КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р. Справа№ 910/5450/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Буравльова С.І.

Андрієнка В.В.

при секретарі Шмиговській А.М.

за участю представників:

від позивача - Макєєв В.М. (довіреність №0115-334 від 30.12.2015р.);

від відповідача - Патрик Г.Г. (довіреність №137 від 28.12.2015р.),

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група»

на рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2016р.

у справі №910/5450/16 (суддя Чебикіна С.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Українська страхова група»

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 5664,17 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 18.05.2016р. у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити скаргу без задоволення, а рішення без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 352 ГК України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів громадян та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати громадянами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2014р. між ПрАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-1505-14-00087. Об'єктом договору страхування є транспортний засіб «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

20.06.2014р. о 14 год. 15 хв. у м. Одесі на проспекті Шевченка, 4А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Toyota», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням власника ОСОБА_4 та транспортного засобу «Mazda», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_5 (відповідно до довідки №9402682 від 23.06.2014р.), внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Дорожньо-транспортна пригода скоєна в результаті порушення ОСОБА_5 п. 13.1 Правил дорожнього руху України. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 08.07.2014р. №520/7941/14-п ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу про адміністративні правопорушення України.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» встановлений порядок і умови здійснення страхових виплат та страхового відшкодування, відповідно до яких, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування).

23.06.2014р. ОСОБА_4 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до страхового акта №ПСКА-4286 від 26.06.2014р. позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та призначив до виплати страхове вдішкодування у сумі 5664,17 грн.

26.06.2014р. зазначені кошти було перераховано на рахунок страхувальника, що підтверджується копією платіжного доручення №15393.

За змістом ст. 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Суд першої інстанції встановив, що цивільно-правова відповідальність винної особи на момент скоєння ДТП застрахована не була.

Відповідно до п. 39.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

У п.1.7 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вказано, що забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Як вбачається з п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Потерпілі - це юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу (п. 1.3 ст.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Проаналізувавши вказані норми Закону, суд дішов висновку, що дійсно МТСБУ відшкодовує шкоду потерпілій стороні у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, проте позивач не є потерпілим в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 20.06.2014р., в розумінні вказаного Закону, і відповідно не має права на відшкодування шкоди завданої незабезпеченим транспортним засобом.

З огляду на вищезазначені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України №910/25638/15 від 31.03.2016р.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2016р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 18.05.2016р. у справі №910/5450/16 залишити без змін.

Справу №910/5450/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання судовим рішенням апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді С.І. Буравльов

В.В. Андрієнко