РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016Справа №910/9728/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ітек Транс»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Лавина-2010»

про стягнення заборгованості в розмірі 226 160,00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Рибак М.Л. (довіреність б/н від 25.07.2016),

ВСТАНОВИВ :

27.05.2016 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Ітек Транс» (далі - позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю «Лавина-2010» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в розмірі 226 160,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що між ним та компанією Rail Trans Invest OЬ, як власником майна що передається в оренду, був укладений договір оренди цистерн № 74/ВП від 01.04.2014, на підставі якого позивач отримав у строкове платне користування рухомий склад - залізничні цистерни в кількості 25 штук.

Позивач, в свою чергу, передав частину орендованого ним рухомого складу в суборенду відповідачу на підставі договору суборенди залізничних цистерн № А-54 від 23.05.2014 (далі - договір суборенди), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати у строкове платне користування рухомий склад - залізничні цистерни в кількості 10 штук (далі - об'єкт оренди), а відповідач зобов'язувався вказаний об'єкт оренди прийняти, сплачувати орендну плату за користування ним та повернути об'єкт оренди у випадку припинення дії договору суборенди.

На виконання умов договору суборенди позивач передав у користування відповідача, зокрема, й вагон (цистерну) № 57044539. Після закінчення строку дії договору суборенди відповідач не повернув позивачу вагон № 57044539.

У зв'язку з цим, сторони уклали протокол про наміри врегулювання питання щодо відшкодування збитків по договору оренди № А-54 від 23.05.2014 (далі - протокол про наміри), згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався протягом місяця відшкодувати позивачу збитки та сплатити вартість втраченої цистерни, що еквівалентна 8 000,00 євро.

Проте, відповідач зобов'язання, взяті на себе згідно з умовами протоколу про наміри, не виконав, вартість вагону № 57044539 позивачу не відшкодував.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача збитки в розмірі 226 160,00 грн.

Провадження у справі № 910/9728/16 порушено ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.06.2016 та призначено її розгляд на 22.06.2016.

16.06.2016 через загальний відділ діловодства суду представником позивача були подані для долучення до матеріалів справи документи, витребувані ухвалою суду від 01.06.2016.

22.06.2016 через загальний відділ діловодства суду представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду від 01.06.2016 не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 клопотання представника відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено на 11.07.2016.

08.07.2016 через загальний відділ діловодства суду представником позивача були подані письмові пояснення, в яких останній навів додаткове обґрунтування позовних вимог. Зокрема, зазначив, що оскільки під збитками розуміється втрата або пошкодження майна, право позивача на відшкодування збитків виникає незалежно від сплати власнику втраченої цистерни компенсації її вартості.

Представником відповідача було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

11.07.2016 у судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, вимог ухвал суду від 01.06.2016 та 22.06.2016 не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 клопотання представника відповідача було задоволено, розгляд справи відкладено на 25.07.2016.

25.07.2016 представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення по суті спору, позовні вимоги вважав необґрунтованими та безпідставними, просив суд у задоволенні позову відмовити. Крім того, подав відзив на позовну заяву, в якому вказав, що позивачем не доведена одночасна наявність усіх чотирьох елементів складу правопорушення, що є обов'язковим для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 25.07.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

01.04.2014 між компанією Rail Trans Invest OЬ (далі - орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Ітек Транс» (далі - позивач або орендар) був укладений договір оренди цистерн № 74/ВП (далі - договір оренди), згідно з умовами якого орендодавець зобов'язувався передати у строкове платне користування рухомий склад - залізничні цистерни в кількості 25 штук (далі - предмет оренди), а орендар зобов'язувався вказані цистерни прийняти та сплачувати орендну плату за користування ними.

На виконання умов договору оренди, орендодавець передав у користування орендаря (позивача) предмет оренди, зокрема й вагон № 57044539, що підтверджується актом приймання-передачі цистерн № 1 від 01.04.2014, копія якого долучена до матеріалів справи.

Відповідно до п. 10.1.1 договору оренди даний договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014, а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з п. 1 додаткової угоди № 4 від 17.12.2014 до договору оренди цистерн № 74/ВП від 01.04.2014, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору оренди до 31.12.2015.

23.05.2014 між позивачем (орендар за договором) та товариством з обмеженою відповідальністю «Лавина-2010» (далі - відповідач або суборендар) був укладений договір суборенди залізничних цистерн № А-54 (далі - договір суборенди), згідно з умовами якого орендар зобов'язувався передати у строкове платне користування рухомий склад - залізничні цистерни в кількості 10 штук, а суборендар зобов'язувався вказані цистерни прийняти та сплачувати орендну плату за користування ними.

18.09.2014 на виконання умов договору позивач передав відповідачу, зокрема, вагон № 57044539, що підтверджується актом приймання-передачі № 3, копія якого долучена до матеріалів справи.

Пунктом 10.1 договору суборенди передбачено, що даний договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014.

Відповідно до п. 1 додаткової угоди № 1 від 17.12.2014 до договору суборенди залізничних цистерн № А-54 від 23.05.2014, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору суборенди до 31.12.2015.

Після закінчення строку дії договору суборенди відповідач вагон № 57044539 позивачу не повернув.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до відповідача з листом № 14 від 16.01.2016, у якому просив повідомити можливі строки повернення вагону № 57044539 з оренди.

Листом № 27 від 27.01.2016 відповідач повідомив позивача про те, що цистерна № 57044539 перебуває у завантаженому стані на станції Хомяково Моск. (Росія). Оскільки товар, завантажений у вказану цистерну, не може бути поставлений, відповідач звернувся до власника товару з вимогою розвантажити та повернути цистерну № 57044539.

Відповідно до повідомлення філії «Центральна дирекція інфраструктури управління вагонного господарства» відкритого акціонерного товариства «Російські залізничні шляхи» № ИСХ - 49445/ЦДН від 31.12.2015, починаючи з 01.03.2016 запроваджувалась заборона на передислокацію по інфраструктурі залізничного транспорту загального користування вантажних вагонів строк міжремонтного нормативу та/або строк служби яких сплив.

Компанія Rail Trans Invest OЬ звернулась до позивача з листом № RTIk/02 від 03.02.2016, яким повідомила про введення з 01.03.2016 вищевказаної заборони на передислокацію та просила надати підтвердження того, що вагон № 57044539 буде повернутий не пізніше 01.03.2016 або підтвердження того, що позивач згоден відшкодувати вартість вагона в розмірі 11 121,00 євро.

Позивач, в свою чергу, направив відповідачу лист № 153 від 04.02.2016 аналогічного змісту.

З довідки «Інформація про вагонні операції» щодо руху вагону № 57044539 за період 01.01.2015 по 20.05.2016, виданої філією «Головний інформаційно-обчислювальний центр» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - філія «ГІОЦ» ПАТ «Укрзалізниця»), вбачається, що вказаний вагон знаходиться на залізничній станції Хомяково.

Згідно з довідкою № 2612 від 23.05.2016, виданою філією «ГІОЦ» ПАТ «Укрзалізниця», строк служби вагону № 57044539 встановлений до 01.01.2016.

Таким чином, після спливу строку служби вагону № 57044539, встановленого до 01.01.2016, вказаний вагон станом на травень 2016 ще перебував на залізничній станції Хомяково, а заборона на передислокацію, введена з 01.03.2016, унеможливлює його переміщення та повернення позивачу і власнику - компанії Rail Trans Invest OЬ.

10.03.2016 між позивачем та відповідачем був укладений протокол про наміри врегулювання питання щодо відшкодування збитків по договору оренди № А-54 від 23.05.2014 (далі - протокол про наміри), відповідно до якого оскільки цистерна № 57044539 не може бути повернута відповідачем з орендного користування, останній зобов'язується протягом місяця відшкодувати позивачу збитки та сплатити вартість вказаної цистерни, що еквівалентна 8 000,00 євро.

Проте, відповідач зобов'язання з відшкодування збитків не виконав та вартість втраченої цистерни позивачу не повернув.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача збитки в розмірі 226 160,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 вказаної статті).

Положеннями ч. 1 ст. 774 Цивільного кодексу України передання наймачем речі у користування іншій особі визначено як піднайм.

Згідно з ч. 3 ст. 774 Цивільного кодексу України до договору піднайму застосовуються положення про договір найму.

Частиною 1 ст. 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Наймач, який затримав повернення речі наймодавцеві, несе ризик її випадкового знищення або випадкового пошкодження (ст. 772 Цивільного кодексу України).

Пунктом 5.1.8 договору суборенди передбачено, що суборендар (відповідач) зобов'язується у випадку неможливості відновлення одиниці рухомого складу або непридатності її для подальшої експлуатації, а також у випадку втрати одиниці рухомого складу, сплатити орендарю її ринкову вартість або надати аналогічну одиницю рухомого складу, з врахуванням її моделі, року випуску і технічного стану на момент приймання-передачі протягом 30 днів після того, що сталось. Рішення про виплату ринкової вартості втраченого рухомого складу або його заміну приймає орендар (позивач).

Згідно з умовами протоколу про наміри відповідач зобов'язувався протягом місяця відшкодувати позивачу збитки та сплатити вартість цистерни № 57044539, що еквівалентна 8 000,00 євро.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про те, що протокол про наміри є домовленістю сторін, спрямованою на встановлення цивільних прав та обов'язків, тобто договором (правочином).

Пунктами 1, 3 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; внаслідок заподіяння шкоди суб'єкту або суб'єктом господарювання (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовується, зокрема, такий вид господарських санкцій, як відшкодування збитків.

Аналогічна правова норма закріплена п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, відповідно до змісту якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Частиною 1 ст. 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Суд зазначає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 по справі № 3-383гс15).

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами: письмовими і речовими доказами.

Письмовими доказами є документи i матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України).

На підтвердження розміру заявлених позовних вимог позивач долучив до матеріалів справи Звіт про незалежну оцінку ринкової вартості залізничної цистерни № 57044539 моделі 15-1487, 1986 року випуску, складений у 2016 році товариством з обмеженою відповідальністю «Актив Експерт», згідно з яким ринкова вартість об'єкта оцінки становить 229 167,00 грн.

Водночас, документів, які підтверджують здійснення ним витрат в розмірі 226 160,00 грн або 8 000,00 євро, тобто фактичну наявність збитків, позивач не надав.

Відтак, позивач не довів наявність одного з елементів складу цивільного правопорушення - наявність фактично понесених ним збитків, і одночасну наявність чотирьох елементів складу правопорушення, що є обов'язковою умовою застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків. Відповідно, відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність особи.

Крім того, суд зазначає, що позивач не є власником втраченої цистерни № 57044539, тому право на відшкодування збитків, пов'язаних з втратою або пошкодженням майна, у нього не виникає, адже втрачене майно йому не належало.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача збитків у розмірі 226 160,00 грн є передчасною та необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що судом в задоволенні позовних вимог відмовлено, судовий збір покладається на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.

Керуючись статтями 32, 33, 36, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Ітек Транс» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10 серпня 2016 року.

Cуддя Я.А. Карабань