КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р. Справа№ 911/852/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Верховця А.А.

Разіної Т.І.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

від ПАТ „Укрсоцбанк": Борисов О.С. - довіреність № 307,308 від 05.02.2015.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу господарського суду Київської області від 24.05.2016 року

у справі № 911/852/16 (суддя Наріжний С.Ю.)

за заявою Публічного акціонерного товариства „Укрсоцбанк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Авторемзапчастина"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.05.2016 року, серед іншого, затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ „Авторемзапчастина", до якого включено вимоги ПАТ „Укрсоцбанк" у розмірі 8 956 518,43 грн. Вимоги ПАТ „Державний експортно-імпортний банк України" до боржника у розмірі 200 481 498, 83 грн. відхилено повністю.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ПАТ „Укрексімбанк" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 24.05.2016 року в частині відхилення вимог ПАТ „Укрексімбанк" до боржника та прийняти в цій частині нове рішення, яким заяву ПАТ „Укрексімбанк" з грошовими вимогами задовольнити та визнати вимоги скаржника до ТОВ „Авторемзапчастина" у розмірі 200 481 498,83 грн., посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які місцевий господарський суд визнав встановленими та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу у справі № 911/852/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Пантелієнка В.О., Шипка В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу було повернуто без розгляду по суті на підставі п. 2 ч. 1 ст. 97 ГПК України.

25.07.2016 року апеляційна скарга ПАТ „Укрексімбанк" надійшла до Київського апеляційного господарського суду повторно.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Шипко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.07.2016 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 09.08.2016 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Новосельцев В.П. просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 24.05.2016 року - без змін.

У зв'язку з перебуванням суддів Пантелієнка В.О. та Шипка В.В. у відпустці протоколом автоматизованої заміни складу суду від 09.08.2016 року для розгляду справи № 911/852/16 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Верховець А.А., Разіна Т.І.

Ухвалою суду від 09.08.2016 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ПАТ „Укрексімбанк" прийнято до провадження.

Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Новосельцев В.П. в судове засідання не з'явився, у відзиві на апеляційну скаргу, серед іншого, просив суд розглядати справу без його участі.

Представники скаржника в судове засідання 09.08.2016 року не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявним у справі зворотнім поштовим повідомленням про вручення ухвали суду від 26.07.2016 року про прийняття апеляційної скарги ПАТ „Укрексімбанк" до провадження. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Конверт з відповідною ухвалою суду, надісланий на юридичну адресу боржника відповідно до відомостей з ЄДРПОУ (08600, Київська обл., місто Васильків, вул. Грушевського, буд. 26, офіс 10) повернувся з відміткою „за зазначеною адресою не проживає", що свідчить про належне його повідомлення.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи - підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (стаття 17 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців"). Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Пунктом 11 Інформаційного листа ВГС України „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2006 році" від 15.03.2007р.01-8/123 передбачено, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин колегією суддів вирішено розглядати справи без участі представників скаржника, боржника та розпорядника майна.

Представник ПАТ „Укрсоцбанк" в судовому засіданні проти вимог скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечував, просив залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду Київської області від 24.05.2016 року - без змін.

09.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника ПАТ „Укрсоцбанк", колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ПАТ „Укрексімбанк" слід відмовити, а ухвалу господарського суду Київської області від 24.05.2016 року в частині відхилення вимог ПАТ „Укрексімбанк" до боржника на суму 200 481 498,83 грн. - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається із матеріалів справи, у провадженні господарського суду Київської області знаходиться справа № 911/852/16 за заявою ПАТ „Укрсоцбанк" про банкрутство ТОВ „Авторемзапчастина".

Ухвалою господарського суду Київської області від 31.03.2016 року порушено провадження у даній справі; визнано безспірні вимоги кредитора до боржника у розмірі 8 224 938, 42 грн.; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном; розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Новосельцева В.П.; вирішено інші процедурні питання у справі.

Відповідне оголошення про порушення справи про банкрутство ТОВ „Авторемзапчастина" опубліковано на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 01.04.2016 року № 29917.

У встановлений ст. 23 Закону про банкрутство строк до господарського суду Київської області надійшла, зокрема, заява ПАТ „Укрексімбанк" про визнання кредиторських вимог до боржника, які обґрунтовані кредитним договором № 151407К33 від 30.07.2007 року зі змінами та доповненнями, договором поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 року зі змінами та доповненнями, а також банківськими виписками.

Загальна сума заборгованості, про визнання яких звернувся кредитор, за вищезазначеними договорами становить 200 481 498,83 грн., з яких:

- 5 920 000,00 доларів США - заборгованість за кредитом;

- 54 272,78 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом;

- 1 762 796,70 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату кредиту;

- 2 026,72 доларів США - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом;

- 64 098,60 грн. - пеня за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом;

- 179 153,59 доларів США - 3 % річних за несвоєчасну сплату кредиту;

- 259,07 доларів США - 3 % річних за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом;

- 5 811,05 грн. - 3 % річних за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом;

- 56 194,85 грн. - інфляційні втрати за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом;

- 2 756,00 грн. - судовий збір за подачу заяви про визнання кредиторських вимог до боржника.

Розпорядником майна боржника, з яким погодився суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 24.05.2016 року, заявлені ПАТ „Укрексімбанк" вимоги відхилено повністю, оскільки встановлена договором № 151407Р12 від 30.07.2007 року порука припинилася в силу закону.

Натомість, скаржник з даним висновком суду не погоджується та в апеляційній скарзі вказує на те, що згідно з п. 7.4 ст. 7 Договору поруки сторони встановили та врегулювали, що дія цього договору припиняється після повного виконання основного зобов'язання, а відтак, на його думку, за відсутності доказів повного виконання боржником своїх зобов'язань станом на дату подання відповідної заяви банком порука є чинною.

Переглядаючи законність винесення зазначеної ухвали суду першої інстанції в частині, що оскаржує ПАТ „Укрексімбанк", колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 30.07.2007 року між ПАТ „Укрексімбанк" (банк - кредитор) та ТОВ „Автомобільна Група „Богдан" (позичальник) укладено кредитний договір № 151407К33 зі змінами і доповненнями, за умовами якого банк відкриває позичальникові невідновлювальну кредитну лінію з лімітом 6 200 000,00 дол. США із кінцевим терміном погашення кредиту 31.03.2015 року на умовах забезпеченості, повернення, відкличності, строковості, платності та цільового характеру використання відповідно до положень та умов цього договору.

На виконання умов вищезазначеного кредитного договору кредитором було перераховано позичальнику кредитні кошти в межах ліміту кредитування, що підтверджується наявними у матеріалах справи банківськими виписками.

Проте, позичальник у встановлений строк свої зобов'язання за умовами кредитного договору № 151407К33 від 30.07.2007 року щодо сплати кредиту, процентів за користування кредитом та комісії за управління кредитом не виконав, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість перед банком, яка і заявлена останнім в межах даної справи до визнання.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 151407К33 від 30.07.2007 року між ПАТ „Укрексімбанк" (банк - кредитор), ТОВ „Автомобільна Група „Богдан" (позичальник) та ТОВ „Авторемзапчастина" (поручитель - боржник) 30.07.2007 року укладено договір поруки № 151407Р12, відповідно до якого поручитель зобов'язався перед кредитором солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодувати понесені кредитором витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного (неповного) виконання основного зобов'язання.

Згідно з п. 2.1.7 договору поруки поручитель надає згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань позичальника за кредитним договором, в тому числі з урахуванням всіх змін та доповнень до кредитного договору, що будуть укладені в майбутньому.

Пунктом 3.2 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання позичальником основного зобов'язання, передбаченого відповідними положеннями кредитного договору, кредитор має право вимагати виконання цього зобов'язання у поручителя та/або позичальника як у солідарних боржників.

Відповідно до пунктів 7.1 та 7.2 договору поруки цей договір набуває чинності з дати його підписання повноважними представниками сторін. По всіх питаннях, що не врегульовані в цьому договорі, сторони керуються чинним законодавством України.

Згідно з п. 7.4 договору поруки дія цього договору припиняється після повного виконання основного зобов'язання.

Так, звертаючись до суду із з відповідною заявою, ПАТ „Укрексімбанк" посилається на те, що боржник виступив фінансовим поручителем ТОВ „Автомобільна Група „Богдан" відповідно до договору поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 року, яким забезпечено виконання останнім всіх його зобов'язань за кредитним договором № 151407К33 від 30.07.2007 року, а відтак просить визнати грошові вимоги до боржника в частині неналежного виконання позичальником - ТОВ „Автомобільна Група „Богдан" зобов'язань за кредитним договором № 151407К33 від 30.07.2007 року у сумі, яка станом на 31.03.2016 року еквівалентна 200 481 498,83 грн.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Статтею 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Як було зазначено вище, ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

В той же час, умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (п. 4.1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів").

Судом першої інстанції вірно встановлено, що умовами договору поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 року не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (п. 7.4) про його дію до повного виконання основного зобов'язання за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду щодо необхідності застосування в даному випадку норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник - ТОВ „Автомобільна Група „Богдан" (а відтак і поручитель - ТОВ „Авторемзапчастина") взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту до 31.03.2015, сплачуючи її частинами згідно з графіком надання та погашення кредиту, передбаченим додатком № 1 до кредитного договору № 151407К33 від 30.07.2007 року, який є невід'ємною частиною вказаного договору.

Тобто сторони встановили строки виконання окремих зобов'язань (внесення платежів згідно графіку), що входять до змісту основного зобов'язання, яке виникло на підставі кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, якщо умовами кредитного договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок позичальника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання позичальником строку погашення кожного чергового платежу (Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року у справі 6-20цс14).

Оскільки відповідно до ст. 554 Цивільного кодексу України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то вищезазначені правила повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, правомірним є висновок суду першої інстанції, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з графіку надання та погашення кредиту, чергові платежі позичальник повинен був здійснювати до 15.08.2014 року, до 03.09.2014 року, до 03.10.2014 року, до 03.11.2014 року, до 03.12.2014 року, до 03.01.2015 року, до 03.02.2015 року, до 03.03.2015 року та до 31.03.2015 року, тому обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя починається з часу несплати кожного з платежів.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 року у справі № 6-53цс14).

Таким чином, у кредитора виникло право пред'явити вимогу до поручителя - боржника про виконання порушеного зобов'язання ТОВ „Автомобільна Група „Богдан" щодо повернення кредиту починаючи з 15.08.2014 року, з 03.09.2014 року, з 03.10.2014 року, з 03.11.2014 року, з 03.12.2014 року, з 03.01.2015 року, з 03.02.2015 року, з 03.03.2015 року та з 31.03.2015 року протягом наступних 6 місяців на певну суму боргу згідно графіку надання та погашення кредиту.

Оскільки договором поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 року конкретного способу пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про погашення боргу не визначено, то слід вважати, що це може бути як направлення, так і вручення такої вимоги.

ПАТ „Укрексімбанк" в свою чергу, звертаючись із заявою з грошовими вимогами до боржника, в порушення вимог статей 33, 34 ГПК України, не надано суду належних та допустимих доказів направлення або вручення боржнику письмової вимоги із зазначенням невиконаного(их) обов'язку(ів), а також доказів, що підтверджують момент отримання такої вимоги боржником.

За таких обставин, оскільки в договорі поруки № 151407Р12 від 30.07.2007 року не встановлено строку, після якого порука припиняється, а кредитором не надано суду належних та допустимих доказів того, що ним були направлені/вручені боржнику письмові вимоги із зазначенням невиконаного обов'язку протягом шести місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання згідно з графіком надання та погашення кредиту (додаток № 1 до кредитного договору № 151407К33 від 30.07.2007 року), суд апеляційної інстанції вважає законним та правомірним висновок суду про те, що порука є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України, а кредитор відповідно втратив право вимоги до боржника за вказаним договором поруки, в наслідок чого вірно відмовив ПАТ „Укрексімбанк" у визнанні його кредитором ТОВ „Авторемзапчастина" в даній справі.

Таким чином, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду Київської області від 24.05.2016 року у даній справі в частині відхилення вимог ПАТ „Укрексімбанк" до боржника на суму 200 481 498,83 грн. є обґрунтованою та такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника щодо чинності дії договору поруки колегією суддів відхиляються, оскільки не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а відтак не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, з огляду на що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування зазначеної ухвали в оскаржуваній банком частині не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-103, 105, 106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Державний експортно-імпортний банк України" на ухвалу Господарського суду Київської області від 24.05.2016 року у справі № 911/852/16 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Київської області від 24.05.2016 року у справі № 911/852/16 в частині відхилення вимог ПАТ „Державний експортно-імпортний банк України" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Авторемзапчастина" на суму 200 481 498,83 грн., залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 911/852/16 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді А.А. Верховець

Т.І. Разіна