, уповноваженим встановлювати тарифи.

Встановлення тарифів на теплову енергію нижче розміру економічно обґрунтованих витрат на її виробництво, транспортування та постачання не допускається.

Збитки теплоенергогенеруючих та теплопостачальних організацій внаслідок надання пільг з оплати за спожиту теплову енергію окремим категоріям споживачів повністю відшкодовуються за рахунок джерел фінансування, визначених законами України, які передбачають відповідні пільги.

Органи державного регулювання діяльності суб'єктів природних монополій зобов'язані прийняти рішення про зменшення встановленого ними тарифу на суму нецільового використання коштів у разі:

використання суб'єктом господарювання у сфері теплопостачання коштів на цілі та/або у розмірах, які не передбачені програмою технічного розвитку та/або інвестиційною програмою;

використання суб'єктом господарювання у сфері теплопостачання коштів на цілі та/або у розмірах, які не передбачені структурою тарифу.

Порядок відшкодування втрат підприємств, що виникають протягом періоду розгляду розрахунків тарифів, встановлення та їх оприлюднення органом, уповноваженим встановлювати тарифи, визначається порядком формування тарифів.

Частиною 2 ст.25 ЗУ «Про теплопостачання» встановлено, що теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов'язані при зміні тарифів на теплову енергію повідомляти споживача письмово або в засобах масової інформації в порядку, встановленому законодавством.

При укладенні договору №83-Р сторони погодили п. 3.6 Договору, в якому встановлено право ДП ММТП на зміну тарифів на послуги за цим Договором, лише шляхом укладання Додаткової угоди до Договору, що цілком відповідає діючому законодавству.

Отже, судова колегія вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що зміни до договору, які просить внести позивач, стосуються зміни ціни наданих комунальних послуг та порядку їх встановлення, що є істотною умовою правочину та не може змінюватись в односторонньому порядку.

Відповідно до ст.190 ГК України, вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни.

Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Доводи апелянта про його монопольне становище щодо теплопостачання, а відтак і можливість, навіть обовязок повідомляти відповідача про зміну тарифу письмово, в тому числі й листом, судова колегія відхиляє, та звертає увагу апелянта на приписи ст.21 ЗУ «Про морські порти України».

Вказаною статтею регулюється порядок встановлення тарифів на послуги, що надаються у морському порту.

Тарифи на спеціалізовані послуги, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, та послуги, які оплачуються у складі портових зборів, підлягають державному регулюванню національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері транспорту.

Перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню, визначає Кабінет Міністрів України.

Тарифи на інші послуги, крім визначених у частині першій цієї статті, є вільними та визначаються договором між суб'єктом господарювання, який надає відповідні послуги, та їх замовником.

З постанови КМУ від 3 червня 2013 р. N 405 «Про затвердження переліку спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту суб'єктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню» вбачається, що послуга з теплопостачання не входить до переліку спеціалізованих послуг, які надаються в порту, отже, судова колегія доходить висновку про те, що тарифи на теплопостачання, що надається ДП «АМПУ», є вільними та встановлюються за згодою сторін.

Крім того, судова колегія зауважує, що ДП "АМПУ" має ліцензію на виробництво, постачання, транспортування теплової енергії, отже, самостійно за погодженням з контрагентом встановлює ціни на теплопостання, а тому не має підстав посилатись на державне регулювання тарифів згідно ЗУ "Про теплопостачання".

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні первісного позову, а вимоги зустрічного позову задовольнив в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст.32-34 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав, передбачених ст.104 ГПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 99, 101, ч.1 ст.103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 22.06.2016р. по справі № 915/445/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Повний текст постанови підписаний_15.08.2016 року.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя В.А. Лисенко