номер провадження справи 18/40/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016 справа № 908/1457/16

за позовом Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206)

до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (69068, АДРЕСА_1)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача міське комунальне підприємство «Основаніє» (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 29-А)

про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням та стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 41189,14 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи: ОСОБА_2, довіреність № 379 від 04.01.2016 р.;

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 27.05.2016 р. звернулася Запорізька міська рада з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням (гаражем № 9) загальною площею 39,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України/вул. Сталеварів, 68/5, шляхом виселення та стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 41189,14 грн.

Ухвалою суду від 30.05.2016 року порушено провадження у справі № 908/1457/16, присвоєно справі номер провадження 18/40/16, судове засідання призначене на 30 червня 2016 року; в порядку ст. 27 ГПК України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача МКП «Основаніє»; в судовому засіданні оголошувалась перерва до 27.07.2016 р.; строк вирішення спору продовжувався в порядку ст. 69 ГПК України; розгляд справи відкладався на 11.08.2016 р. За клопотанням представника позивача судовий процес фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг бази даних Діловодство спеціалізованого суду. Розгляд справи закінчений 11.08.2016 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До суду 10.08.2016 р. від третьої особи надійшло клопотання про залишення позову без розгляду на підставі ст. 81 ГПК України, у звязку з неможливістю МКП «Основаніє» виконати ухвалу суду від 27.07.2016 р. в частині надання необхідних матеріалів.

Також 11.08.2016 р. на адресу суду від позивача надійшли заяви, відповідно до яких Запорізька міська рада: не заперечує проти задоволення клопотання МКП «Основаніє» щодо залишення позову без розгляду, на підставі ст. 81 ГПК України; повідомляє про неможливість представника позивача приймати участь в судовому засіданні призначеному на 11.08.2016 р., у звязку з перебуванням на лікарняному.

Клопотання МКП «Основаніє» та заява Запорізької міської ради про залишення позовної заяви без розгляду відхилені, оскільки представниками вказаних сторін жодного разу не заявлялося клопотання про застосування судом положень ст. 38 ГПК України та витребування у відповідних юридичних осіб доказів на підтвердження своєї правової позиції щодо власника спірного приміщення. Також суду не надані докази неможливості самостійно виконати вимоги суду та надати витребувані судом докази щодо власника спірного приміщення та виявлення/встановлення особи, яка на даний час займає спірне приміщення.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Позов вмотивований тим, що між Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради, КП «ВРЕЖО № 13 та відповідачем 21.05.2010 р. укладено договір оренди нежитлового приміщення № 2114/13 зі строком дії до 21.04.2013 р. Рішенням Запорізької міської ради № 6 від 18.02.2011 р. Управління житлового господарства Запорізької міської ради з 10.05.2011 р. ліквідовано. Правонаступники орендодавця відсутні. Запис про державну реєстрацію припинення орендодавця внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 23.03.2012 р. Власником спірного нежитлового приміщення є територіальна громада міста в особі Запорізької міської ради, у звязку з чим позивач набув статусу кредитора та має право на стягнення заборгованості за договором оренди. Згідно з пунктом 1 рішення № 6 від 25.07.2012 р. затверджено передавальні акти майна, майнових, немайнових прав та обовязків від 25.07.2012 р. КП «ВРЕЖО № 13». Таким чином, з 25.07.2012 р. балансоутримувачем нежитлового приміщення комунальної форми власності, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України/вул. Сталеварів, 68/5 є МКП «Основаніє». Отже, на думку позивача, МКП «Основаніє» набуло статусу балансоутримувача обєкта оренди після припинення спірного договору оренди нежитлового приміщення, що, в свою чергу, унеможливило внесення сторонами в договір оренди відповідних змін. Враховуючи положення ст. 781 ЦК України та ст. 26 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» вказаний договір оренди є припиненим. Приписами ст.785 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» встановлений обовязок орендаря у разі припинення договору оренди негайно повернути обєкт оренди. Невиконання орендарем зазначених вище норм права та пунктів 2.4 і 5.12 договору оренди створює перешкоди у користуванні та здійсненні права власності на нежитлове приміщення власником майна. У відповідності до ст. 391 ЦК України позивач, як власник спірного майна, вимагає усунути перешкоди в користуванні спірним приміщенням шляхом виселення відповідача з нього. Також позивач посилався на неналежне виконання орендарем зобовязань за договором в частині своєчасної та повної оплати орендних платежів, внаслідок чого заборгованість за період оренди майном з липня 2011 р. по вересень 2015 р. склала 41189,14 грн. Враховуючи вищевикладене позивач просив позов задовольнити. Аналогічна правова позиція викладена у запереченнях на відзив від 26.07.2016 р.

Представник відповідача в судове засідання 11.08.2016 р. не зявився, про причини неявки не повідомив. Матеріали справи містять відзив, відповідно до якого відповідач проти заявлених вимог заперечив, вимоги вважав безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню (арк.с. 47), та додаткові заперечення на позов від 27.07.2016 р. Заперечення вмотивовані наступним: орендодавцем в договорі оренди виступало Управління житлового господарства Запорізької міської ради, балансоутримувачем КП «ВРЕЖО № 13». Згідно рішення Запорізької міської ради № 6 від 18.02.2011 р. Управління житлового господарства Запорізької міської ради ліквідовано без будь-яких правонаступників. В зазначений правочин змін щодо ліквідованої сторони не вносилося. Таким чином, на думку відповідача, позивач не набув прав орендодавця за договором оренди № 2114/13 від 21.05.2010 р., у звязку з чим правових підстав для стягнення вартості орендних платежів у Запорізької міської ради не виникло. Звернув увагу суду, що в травні 2011 р. орендаря було повідомлено про припинення дії договору, а тому відповідач, на виконання п. 2.1 договору оренди, звертався до балансоутримувача із пропозицією щодо підписання акту прийому-передачі обєкту оренди. У звязку із тим, що з часу припинення дії договору оренди та звільнення цього приміщення вже минуло більше трьох років відповідач не має можливості надати суду відповідні документи на підтвердження звільнення орендованого приміщення. Внаслідок чого, просив суд застосувати положення ст. 257 ЦК України.

Представник третьої особи в судовому засіданні 11.08.2016 р. підтримав клопотання про залишення позову без розгляду, внаслідок неможливості виконати вимоги суду та надати витребувані судом докази. Матеріали справи містять відзив від 22.06.2016 р. (арк.с. 50-51), відповідно до якого третя особа зазначала, що станом на 30.06.2016 р. спірне нежитлове приміщення з користування відповідача не повернуто, що створює перешкоди у користуванні та здійсненні права власності не нежитлове приміщення власником майна, тобто територіальною громадою міста в особі Запорізької міської ради. Вимоги щодо стягнення суми заборгованості за орендну плату підтримав в повному обсязі.

Вивчивши наявні матеріали справи, суд,

ВСТАНОВИВ:

Управління житлового господарства Запорізької міської ради (орендодавець), КП «ВРЕЖО № 13» (балансоутримувач), правонаступником якого є МКП «Основаніє» (третя особа у справі) та приватний підприємець ОСОБА_1 (орендар, відповідач у справі) 21.05.2010 р. уклали договір оренди нежитлового приміщення № 2114/13 (надалі договір).

Пунктом 1.1 договору встановлено, що орендодавець на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 25.03.2010 р. № 135/2 та угодою про виконання умов конкурсу на право оренди обєкту комунальної власності від 24.11.2009 р. передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (гараж № 9), загальною площею 39,20 кв.м. за адресою: м. Запоріжжя, вул. Сорок років Радянської України/вул. Сталеварів, 68/5 (в редакції додаткової угоди від 20.07.2010 р.).

Відповідно до п. 2.1 договору вступ орендаря у користування нежитловим приміщення настає одночасно з підписанням договору та Акту прийому-передачі вказаного нежитлового приміщення, підписаного з балансоутримувачем.

На виконання вказано пункту договору, 21 травня 2010 р. балансоутримувач та орендар підписали Акт прийому-передачі орендованого майна (арк.с. 12).

Після закінчення строку дії договору оренди, якщо немає у встановленому порядку угоди сторін про його продовження на новий строк, або у випадку дострокового його розірвання орендар зобовязаний у 10-ти добовий термін здати балансоутримувачу нежитлове приміщення за актом прийому-передачі (п. 2.4 договору).

Пунктом 3.1 договору встановлено, що орендна плата визначається на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради від 28.02.2006 р. № 63. рішення дванадцятої сесії пятого скликання Запорізької міської ради № 31 від 28.04.2007 р.

В пункті 3.2 договору сторонами узгоджений розмір орендної плати за перший місяць оренди (травень) та становить 649,31 грн., збільшений на індекс інфляції за травень місяць.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається орендарем самостійно, шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.3 договору).

Згідно з пунктом 3.4 договору сторони дійшли згоди, що орендна плата перераховується орендарем самостійно до місцевого бюджету м. Запоріжжя за місцем знаходження обєкта, що здається в оренду. Щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Пунктом 5.2 договору встановлено, що орендар зобовязується своєчасно і у повному обсязі вносити орендну плату до місцевого бюджету м. Запоріжжя.

Згідно з пунктом 5.12 договору у разі припинення дії договору оренди орендар зобовязується повернути орендодавцю орендоване нежитлове приміщення в належному стані не гіршому, ніж на час передачі його в оренду з урахуванням фізичного зносу. Факт повернення орендованого приміщення підтверджується актом прийому-передачі підписаного орендарем та балансоутримувачем.

Цей договір діє з 21 травня 2010 р. до 21 квітня 2013 р. (п. 11.1 договору).

Додатковою угодою від 08.06.2010 р. до договору оренди нежитлового приміщення орендарю з 23.01.2010 р. по 30.06.2010 р. включно надано пільгу з орендної плати, а саме: орендні ставки, які затверджені рішенням Запорізької міської ради від 28.04.2007 р. № 31, застосовуються в розмірі 65 відсотків встановленого обсягу. Так, сторони дійшли згоди, що орендна плата за травень 2010 року становить 148,86 грн., орендна плата за червень 2010 року 419,52 грн., збільшена на індекс інфляції за червень місяць. Далі застосовується індекс інфляції за даними Мінстату України відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України, чинних рішень Запорізької міської ради та виконавчого комітету Запорізької міської ради.

Положеннями ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначений перелік орендодавців та орендарів.

Аналіз умов договору оренди нежитлового приміщення № 2114/13 від 21.05.2010 р. свідчить про наявність господарських правовідносин, що виникли між орендодавцем Управлінням житлового господарства Запорізької міської ради та орендарем приватним підприємцем ОСОБА_1.

Статтею 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» унормовано, що договір оренди припиняється в разі ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Згідно з ч. 1 ст. 609 ЦК України зобовязання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобовязання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобовязаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Запорізькою міською радою прийнято рішення № 6 від 18.02.2011 р. «Про структуру виконавчих органів Запорізької міської ради, загальну чисельність апарату Запорізької міської ради та її виконавчих органів». Пунктом 4.14 вказаного рішення Управління житлового господарства Запорізької міської ради вирішено ліквідувати з 10.05.2011 р.

Запис до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань про припинення юридичної особи Управління житлового господарства Запорізької міської ради внесено 23.03.2012 р., про що свідчить витяг із вказаного реєстру від 12.04.2016 р. № НОМЕР_1.

Про правонаступників Управління житлового господарства Запорізької міської ради не визначено засновником.

Запорізькою міською радою 27.04.2012 р. прийнято рішення № 5 «Про припинення діяльності підприємств шляхом приєднання», згідно із яким вирішено припинити діяльність КП «ВРЕЖО № 13» шляхом приєднання до МКП «Основаніє». МКП «Основаніє» визначено повним правонаступником КП «ВРЕЖО № 13».

Запорізькою міською радою 25.07.2012 р. прийнято рішення № 6 «Про затвердження передавальних актів та визначення розміру статутного капіталу міського комунального підприємства «Основаніє». Згідно з п. 1 вказаного рішення затверджено передавальні акти майна, майнових, немайнових прав та обовязків від 25.07.2012 р. КП «ВРЕЖО № 13».

Згідно відомостей ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис № 4013676 про припинення юридичної особи КП «ВРЕЖО № 13» внесено 11.12.2012 р.

Доказів внесення змін до договору в частині складу/зміни сторін не надано.

З огляду на викладені обставини, приймаючи до уваги норми діючого законодавства, слідує, що разом із припиненням діяльності особи-орендодавця, яка не має правонаступника, припинилися й орендні правовідносини за договором оренди № 2114/13 від 21.05.2010 р., в тому числі щодо нарахування та сплати орендних платежів.

Таким чином, правові підстави для стягнення з відповідача орендних платежів за припиненим правочином на користь позивача відсутні, внаслідок чого позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендних платежів судом відхилені.

Стосовно позовних вимог про усунення перешкод в користуванні нежитловим приміщенням (гаражем № 9) загальною площею 39,20 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незалежної України/вул. Сталеварів, 68/5, шляхом виселення відповдача, суд зазначає наступне:

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини», до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

У Постановах Верховного Суду України у справі № 6-57цс11 від 16 січня 2012 року та № 6-92цс15 від 27 травня 2015 року зазначено, що аналіз ст. 16, ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, 391, ЦК України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. У відповідності до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення ст. 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

За нормами ст. 391 ЦК України власник має право на захист права власності від порушень, хоча б вони і не були повязані з позбавленням володіння. Захист від таких порушень права власності здійснюється за допомогою негаторного позову. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння. Отже, негаторний позов предявляється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним. Негаторний позов є речово-правовим і може застосовуватися лише у випадку відсутності між позивачем та відповідачем зобовязальних відносин та бути поданим щодо індивідуально-визначеного майна. Позивачем у негаторному позові є власник майна або особа, яка володіє майном на підставі інших прав на майно (титульний володілець). Предметом негаторного позову є вимога позивача про усунення з боку відповідача будь-яких перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження майном. Підставою негаторного позову є обставини, що підтверджують право позивача на користування і розпорядження майном, вчинення відповідачем дій, які перешкоджають позивачу використовувати належні йому права, позадоговірний характер наявних між сторонами правовідносин.

Позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні вищевказаним майном позивач обґрунтовує, зокрема, порушенням відповідачем права власника майна територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради щодо здійснення ним користування майном на власний розсуд.

Доказів, підтверджуючих право власності позивача та/або територіальної громади міста Запоріжжя на обєкт оренди за договором оренди нежитлового приміщення № 2114/13 від 21.05.2010 р., суду не надано.

Натомість із матеріалів справи вбачається (додаткова угода до договору від 20.07.2010 р.), що технічний паспорт БТІ на спірне нежитлове приміщення виготовлявся і має бути у власника. Крім того, із наявних копій експлікації та технічного паспорт БТІ на спірний гараж, які були додані до Звіту про ринкову вартість обєкту, слідує що цей обєкт нерухомості є самочинно збудованим станом на 14.07.2010 р. та власник цього майна не визначений і не записаний в Зведений акт вартості будівель та споруд технічного паспорту БТІ за відповідною адресою: м. Запоріжжя, Орджонікідзевський район, вул. 40 Років Радянської України, 68/вул. Сталеварів, 5 (арк.с. 75-85).

Наданий позивачем акт обстеження нежитлового приміщення за адресою місто Запоріжжя, вул. Незалежної України, 68/вул. Сталеварів, 5 (арк.с. 45), який складений та підписаний інженерами по роботі з нежитловим фондом МКП «Основаніє» 10.06.2016 р. судом визнаний як неналежний доказ підтвердження наявності факту порушення відповідачем права позивача на користування спірним майном, оскільки вказаний акт не містить інформації про зайняття спірного приміщення саме відповідачем, знаходження відповідача у цьому приміщенні або його речей, здійснення/ведення відповідачем своєї господарської діяльності тощо, тобто акт не доводить факт користування зазначеним у позові майном саме відповідачем. Крім того, акт від 10.06.2016 р. та дії по обстеженню спірного приміщення мають односторонній характер, доказів запрошення відповідача для обстеження приміщення не надано, акт складений лише за підписами представників балансоутримувача.

Інших доказів в обґрунтування своєї правової позиції щодо підстав виселення відповідача із спірного приміщення позивач суду не надав.

Також суд зазначає, що у статті 15 ЦК України вказано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способи захисту цивільних прав та інтересів судом, передбачені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до приписів ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів діями або бездіяльністю відповідача та, як наслідок, наявності права на зобовязання останнього вчинити певні дії, тому також відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині зобовязання відповідач усунути перешкоди в користуванні нежитловим приміщенням (гаражем № 9).

Доводи відповідача частково знайшли документальне та нормативне підтвердження, прийняті судом до уваги.

З урахуванням викладеного суд відмовляє в задоволенні позову.

Наслідки спливу строку позовної давності судом не застосовувалися, у звязку з необґрунтованістю заявленого позову.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 16 серпня 2016 р.

Суддя В.В. Носівець