ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"18" серпня 2016 р.Справа № 916/1668/16

за позовом заступника військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону, в інтересах держави,

в особі Міністерства оборони України

та Військової частини НОМЕР_1

до відповідача: Болградської міської ради Одеської області

про стягнення 12421 грн.

Суддя Демешин О.А.

Представники сторін:

від прокуратури: Попазогло В.С. посвідчення;

від позивача 1): Дідух С.П. довіреність № 220/д30/д від 30.12.2015 р.;

від позивача 2): Євчук І.В. довіреність № 33 від 11.01.2016 р.;

від відповідача: Арнаутов М.І. довіреність № 636/02-К від 16.05.2016 р.;

СУТЬ СПОРУ: Заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону звернувся з позовом в інтересах держави, в особі Міністерства оборони України (позивач 1) та Військової частини НОМЕР_1 (позивач 2) до Болградської міської ради Одеської області (відповідач) про стягнення 12421 грн. збитків, завданих неналежним виконанням умов договору зберігання.

Відповідач позов не визнав, з підстав, викладених у відзиві на позов від 08.07.2016 року та додатку до відзиву від 02.08.2016 року

В С Т А Н О В И В :

Як зазначалось вище, 07.10.2010 року між військовою частиною НОМЕР_1 та Болградською міською радою (відповідач по справі) було укладено договір зберігання № 1 згідно з яким позивач (розпорядник) по акту приймання-передачі від 07.10.2010р. передав на відповідальне зберігання Відповідачу (охороннику) резервуари Р-25 - 16шт., Р-10 1шт. та Р-4 3шт., які були розташовані у військових містечках № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 м. Болград Одеської області.

У пункті 2.1 договору зберігання відповідач (охоронник) зобов`язався прийняти всі необхідні міри для забезпечення зберігання майна в належному стані у період дії цього Договору.

Пунктом 5.1. договору був встановлений термін його дії до 31.12.2013р.

В обґрунтування позову про заступник військового прокурора Білгород-Дністровського гарнізону посилається на неналежне виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань внаслідок чого в період дії договору було скоєно крадіжки трьох резервуарів: Р-10, Р-25 та Р-4, що спричинило матеріальну шкоду військовій частині НОМЕР_1 в розмірі вартості цього майна в сумі 12421 грн.

Відповідач позов не визнав, вказавши, що вказані у позові резервуари на зберігання Болградській міській раді Одеської області не передавались, оскільки в Акті приймання-передачі від 07.10.2010р. зазначено особу ( ОСОБА_1 ), яка прийняла на зберігання резервуари, однак не працювала у Болградській міській раді і не мала повноважень діяти від імені відповідача.

Заслухавши пояснення сторін надані під час розгляду справи та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного:

Як свідчать матеріали справи 07.10.2010 року між військовою частиною НОМЕР_1 та Болградською міською радою (відповідач по справі) укладено договір зберігання № 1 згідно з яким позивач (розпорядник) передав на відповідальне зберігання Відповідачу (охороннику) резервуари Р-25, Р-10, Р-4, згідно акту прийому-передачі до даного договору від 07.10.2010 року, що є його невід`ємною частиною, які належать Міністерству оборони України на праві оперативного управління, що розташовані у військових містечках № НОМЕР_2 , №94 м. Болград Одеської області.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про відсутність у особи, яка прийняла на зберігання резервуари, відповідних повноважень, оскільки надання таких повноважень ОСОБА_1 підтверджено головою Болградської міської ради, яким було затверджено Акт приймання-передачі від 07.10.2010р.

Як не підставу позовних вимог прокурор посилається на вимоги ст.224 ГК України, якою встановлено обов`язок учасника господарських відносин, який порушив господарські зобов`язання, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України - за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач, як передбачено ч.1 ст.938 ЦК України, зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Згідно ч.1 ст.942 ЦК України зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Як встановлено частинами 1,2 ст.949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, відповідно до ч.1 ст.950 ЦК України, зберігач відповідає на загальних підставах.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.951 ЦК України - збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем - у розмірі її вартості.

Пунктом 4.1., укладеного між позивачем 2 та відповідачем договору зберігання №1 встановлено, що Охоронник (відповідач) несе відповідальність за збереження і цілісність майна з дати передачі на зберігання і до дати повернення розпоряднику. У випадку знищення, або ушкодження майна, яке зберігається, або його частини охоронник повинен за свій рахунок повернути розпоряднику рівну кількість аналогічного майна в належному стані.

Як зазначалось вище, позов ґрунтується на тому, що відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання із зберігання резервуарів внаслідок чого в період дії договору було скоєно крадіжки трьох резервуарів: Р-10, Р-25 та Р-4, що спричинило збитки відповідачу 2 в розмірі 12141грн.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку, стверджуючи про викрадення трьох резервуарів під час їх знаходженні на зберіганні у відповідача, позивачі мали підтвердити належними доказами факт такої крадіжки.

По факту скоєних крадіжок 13.03.2012 року командування військової частини НОМЕР_1 звернулося до Болградського РВ ГУМВС України в Одеській області з заявою про скоєний злочин.

Однак, в Постанові про відмову у відкриті кримінальної справи від 23.03.2012 року було зазначено, що „під час перевірки не встановлено фактичне місцезнаходження резервуарів, вказаних у звернені командуючого в/ч НОМЕР_1 , за відсутністю схеми або інших документів, що підтверджують розташування резервуарів на АЗС 89-го військового містечка. У відкритті кримінального провадження по ст. 185 КК України (таємне викрадення чужого майна (крадіжка)) відмовлено.

Таким чином, належних доказів наявності факту крадіжки трьох резервуарів до справи не надано. Зазначений факт не може бути встановлений господарським судом в межах розгляду позовної заяви по цій справі.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст.949 ЦК України та умов, укладеного між Болградською міською радою та Військовою частиною НОМЕР_1 Договору зберігання № 1 від 07.10.2010р., відповідач по першій вимозі або після закінчення терміну дії договору (31.12.2013р.) був зобов`язаний повернути позивачу 2 прийняті на зберігання 20 резервуарів, а саме: Р-25 в кількості 16шт., Р-10 в кількості 1шт. та Р-4 в кількості 3шт.

Позивачами до матеріалів взагалі не надано доказів повернення Болградською міською радою всіх вищевказаних резервуарів військовій частині НОМЕР_1 , у тому числі - тих трьох резервуарів за неповернення яких, внаслідок крадіжки (недоведеної), прокурор просить стягнути з відповідача 12412грн. збитків.

Суд вважає, що втрата (нестача) майна, яке передавалось на зберігання відповідачу, також, має бути доведена належними доказами, оскільки невиконання відповідачем зобов`язання щодо повернення майна, яке знаходилось у нього на зберіганні не свідчить про те, що вказане майно втрачено внаслідок неналежного виконання іншого зобов`язання, а саме: вжиття усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі (ч.1 ст.942 ЦК України). Тобто, невиконання обов`язку з повернення майна не є ідентичним невиконанню (неналежному виконанню) обов`язку із збереження майна, внаслідок втрати (нестачі) якого поклажодавцю (позивачу 2 по справі) спричинені збитки.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку повернення трьох резервуарів було порушено право військової частини НОМЕР_1 і способом захисту цього порушеного права повинно було бути, встановлене п.5 ч.2 ст.16 ЦК України примусове виконання обов`язку в натурі. І лише встановлення в процесі виконання цього обов`язку факту неможливості його виконання через відсутність майна, що підлягало поверненню могло б служити підставою для звернення до суду з позовом про стягнення збитків, пов`язаних з неналежним виконанням Болградською міською радою своїх договірних обов`язків по договору зберігання №1 від 07.10.2010р.

З огляду на вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.
Повне рішення складено 19 серпня 2016 р.

Суддя О.А. Демешин