РІШЕННЯ

"10" серпня 2016 р.Справа № 921/300/16-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

Розглянув справу

за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. Шептицького, 20, м. Тернопіль, 46008

про cтягнення заборгованості в загальній сумі 123 366,00 грн

За участю представників сторін:

Позивача: ОСОБА_2 - головного юрисконсульта Відділу виконавчих проваджень Управління судової роботи Юридичного департаменту, довіреність №14-10 від 11.01.2015 р.

Відповідача: не прибув

В попередніх судових засіданнях представникам сторін розяснювались процесуальні права та обовязки, передбачені ст. ст. 20, 22, 81-1 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України).

За відсутністю відповідного клопотання сторін технічна фіксація судового процесу не здійснюється.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ, надалі - позивач, звернулося до господарського суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", м. Тернопіль, надалі - відповідач, про стягнення заборгованості в загальній сумі 123 366 грн, з яких: 52 222 грн 16 коп. пеня, 6 121 грн 40 коп. 3% річних та 65 022 грн 44 коп. інфляційні нарахування.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором на купівлю-продаж природного газу №13-345-РО від 04.01.2013 р. в частині здійснення своєчасної оплати за поставлений у період з січня місяця 2013 р. по червень місяць 2015 р. включно природний газ, внаслідок чого позивачем відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні нарахування у зазначених вище сумах.

В підтвердження викладеного надано: Договір на купівлю-продаж природного газу №13-345-РО від 04.01.2013 р. та Додаткові угоди №1 від 10.07.2013 р., №2 від 31.12.2013 р., №3 від 28.04.2014 р., №4 від 15.05.2014 р., №5 від 07.07.2014 р., №6 від 05.09.2014 р., №7 від 10.11.2014 р., №8 від 08.12.2014 р., №9 від 22.12.2014 р., №10 від 05.02.2015 р., №11 від 10.03.2015 р., №12 від 23.03.2015 р., №13 від 03.04.2015 р., №14 від 12.05.2015 р., №15 від 03.06.2015 р. та №16 від 19.06.2015 р. до нього, Акти приймання-передачі природного газу за період з січня місяця 2013 р. по червень місяць 2015 р. включно, розрахунок суми позовних вимог, а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Розгляд справи, призначений вперше ухвалою суду від 26.05.2016 р. на 09:35 год. 08.06.2016 р., в порядку ст. 77 ГПК України, було відкладено на 10:00 год. 22.06.2016 р., з викладених у ній підстав. В судових засіданнях 22.06.2016 р. та 04.07.2016 р., в порядку ч. 3 ст. 77 ГПК України, оголошувалась перерва до 14:50 год. 04.07.2016 р. та, відповідно, до 09:30 год. 10.08.2016 р., з викладених у відповідних формулярах (протоколах) судового засідання підстав, про що повноважних представників сторін повідомлено під розписку (в матеріалах справи).

Строк вирішення спору було продовжено, в передбаченому ч. 3 ст. 69 ГПК України порядку, про що судом винесено відповідну ухвалу від 04.07.2016 р.

Відповідач у відзиві на позов, підтриманому його поважним представником в судовому засіданні 04.07.2016 р., зазначав, що ПАТ «Тернопільміськгаз» проведені позивачем нарахування заявлених до стягнення сум під сумнів не ставляться. Поряд із цим, просив суд, у відповідності до п. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України, зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені до 10% від нарахованої. В обґрунтування даного клопотання зазначав, що за умовами укладеного 04.01.2013 р. договору за №13-345-РО природний газ був використаний Покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям. Розрахунки за поставлений позивачем природний газ здійснювались у відповідності до Постанови КМ України №247 від 26.03.2008 р. Товариство не мало можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків, оскільки такі проводились згідно алгоритму розподілу коштів та нормативу перерахування коштів, затверджених НКРЕКП України. Дотримання відповідачем встановлених чинним законодавством приписів є обовязком, який не залежить від його власної волі. Зауважував, що станом на день звернення позивача до суду з даним позовом розрахунок за поставлений позивачем згідно Договору №13-345-РО від 04.01.2013 р. природний газ проведено в повному обсязі, предметом судового розгляду є штрафні санкції та передбачені ст. 625 ЦК України нарахування. Просив суд врахувати, що на даний час Товариство не здійснює діяльність з постачання природного газу, єдиною статтею доходу є надходження коштів за розподіл (транспортування) природного газу. Окрім того, посилався на важкий фінансовий стан Товариства. Стверджував, що згідно Звіту про фінансовий стан, станом на 30.06.2015 р. збиток ПАТ "Тернопільміськгаз" становив 48 145 тис. грн. Постановою державного виконавця від 06.06.2016 р. при примусовому виконанні наказу господарського суду Тернопільської області накладено арешт на кошти товариства на рахунках у фінансових установах та майно відповідача. Зазначав, що позивачем не надано будь-яких доказів понесення ним збитків саме в результаті несвоєчасного виконання ПАТ "Тернопільміськгаз" зобов'язань за вказаним вище договором.

Разом із тим, в ході судового розгляду (в судовому засіданні 04.07.2016 р.) повноважний представник відповідача стверджував, що позивачем неправомірно проведено нарахування заявлених до стягнення сум 3% річних та інфляційних нарахувань за зобовязаннями березня та квітня місяця 2013 р. В обґрунтування своїх доводів зазначав, що згідно умов договору підставою для остаточних розрахунків є підписані сторонами акти приймання-передачі природного газу. За вказаний період акти прийому-передачі датовані 31.05.2013 р., а відтак, на думку останнього, обовязок Покупця щодо оплати вартості природного газу, поставленого у вказаний вище період, виник лише з 20 числа місяця наступного за місяцем підписання відповідних актів.

В судове засідання 10.08.2016 р. повноважний представник відповідача не прибув, причин неприбуття не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 04.07.2016 р.

Повноважний представник позивача в судове засідання 10.08.2016 р. прибув, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з викладених у позовній заяві підстав та посилаючись на долучені до матеріалів справи документи. Доводи відповідача про безпідставність проведених Компанією нарахувань за зобовязаннями березня-квітня місяця 2013 р. та виникнення у Покупця обовязку щодо оплати вартості природного газу за вказаний період лише після 20 числа місяця наступного за місяцем підписання актів приймання-передачі вважає безпідставними. Стверджує, що п. 6.1 Договору встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вважає, що дана умова Договору не містить жодних застережень щодо настання обовязку відповідача з оплати газу саме з дати підписання акту. Окрім того, просить суд врахувати, що встановлений умовами укладеного Договору порядок розрахунків за поставлений позивачем природний газ передбачає 100% поточну оплату планових обсягів газу протягом місяця поставки.

Окрім того, просить суд відмовити в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій з підстав, викладених у запереченні на відзив б/н від 02.07.2016 р. Зауважує, що підприємство позивача також є збитковим, існує велика дебіторська заборгованість. Просить суд врахувати, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" теж має своєчасно виконувати зобов'язання перед своїми контрагентами та вчасно проводити розрахунки з іноземними постачальниками природного газу.

В абз. 2 п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 року, із змінами і доповненнями внесеними постановою пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 року №3, зазначено, що у разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання. В п. 3.9.2 згаданої Постанови вказано, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, беручи до уваги, що: сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; явка представника відповідача не визнавалась судом обовязковою; брати участь у судовому засіданні є правом сторони, передбаченим ст. 22 ГПК України; наявних у справі доказів є достатньо для вирішення спору по суті, справа розглядається без участі представника відповідача, за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення представників сторін, оцінивши представлені докази в їх сукупності, господарський суд встановив наступне:

04.01.2013 р. між ОСОБА_1 акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі Продавець/позивач, з однієї сторони, та ОСОБА_1 акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", надалі Покупець/відповідач, з іншої сторони, укладено Договір на купівлю-продаж природного газу №13-345-РО (надалі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ (надалі газ), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ, на умовах цього Договору (п.1.1 р.1 Договору).

Згідно п. 1.2 р.1 Договору, газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), які є кінцевими споживачами газу (надалі споживачі Покупця).

Відповідно до п. 2.1 р. 2 Договору, Продавець передає Покупцеві у 2013 р. газ в обсязі до 427,000 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за цим Договором (далі плановий обсяг), можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пп.2.1.1 п. 2.1 р. 2 Договору).

Пунктами 3.3-3.4 р. 3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобовязується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписанні акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Розділом 11 Договору визначено, що останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює свою дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення.

Згідно п. 10.2 р. 10 Договору, усі зміни і доповнення до Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін.

З метою узгодження обсягів переданого газу, його вартості та інших умов до даного Договору було укладено низку Додаткових угод, якими врегульовано обсяг природного газу, порядок проведення розрахунків між сторонами та строку дії Договору тощо. Зокрема, Додатковою угодою №10 від 05.02.2015 р. встановлено обсяги поставки газу з 01 січня 2013 р. по 31 березня 2015 р. в обсязі до 1 172,590 тис. куб. м.

Разом із тим, як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору позивач за період з січня місяця 2013 р. по червень місяць 2015 р. включно передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 1 220,188 тис. куб. м на загальну суму 2 886 235 грн 70 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. Зокрема:

- газ, спожитий у січні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2013 р. на суму 135 528,80 грн;

- газ, спожитий у лютому 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2013 р. на суму 117 718,26 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2013 р. на суму 98 529,14 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2013 р. на суму 58 082,69 грн;

- газ, спожитий у травні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2013 р. на суму 4 931,17 грн;

- газ, спожитий у червні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2013 р. на суму 1 729,20 грн;

- газ, спожитий у липні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.07.2013 р. на суму 1 995,38 грн;

- газ, спожитий у серпні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.08.2013 р. на суму 2 007,59 грн;

- газ, спожитий у вересні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 30.09.2013 р. на суму 3 166,06 грн;

- газ, спожитий у жовтні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.10.2013 р. на суму 20 475,71 грн;

- газ, спожитий у листопаді місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 30.11.2013 р. на суму 43 334,70 грн;

- газ, спожитий у грудні місяці 2013 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2013 р. на суму 93 645,14 грн;

- газ, спожитий у січні місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2014 р. на суму 120 985,97 грн;

- газ, спожитий у лютому місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2014 р. на суму 129 873,61 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2014 р. на суму 65 308,25 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2014 р., оформлений актами приймання-передачі від 30.04.2014 р. на суму 81 327,82 грн та на суму 4 646,66 грн;

- газ, спожитий у травні місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2014 р. на суму 28 292,98 грн;

- газ, спожитий у червні місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2014 р. на суму 14 914,61 грн;

- газ, спожитий у липні місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.07.2014 р. на суму 14 092,63 грн;

- газ, спожитий у серпні місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.08.2014 р. на суму 9 030,40 грн;

- газ, спожитий у вересні місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 30.09.2014 р. на суму 12 314,65 грн;

- газ, спожитий у жовтні місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.10.2014 р. на суму 29 735,30 грн;

- газ, спожитий у листопаді місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 30.11.2014 р. на суму 156 399,66 грн;

- газ, спожитий у грудні місяці 2014 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2014 р. на суму 336 664,62 грн;

- газ, спожитий у січні місяці 2015 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2015 р. на суму 389 761,08 грн;

- газ, спожитий у лютому місяці 2015 р., оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2015 р. на суму 365 235,48 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2015 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2015 р. на суму 329 456,64 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2015 р., оформлений актом приймання-передачі від 30.04.2015 р. на суму 137 643,84 грн;

- газ, спожитий у травні місяці 2015 р., оформлений актом приймання-передачі від 31.05.2015 р. на суму 29 623,50 грн;

- газ, спожитий у червні місяці 2015 р., оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2015 р. на суму 19 784,16 грн.

Приступній в судовому засіданні 04.07.2016 р. повноважний представник відповідача не заперечив факт отримання ПАТ "Тернопільміськгаз" протягом січня місяця 2013 р. по червень місяць 2015 р. природного газу в наведених вище обсягах.

Відповідно до п. 6.1 р. 6 Договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 Договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

П. 6.2 р. 6 Договору сторони встановили, що оплата за газ здійснюється з поточного рахунка із спеціальним режимом використання Покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця відповідно до вимог Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕ, та зараховується, як оплата за газ. За наявності заборгованості Покупець перераховує кошти із поточного рахунка на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Продавця.

Сторони погоджуються, що сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується Сторонами як погашення заборгованості Покупця перед Продавцем за минулі періоди за Договором, а у випадку відсутності простроченої заборгованості за Договором сума, яка була сплачена Покупцем понад вартість фактично отриманого газу за розрахунковий місяць, зараховується Продавцем як авансовий платіж на наступний розрахунковий місяць (п. 6.5 р. 6 Договору).

Додатковою угодою №2 від 31.12.2013 р. до Договору сторони змінили, зокрема, редакцію п. 6.1 р. 6 Договору та передбачили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Додатковою угодою №3 від 28.04.2014 р. до Договору сторони погодили, що оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Як зазначає позивач та даний факт не заперечено в судовому засіданні 04.07.2016 р. повноважним представником відповідача, остаточний розрахунок за поставлений протягом січня місяця 2013 р. червня місяця 2015 р. (включно) природний газ відповідачем здійснено 24.11.2015 р. (виписка по підприємству "Тернопільміськгаз ПАТ" та реєстр прийнятих платежів на користь НАК "Нафтогаз України" в матеріалах справи).

Позивач стверджує, що ПАТ "Тернопільміськгаз" не вчасно проводило розрахунки за поставлений природний газ, а тому порушило умови Договору.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором купівлі-продажу природного газу №13-345-РО від 04.01.2013 р., позивач звернувся з позовом про стягнення на свою користь пені в розмірі 52 222,16 грн, нарахованої на підставі п. 7.2 Договору. Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) позивачем заявлено до стягнення з відповідача 65 022,44 грн інфляційних нарахувань та 6 121,40 грн 3% річних.

Яке вже зазначалось вище, присутній в судовому засіданні 04.07.2016 р. повноважний представник відповідача підтвердив факт оплати товариством в повному обсязі вартості отриманого протягом січня 2013 р. червня 2015 р. на підставі Договору №13-345-РО від 04.01.2013 р. природного газу у визначені позивачем у розрахунку дати.

В силу приписів ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України), в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору на купівлю-продаж природного газу №13-345-РО від 04.01.2013 р.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних за неналежне виконання вказаного вище Договору.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно Договору №13-345-РО від 04.01.2013 р. в повному обсязі. Натомість відповідач свої зобов'язання з оплати вартості отриманого протягом січня 2013 р. по червень 2015 р. (включно) природного газу виконав з порушенням встановленого Договором строку.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми, позивачем заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 6 121,40 грн та інфляційні нарахування в загальній сумі 65 022,44 грн.

З наданого позивачем розрахунку 3% річних вбачається, що останні нараховані за період з 20.02.2013 р. по 24.11.2015 р., зокрема, за природний газ переданий у січні місяці 2013 р. згідно акту приймання - передачі від 31.01.2013р. - за період з 20.02.2013 р. по 04.03.2013 р.; за газ переданий у лютому 2013 р. згідно акту приймання - передачі від 28.02.2013 р. - за період з 20.03.2013 р. по 02.04.2013 р.; за газ переданий у березні 2013 р. згідно акту приймання - передачі від 31.05.2013 р. за період з 20.04.2013 р. по 07.06.2013 р.; за газ переданий у квітні 2013 р. згідно акту від 31.05.2013 р. за період з 20.05.2013 р. по 07.06.2013 р.; за газ переданий у червні 2013 р. згідно акту від 30.06.2013 р. за період з 20.07.2013 р. по 18.12.2013 р.; за газ переданий у липні 2013 р. згідно акту від 31.07.2013 р. за період з 20.08.2013 р. по 18.12.2013 р.; за газ переданий у серпні 2013 р. згідно акту від 31.08.2013 р. за період з 20.09.2013 р. по 18.12.2013 р.; за газ переданий у вересні 2013 р. згідно акту від 30.09.2013 р. за період з 20.10.2013 р. по 18.12.2013 р.; за газ переданий у жовтні 2013 р. згідно акту від 31.10.2013 р. за період з 20.11.2013 р. по 18.12.2013 р.; за газ переданий у січні 2014 р. згідно акту від 31.01.2014 р. за період з 20.02.2014 р. по 30.04.2014 р.; за газ переданий у лютому 2014 р. згідно акту від 28.02.2014 р. за період з 20.03.2014 р. по 30.04.2014 р.; за газ переданий у березні 2014 р. згідно акту від 31.03.2014 р. за період з 20.04.2014 р. по 30.04.2014 р.; за газ переданий у квітні 2014 р. згідно актів від 30.04.2014 р. за період з 20.05.2014 р. по 31.10.2014 р.; за газ переданий у травні 2014 р. згідно акту від 31.05.2014 р. за період з 20.06.2014 р. по 31.10.2014 р.; за газ переданий у червня 2014 р. згідно акту від 30.06.2014 р. за період з 20.07.2014 р. по 31.10.2014 р.; за газ переданий у липні 2014 р. згідно акту від 31.07.2014 р. за період з 20.08.2014 р. по 31.10.2014 р.; за газ переданий у серпні 2014 р. згідно акту від 31.08.2014 р. за період з 20.09.2014 р. по 31.10.2014 р.; за газ переданий у вересні 2014 р. згідно акту від 30.09.2014 р. за період з 20.10.2014 р. по 31.10.2014 р.; за газ переданий у жовтні 2014 р. згідно акту від 31.10.2014 р. за період з 20.11.2014 р. по 30.12.2014 р.; за газ переданий у листопаді 2014 р. згідно акту від 30.11.2014 р. за період з 20.12.2014 р. по 30.12.2014 р.; за газ переданий у січні 2015 р. згідно акту від 31.01.2015 р. за період з 20.02.2015 р. по 09.04.2015 р.; за газ переданий у лютому 2015 р. згідно акту від 28.02.2015 р. за період з 20.03.2015 р. по 09.04.2015 р.; за газ переданий у квітні 2015 р. згідно акту від 30.04.2015 р. за період з 20.05.2015 р. по 11.06.2015 р. та за газ переданий у червні 2015 р. згідно акту від 30.06.2015 р. - за період з 20.07.2015 р. по 24.11.2015 р.

Розглянувши проведений ПАТ "НАК "Нафтогаз України" розрахунок 3% річних, суд встановив, що при проведенні останнього, позивач в період прострочки включив дні, в які відповідач проводив розрахунки за отриманий газ, що, на думку суду, є невірним.

Враховуючи наведене, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно наведених вище актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами Договору терміну здійснення розрахунків та здійснених відповідачем оплат, провів перерахунок заявленої до стягнення суми 3% річних.

Згідно проведеного судом перерахунку, правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 5 978 грн 38 коп. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 143,02 грн (6 121,40 грн 5 978,38 грн) є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення (проведений судом розрахунок в матеріалах справи).

З наданого позивачем розрахунку інфляційних нарахувань на загальну суму 65 022,44 грн вбачається, що останні нараховані за неналежне виконання відповідачем зобовязань по оплаті вартості природного газу переданого у березні місяці 2013 р., червні жовтні 2013 р., січні-лютому 2014 р., квітні серпні 2014 р., жовтні 2014 р. та січні 2015 р.

Зокрема, за зобовязаннями березня місяця 2013 р. інфляцію нараховано за травень місяць 2013 р. в сумі 3,00 грн, за зобовязаннями червня місяця 2013 р за серпень-грудень 2013 р. в сумі 6,85 грн, за зобовязаннями липня місяця 2013 р. за вересень-грудень 2013 р. в сумі 22,03 грн, за зобовязаннями серпня місяця 2013 р. за жовтень-грудень 2013 р. в сумі 22,16 грн, за зобов'язаннями вересня місяця 2013 р. за листопад-грудень 2013 р. в сумі 22,19 грн, за зобовязаннями жовтня місяця 2013 р. за грудень місяць 2013 р. в сумі 102,38 грн, за зобовязаннями січня місяця 2014 р. за березень-квітень 2014 р. в сумі 6 742,06 грн, за зобовязаннями лютого місяця 2014 р. за квітень місяць 2014 р. в сумі 4 285,83 грн, за зобовязаннями квітня місяця 2014 р. за червень-жовтень 2014 р. в сумі 6 623,29 грн, за зобовязаннями травня місяця 2014 р. за липень-жовтень 2014 р. в сумі 1 877,92 грн, за зобовязаннями червня місяця 2014 р. за серпень-жовтень 2014 р. в сумі 926,58 грн, за зобовязаннями липня місяця 2014 р. за вересень-жовтень 2014 р. в сумі 756,72 грн, за зобовязаннями серпня місяця 2014 р. за жовтень місяць 2014 р. в сумі 216,73 грн, за зобовязаннями жовтня місяця 2014 р. за грудень місяць 2014 р. в сумі 892,06 грн та за зобовязаннями січня місяця 2015 р. за березень місяць 2015 р. в сумі 42 094,20 грн.

Судом розглянуто наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань в сумі 65 022,44 грн та за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", в межах визначених позивачем періодів, проведених відповідачем оплат, з урахуванням того, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць, який визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому проводиться сплата, викладених у листі Верховного Суду України "Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" (№62-97р. від 03.04.1997р.), проведено перерахунок заявленої то стягнення суми інфляційних нарахувань, згідно якого правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань в загальній сумі 65 006,50 грн. Інфляція в сумі 15,94 грн (65 022,44 65 006,50) нарахована позивачем безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом розрахунок в матеріалах справи).

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі N 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі N 6-38цс11).

Окрім того, в силу приписів ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Статтею 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Отже, порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого природного газу, є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

В силу ст. ст. 546, 547, 548, 549 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Отже, види забезпечення виконання зобовязань є спеціальними мірами майнового характеру, які стимулюють належне виконання зобовязання боржником шляхом встановлення додаткових гарантій задоволення вимог кредитора, а тому забезпечення виконання зобовязань будь-яким з видів передбачених статтею 546 ЦК України, також створює зобовязальні правовідносини між кредитором та боржником.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

На підставі наведених норм, позивачем за період з 20.11.2014 р. по 24.11.2015 р. нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 52 222,16 грн, з яких: 843,99 грн за зобовязаннями жовтня 2014 р. за період з 20.11.2014 р. по 30.12.2014 р.; 1 319,76 грн за зобовязаннями листопада 2014 р. за період з 20.12.2014 р. по 30.12.2014 р.; 28 703,50 грн за зобовязаннями січня 2015 р. за період з 20.02.2015 р. по 09.04.2015 р.; 12 608,13 грн за зобовязаннями лютого 2015 р. за період з 20.03.2015 р. по 09.04.2015 р.; 5 204,07 грн за зобовязаннями квітня 2015 р. за період з 20.05.2015 р. по 11.06.2015 р.; 3 542,71 грн за зобовязаннями червня 2015 р. за період з 20.07.2015 р. по 24.11.2015 р.

Пунктом 7.2 р. 7 Договору, з врахуванням змін, внесених п. 7 Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 року, передбачено, що у разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу (Розділ ХІ Договору), Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за Договором природного газу, Покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. Договору).

У свою чергу, за умовами Розділу ХІ Договору, з урахуванням змін, внесених додатковою угодою № 16 від 19.06.2015 року, Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між Сторонами з 1 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення. Також, даною Додатковою угодою сторони погодили, що Договір №13-345-РО від 04.01.2013 р. припинив свою дію в частині поставки природного газу з 01 липня 2015 р.

Крім того, п. 11 Додаткової угоди № 2 від 31.12.2013 р. сторони погодили, що остання набуває чинності з дати її підписання Сторонами та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює свою дію на відносини Сторін, що фактично склались з 01 січня 2013 р.

Ст. 626 ЦК України, визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В силу приписів ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Ч. 1 ст. 653 визначено, що у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни (ч. 3 ст. 653 ЦК України).

З наведеного вбачається, що вказаними пунктами Додаткової угоди №2 від 31.12.2013 р. сторони узгодили, що нарахування пені здійснюватиметься лише у випадку, коли після закінчення строку дії Договору Покупець не здійснить повної оплати поставленого газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії Договору в частині поставки газу, тобто змінили підставу для її нарахування - наявність заборгованості станом на дату закінчення строку дії договору в частині поставки газу; визначили суму, на яку нараховуватиметься пеня - сума боргу станом на дату закінчення строку дії Договору в частині поставки газ; погодили, що нарахування пені здійснюватиметься у порядку, передбаченому п. 6.1. договору, а також розповсюдили такий порядок на правовідносини з моменту їх виникнення.

З огляду на наведене, суд прийшов до висновку, що правомірним є нарахування пені на суму заборгованості в розмірі 19 784,16 заборгованість за зобовязаннями по оплаті вартості природного газу, отриманого в червні 2015 р., що існувала станом на 20.07.2015 р. Підстави для нарахування пені до 20.07.2015 р. відсутні, оскільки, викладаючи п. 7.2 Договору у новій редакції, сторони не погодили можливість такого нарахування.

Поряд із цим, пунктом 1.9 Постанови Пленуму ВГСУ "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 р. №14 роз'яснено судам, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Розглянувши проведений позивачем розрахунок пені за несвоєчасне виконання ПАТ "Тернопільміськгаз" зобовязань по проведенню повного розрахунку за природний газ, отриманий у червні 2015 р., на суму заборгованості, що існувала станом на 20.07.2015 р., а також перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що останнім безпідставно в період часу, за який нараховувалась пеня включено день, коли відповідач провів оплату за отриманий природний газ.

З огляду на наведене вище, враховуючи вихідні дані з розрахунку позивача, судом, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з врахуванням вартості поставленого природного газу, передбаченого умовами Договору, в редакції Додаткової угоди №2 від 31.12.2013 р., терміну здійснення розрахунків, а також здійсненої відповідачем оплати вартості поставленого позивачем природного газу, проведено перерахунок заявленої до стягнення суми, згідно якого правомірним є нарахування пені в сумі 3 518 грн 86 коп. Пеня в сумі 48 703,30 грн (52 222,16 3 518,86) нарахована та заявлена позивачем до стягнення безпідставно, а позов в даній частині є таким, що задоволенню не підлягає (проведений судом розрахунок - в матеріалах справи).

Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема, у постанові №921/889/16-г/8 від 05.04.2016 р.

Згідно вимог ст. ст. 32, 33 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи представника відповідача про те, що оскільки акти приймання-передачі природного газу, зокрема, за березень та квітень 2013 р. підписані в 31 травня 2013 р., зобовязання щодо проведення остаточних розрахунків та проведення оплати на підставі даних актів у ПАТ "Тернопільміськгаз" виникло лише після 20 числа місяця наступного за місяцем їх підписання і лише у випадку неоплати в такий термін виникає зобовязання по оплаті, окрім суми заборгованості, 3 % річних та втрат від інфляційних процесів, суд вважає помилковими, з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 213 ЦК України, при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Так, ч. 1 ст. 530 ЦК України регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вже зазначалось вище, п. 6.1 р. 6 Договору, в редакції Додаткової угоди №3 від 28.04.2014 р., передбачено, що "оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць".

Вказаний пункт договору узгоджується з вимогами ч.1 ст. 692 ЦК України, відповідно до яких покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Таким чином, пунктом 6.1 Договору №13-345-РО встановлено конкретний строк остаточного розрахунку за фактично переданий газ - до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч.1 ст. 530 ЦК України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу протягом певного терміну після підписання позивачем акта приймання-передачі газу чи після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Разом із тим, згідно з п. 3.4 Договору №13-345-РО, акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п.6.1 цього договору, несвоєчасне складення відповідачем та підписання сторонами актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу. Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту складення та підписання вказаних актів, чим спростовується доводи відповідача про зворотнє.

Крім того, в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано докази внесення будь-яких змін до Договору №13-345-РО, в тому числі й до п.6.1, які б ставили обовязок відповідача провести повний розрахунок за отриманий протягом поточного місяця газ лише після підписання відповідного акту приймання-передачі.

Отже, пункт 6.1 договору та його інші положення не ставлять обовязок відповідача щомісячно сплачувати вартість отриманого газу до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто, прострочення грошового зобовязання відповідача за договором не повязане з моментом реального підписання сторонами відповідного акту.

Слід зауважити, що умови Договору №13-345-РО не містять жодних застережень з цього приводу, зокрема, щодо можливості відліку 20-денного строку оплати з дня підписання акта приймання-передачі газу чи з дня одержання підписаного акта покупцем. Тому час підписання сторонами відповідного акту ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобовязанням відповідача.

Акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, оскільки саме відповідач спочатку складає акт та обізнаний про обсяг спожитого у відповідному місяці природного газу за показниками лічильників, а лише потім направляє його Продавцю/ позивачу у справі (п.п. 3.4, 4.1 Договору).

Окрім того, обовязок щодо своєчасного складання актів, в яких відображається обсяг спожитого Товариством протягом місяця поставки природного газу, за умовами укладеного між Сторонами у справі Договору покладено саме на Покупця (відповідача у справі).

Таким чином, зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та з урахуванням приписів ч. 1 ст. 530, ч. 1 ст. 692 ЦК України, суд не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали б на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 6.1 Договору, а несвоєчасне складення Покупцем та підписання сторонами відповідних актів приймання-передачі не може бути підставою для відсутності у Продавця права вимоги щодо виконання Покупцем обовязку щодо остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

При цьому, несвоєчасне підписання сторонами актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні ст. 212 ЦК України та не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість фактично поставленого природного газу.

Окрім того, акти приймання-передачі природного газу за березень та квітень місяць 2013 р. не місять жодної інформації про те, що наведені у них Покупцем (відповідачем у справі) обсяги переданого йому позивачем природного газу у дані періоди є скоригованими, у звязку із виявленням останнім розбіжностей між обсягами природного газу реально спожитого відповідачем за цей час.

Доказів своєчасного (у визначені Договором строки) складення та надання Продавцеві (позивачу) для підписання актів приймання-передачі газу за спірні періоди відповідачем (Покупцем) до матеріалів справи не долучено, а судом не здобуто, що, в свою чергу, свідчить і про відсутність прострочення кредитора (Продавця).

Враховуючи викладене, суд відхиляє як такі, що суперечать ст. ст. 526, 530, 549, 612, 613, 625, 629, 692 ЦК України, умовам договору та фактичним обставинам справи, доводи відповідача про виникнення грошового зобов'язання по оплаті обсягів поставленого газу лише з 20 числа місяця наступного за місяцем оформлення та підписання сторонами актів приймання-передачі природного газу.

Судом враховано, що аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України, зокрема, у постановах №908/997/15-г від 20.10.2015 р., №908/997/15-г від 17.05.2016 р., №914/4191/15 від 14.06.2016 р., №918/1395/15 від 22.06.2016 р. та №908/287/16 від 03.08.2016 р.

Разом з тим, відповідно до ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо ж порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання закріплено в п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПРК України (Постанова Верховного Суду України №908/43/13-г від 03.12.2013 р.).

Статтею 83 ГПК України господарському суду надано право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки в залежність від співвідношення її розміру і збитків.

Слід зазначити, що поняття значно та надмірно, при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку, правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У Постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції також визначено, що: вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В чинному законодавстві відсутній перелік таких виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Судом при цьому враховуються фактичні обставини справи та надається оцінка доказам, якими заявник обґрунтовує клопотання про зменшення неустойки.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що:

- відповідно до умов Договору №43-345-РО від 04.01.2013 р. ПАТ "Тернопільміськгаз" отримувало природний газ від позивача виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям, а не для власних потреб;

- повний розрахунок за Договором купівлі-продажу №43-345-РО від 04.01.2013 р. проведено відповідачем до порушення провадження у даній справі, а термін прострочки виконання зобовязань по оплаті вартості отриманого ПАТ «Тернопільміськгаз» згідно Договору №43-345-РО від 04.01.2013 р. природного газу не є значним (повний розрахунок, зокрема, за зобовязаннями червня 2015 року, проведено 24.11.2015 р.);

- розрахунки за поставлений позивачем на підставі Договору №43-345-РО від 04.01.2013 р. природний газ проводились відповідно до вимог чинного законодавства, відповідач був позбавлений можливості вплинути на встановлений законодавством порядок розрахунків;

- єдиною статтею доходу відповідача станом на день розгляду спору в суді є розподіл (транспортування) природного газу;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства;

- в матеріалах справи знаходиться копія Звіту про фінансові результати ПАТ "Тернопільміськгаз" за 2015 р., в якому зазначено збиток за звітний період 45 428 тис. грн.

Водночас, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що наявні в матеріалах справи належним чином засвідчені копії звіту про фінансові результати ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за 2015 рік та балансу на 31.12.2015 р. свідчать про те, що за 2015 рік чистий збиток Компанії (позивача у справі) складає більше 25 млрд. грн; що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, внаслідок інфляційних процесів компанія зазнає значних збитків з огляду на несвоєчасні розрахунки його контрагентів за імпортований природний газ та який повинен оплачуватися позивачем коштами в іноземній валюті, суд, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, беручи до ваги те, що штраф (пеня) - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, прийшов до висновку про винятковість даного випадку та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, у відповідності до вимог п. 3 ст. 83 ГПК України, зменшити розмір заявленої до стягнення суми пені до 50 % від правомірно нарахованої та стягнути з ПАТ "Тернопільміськгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 1 759 грн 43 коп. пені (1/2 від 3 518,86грн) за неналежне виконання умов Договору.

(Судом враховано, що аналогічну правову позицію викладено і у постановах Вищого господарського суду України, зокрема, №914/1013/15 від 08.10.2015 р., №906/575/15 від 21.10.2015 р., №917/2605/15 від 26.07.2016 р. та №914/4134/15 від 20.07.2016 р).

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК України зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до вимог ст. ст. 44, 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшеної судом в порядку ч. 3 ст. 83 ГПК України суми пені), в сумі 1 117 грн 56 коп. покладаються судом на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 22, 32-34, 43, 44, 49, 69, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз", вул. М. Шептицького, 20, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 21155959, на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720:

- 1 759 грн 43 коп. пені;

- 5 978 грн 38 коп. - 3% річних;

- 65 006 грн 50 коп. - інфляційних нарахувань;

- 1 117 грн 56 коп. в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. В задоволенні решти частини позову відмовити.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили в десятиденний строк з дня його прийняття (складення повного рішення).

5. Наказ видати стягувачу після набрання судовим рішенням законної сили.

6. Сторони вправі подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили протягом десяти днів з дня його прийняття (складення повного рішення) через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 15.08.2016 р.

Суддя І.М. Гирила