ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року Справа № 922/61/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого суддіДанилової М.В.,
суддівДанилової Т.Б., Корсака В.А.,

за участю представників:
позивачаГнатченко П.М. (дов. від 25.03.2016 р. №12)
відповідачівСоболевський Ю.В. (дов. від 19.02.2016 р. №77) Шилов В.І. (дов. від 24.05.2016 р. №1) Павлюк І.О. (дов. від 11.01.2016 р. №87) Грецький В.Г. (адвокат)
третьої особиКостюченко М.Є. (дов. від 05.05.2016 р. №31-4/16)

розглянувши матеріали касаційної скаргиТовариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 р.
у справі №922/61/16 Господарського суду Харківської області
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний"
до1)Державного підприємства "Благодатне" 2)Фермерського господарства "Врємя"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні першого відповідачаДержавного підприємства "Благодатне" - Міністерство аграрної політики та продовольства України
провизнання недійсним договору

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" звернулось до господарського суду Харківської області суду з позовною заявою, в якій просить визнати недійсним з моменту його укладання договір №8 про спільний обробіток земельної ділянки від 17.07.2014 р., укладений між Державним підприємством "Благодатне" та Фермерським господарством "Врємя".

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на приписи статей 203, 205, 628, 629 Цивільного кодексу України та вказував про те, що договір №8 про спільний обробіток земельної ділянки від 17.07.2014 р., укладений між Державним підприємством "Благодатне" та Фермерським господарством "Врємя" порушує його законні права, адже 26.04.2010 р. між ним та Державним підприємством "Благодатне" вже був укладений договір №8, предметом якого є одна і та ж земельна ділянка.

Також, позивач зауважував на тому, що спірний договір від імені Державного підприємства "Благодатне" підписаний не уповноваженою на це особою.

25.01.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" звернулось до господарського суду Харківської області суду із заявою про зміну підстав позову та клопотаннями про призначення судової експертизи і витребування доказів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.02.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Державного підприємства "Благодатне" - Міністерство аграрної політики та продовольства України.

При вирішенні справи у суді апеляційної інстанції у задоволенні клопотань про призначення судової експертизи і витребування доказів було відмовлено.

14.03.2016 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" звернулось до господарського суду Харківської області суду із клопотанням про вихід за межі позовних вимог.

Рішенням господарського суду Харківської області від 15.03.2016 р. (суддя Лавренюк Т.А.), залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 р. (колегія суддів: головуючий Істоміна О.А., судді Білецька А.М., Слободін М.М.), у задоволенні позовних вимог відмовлено. Визнано недійсним договір про спільне вирощування сільськогосподарської продукції №8 від 26.04.2010 р., укладений між Державним підприємством "Благодатне" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний". Визнано недійсним договір про спільний обробіток земельної ділянки №8 від 17.07.2014 р., укладений між Державним підприємством "Благодатне" та Фермерським господарством "Врємя".

Не погоджуючись із прийнятими судовими рішеннями, Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить судові рішення скасувати, та прийняти нове рішення про задоволенні позовних вимог, яким визнати недійсним з моменту його укладання договір №8 про спільний обробіток земельної ділянки від 17.07.2014 р., укладений між Державним підприємством "Благодатне" та Фермерським господарством "Врємя".

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.07.2016 р. справа повинна розглядатись у складі колегії суддів: головуючий суддя - Данилова М.В., судді Данилова Т.Б., Корсак В.А.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 11.07.2016 р. касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вищевказаному складі.

У додаткових поясненнях Державне підприємство "Благодатне" висловлює свою правову позицію щодо даної касаційної скарги.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" надало додаткові пояснення до касаційної скарги, які просило врахувати при розгляді справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення присутніх у судовому засіданні 03.08.2016 р. представників сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

З огляду на матеріали справи, 26.04.2010 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" та Державним підприємством "Благодатне" було укладено договір про спільне вирощування сільськогосподарської продукції № 8, відповідно до умов якого, сторони зобов'язались діяти для досягнення господарських цілей, а саме: вирощування та реалізації сільськогосподарської продукції.

За умовами пункту 1.3 даного договору сторони зобов'язались діяти спільно без об'єднання майна, грошових коштів шляхом використання земельної ділянки згідно плану-схеми розташування полів, яка є невід'ємною частиною даного договору для вирощування сільськогосподарської продукції площею рілля - 4261 га, під заготівлю сіна - 410 га, яка належить Державному підприємству "Благодатне" на праві постійного користування землею згідно Державного акту ХР-12-00-002658 від 29.12.1997 р.

Розділом 2 договору сторони визначили зобов'язання сторін.

Сторони зобов'язані виконувати спільні замовлення і замовлення один одного по спільній діяльності на пріорітетній і пільговій основі (пунктом 2.1.4 договору).

Так, зобов'язання Державного підприємства "Благодатне" за даним договором - надати Товариству з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний", а також третім особам вільний доступ до земельної ділянки для проведення спільного вирощування сільськогосподарської продукції; при необхідності виділити автотранспорт та іншу техніку для нормальної організації польових робіт, необхідних для досягнення результату; не втручатися у фінансово господарську діяльність товариства, яка пов'язана з укладенням договорів з ним та третіми особами для виконання даного договору.

Зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" за даним договором - здійснення комерційних проектів відповідно до програми робіт за даною угодою; перерахування за необхідністю Державному підприємству "Благодатне" грошові кошти в рахунок майбутніх прибутків, які заплановано отримати в результаті спільної діяльності в якості авансу для своєчасної оплати праці та податків, інших послуг пов'язаних з виконанням цього договору; здійснювати у разі потреби додаткові внески на спільну діяльнстіь шляхом перерахування грошей на розрахунковий рахунок або в касу державного підприємства, або шляхом оплати витрат по сумісному вирощуванню відповідно до виконаних робіт; здійснювати своїми силами, або силами третіх осіб обробку земель, посів і збирання зернових, олійних та кормових культут на земельних ділянках державного підприємства.

У розділі 4 договору сторони погодили, що внеском Державного підприємства "Благодатне" - надання права доступу для використання земельної ділянки; вважати грошовимм внеском податок на землю сплачений державним підприємством.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний", в свою чергу, зобов'язується вносити грошові внески на спільне вирощування, згідно договору; залучати технічні та матеріальні бази третіх осіб.

У додатковій угоді № 1 до вищевказаного договору сторони визначили, що термін дії договору - 10 років, починаючи з 01.07.2011 р.

17.07.2014 р. між Державним підприємством "Благодатне" та Фермерським господарством "Врємя" укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки №8.

Відповідно до пункту 1.1 договору №8 від 17.07.2014 р. Державне підприємство "Благодатне" та Фермерське господарство "Врємя" зобов'язуються, з метою отримання прибутку, спільно обробляти земельну ділянку сільськогосподарського призначення, загальною площею 1987,00 га ріллі, розташованої за адресою Харківська область, Зміївський район, с. Благодатне, яка належить Державному підприємству "Благодатне" на праві постійного користування, що підтверджується актом на постійне користування земельною ділянкою серія №ХР-12-00-002658, виданим Зміївською районною радою Зміївського району Харківської області 29.12.1997 р., для вирощування зернових культур, олійних культур, буряків; здійснювати оптову торгівлю зерном, насінням та кормами для тварин, заготівлю, виробництво та переробку сільськогосподарської продукції, вирощеної на земельній ділянці.

Розділом 3 договору сторони визначили зобов'язання сторін.

Так, зобов'язання Державного підприємства "Благодатне" за даним договором - надання доступу до частини земельної ділянки, яка підлягатиме обробітку, згідно додатку №1; у разі необхідності надання методичної допомоги з питань, що випливають з предмету і мети договору.

Зобов'язання Фермерського господарства "Врємя" - забезпечувати комерційну діяльність по реалізації виготовленої продукції (виконання робіт, послуг), ведення переговорів з покупцями та укладення цивільних та господарсько - правових угод; за заявою державного підприємства перераховувати грошові кошти в рахунок майбутніх прибутків, які заплановано отримати в результаті спільного обробітку земельної ділянки; вирішувати питання фінансування, виробництва, транспортування та реалізації продукції.

У розділі 6 договору сторони погодили внески кожної зі сторін, а саме: внесок Державного підприємства "Благодатне" - надання права доступу для використання земельної ділянки площею 1987 га (пункт 6.1.1 договору).

Вартість вкладу Фермерського господарства "Врємя" складає 3 950 000,00 грн. (пункт 6.3.1 договору).

У пункті 7.6 даного договору сторони домовилися, що незалежно від наявності чи відсутності прибутку від спільного обробітку земельної ділянки Державне підприємство "Благодатне" отримує від Фермерського господарства "Врємя" компенсацію понесених сільськогосподарських витрат, а саме: фіксовану суму грошових коштів у розмірі 600 000,00 грн. за відпрацьований рік.

Термін дії договору, за умовами пункту 8.1, погоджений сторонами з моменту його підписання до 31.12.2024 р.

Колегія суддів при вирішенні даного спору зауважує про наступне.

За приписами процесуального законодавства, рішення господарського суду повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленою господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору,і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами чинного законодавства.

З огляду на матеріали справи, Державне підприємство "Благодатне" - є юридичною особою, заснованою на державній власності (інформація з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Відповідно до акта від 29.12.1997 р. серія № ХР-12-00-002658, Державному підприємству "Благодатне" належить на праві постійного користування земельна ділянка площею 5502,6 га.

Як вже зазначалось вище, 26.04.2010 р. між Державним підприємством "Благодатне" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" було укладено договір про спільне вирощування сільськогосподарської продукції № 8 на земельній ділянці, площею 4261 га, а 17.07.2014 р. між Державним підприємством "Благодатне" та Фермерським господарством "Врємя" укладено договір про спільний обробіток земельної ділянки №8, площею 1987 га.

Відповідно до частини 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За змістом положень статті 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (статей 626, 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

У відповідності до статті 1131 Цивільного кодексу України умовами договору про спільну діяльність, який укладається у письмовій формі, визначається координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статут виділеного для спільної діяльності майна, їх участь у результатах спільних дій (в тому числі в розподіленні прибутку, отриманого в результаті такої діяльності)та інше.

Відповідно до статті 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Згідно з частиною 1 статті 1133 Цивільного кодексу України вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі, грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки.

Приписами частини 1 статті 1134 Цивільного кодексу України встановлено, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на підставах інших, ніж право власності, використовується в інтересах усіх учасників і є їхнім спільним майном.

Укладаючи договір про сумісну діяльність, сторони визначають обов'язок кожної з них щодо внесків, необхідних для досягнення мети сумісної діяльності. Такими внесками можуть бути грошові суми, майно, трудова участь, надання послуг, розробка і забезпечення проектною документацією, тощо.

Колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що внеском Державного підприємства "Благодатне" за обома договорами є передання права користування земельною ділянкою, яка належить йому на праві постійного користування.

В свою чергу, внеском Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" за договором про спільне вирощування сільськогосподарської продукції від 26.04.2010 р. №8 та Фермерського господарства "Врємя" за договором про спільний обробіток земельної ділянки від 17.07.2014 р. №8 є надання послуг з вирощування сільськогосподарської продукції, її реалізації та оплати грошових коштів.

Аналізуючи зміст вищевказаних договорів, колегія суддів касаційної інстанції зазначає про те, що спірні договори не містять ні умов договорів про спільну діяльність, ні умов щодо єдиної мети такої діяльності.

Суд апеляційної інстанції помилково вказав про наявність у вищевказаних договорах всіх істотних умов договорів про спільну діяльність.

Колегія суддів касаційної інстанції зауважує і про таке.

Відповідно до приписів пункту 1 статті 83 Господарського кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

При цьому застосування даної статті господарським судом при прийнятті рішення можливе у разі одночасної наявності таких умов: пов'язаність оспорюваного договору з предметом спору та невідповідність (суперечність) вказаного договору законодавству.

Дослідивши умови договору, на який посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог (договору про спільне вирощування сільськогосподарської продукції № 8 від 26.04.2010 р., укладеного між Державним підприємством "Благодатне" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний"), та спірного договору, який Товариство з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" просить визнати недійсним (договір про спільний обробіток земельної ділянки № 8 від 17.07.2014 р., укладений між ним та Фермерським господарством "Врємя"), суди попередніх інстанцій вказували про те, що вони укладені з перевищенням повноважень та з порушенням законодаства.

Колегія суддів касаційної інстанції з такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується виходячи з наступного.

Як вже зазначалось вище, відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, Державне підприємство "Благодатне" - є юридичною особою, заснованою на державній власності.

У відповідності до частини 2 статті 141 Господарського кодексу України управління об'єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном здійснюють також інші суб'єкти.

Статтею 4 Закону України "Про управління об'єктами державної власності" визначено, що суб'єктами управління об'єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об'єктами державної власності; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України тощо.

Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом. Здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України, зокрема, визначає органи виконавчої влади та державні колегіальні органи, які здійснюють функції з управління об'єктами державної власності; встановлює порядок передачі об'єктів державної власності суб'єктам управління, визначеним цим Законом; визначає порядок відчуження та списання об'єктів державної власності (ст. 5 Закону України "Про управління об'єктами державної власності").

Отже, Кабінет Міністрів України є суб'єктом управління, що визначає об'єкти управління державної власності, стосовно яких виконує функції з управління, а також об'єкти управління державної власності, повноваження з управління якими передаються іншим суб'єктам управління, визначеним цим Законом.

Згідно зі статтями 113, 117 Конституції України (в редакції чинній на момент укладення оспорюванних договорів ) Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 296 затверджено Порядок укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків, договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Відповідно до пункту 1 вказаного Порядку, цей Порядок визначає механізм укладення державними підприємствами, установами, організаціями, а також господарськими товариствами, у статутному капіталі яких частка держави перевищує 50 відсотків і далі - суб'єкт господарювання), договорів про спільну діяльність, договорів комісії, доручення та управління майном.

Таким чином, вказаним Порядком встановлено безумовну вимогу про погодження договору про спільну діяльність державним підприємством з Кабінетом Міністрів України та центральним органом виконавчої влади, у сфері управління якого знаходиться державне підприємство.

Суб'єкт господарювання, що виявив намір укласти договір, подає центральному органові виконавчої влади, до сфери управління якого він належить, іншому суб'єкту управління об'єктами державної власності, зокрема Національній або галузевій академії наук, звернення щодо погодження укладення договору разом з такими документами:

1)попередньо погоджений сторонами проект договору;

2)засвідчені копії статутів (положень) суб'єкта господарювання та сторони сторін), з якою (якими) передбачається укласти договір;

3)інформація про суб'єкта господарювання, зокрема про: виробничі потужності, обсяг і основну номенклатуру продукції, у тому числі експортної: кількість робочих місць; рівень прибутковості за останні три роки, розмір дебіторської та кредиторської заборгованості, у тому числі простроченої; державну реєстрацію прав власності або користування будинками (спорудами) та земельними ділянками, які передбачається використовувати за договором; перебування майна, яке передбачається використовувати за договором, в заставі, податковій заставі, оренді, лізингу. Суб'єкт господарювання подає також бізнес-план з визначенням етапів, строків, шляхів і засобів виконання договору, джерел його фінансування, впливу результатів укладення договору на фінансовий план суб'єкта господарювання;

4)інформація про сторону (сторони), з якою (якими) передбачається укласти договір, а саме: повне найменування сторони; дані про її державну реєстрацію; відомості, що підтверджують здатність сторони забезпечити належне виконання своїх договірних зобов'язань, зокрема фінансову та професійну спроможність;

5)звіт про оцінку майна, що передбачається використовувати за договором, звіт про його вартість, визначену на підставі незалежної експертної оцінки із застосуванням бази оцінки, що відповідає ринковій вартості.

Зазначений звіт подається разом з рецензією, що містить позитивний висновок щодо його відповідності вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна або за наявності незначних недоліків, що не вплинули на достовірність оцінки, про відповідність цілому таким нормативно-правовим актам;

6)обґрунтування способу використання державного майна з відповідними розрахунками.

Орган управління готує протягом місяця з дня надходження від суб'єкта господарювання звернення щодо погодження укладення договору за погодженням з Мінекономрозвитку, Мінфіном, Фондом державного майна та Мінюстом відповідний проект рішення Кабінету Міністрів України.

Зазначений проект повинен, зокрема, містити істотні умови договору, укладення якого пропонується погодити, щодо забезпечення підвищення ефективності використання державного майна, захисту майнових інтересів держави, унеможливлення відчуження державного майна, а також залежно від виду договору - розмір часток часників, строк дії договору, порядок розподілу прибутку, покриття витрат та внесення додаткових вкладів.

До проекту рішення Кабінету Міністрів України щодо погодження укладення договору органом управління додаються такі документи: звернення суб'єкта господарювання до органу управління щодо погодження укладення договору разом з документами, що передбачені підпунктами 2-6 пункту 2 цього Порядку, а також погоджений органом управління проект договору; висновок органу управління щодо відсутності встановлених законодавством заборон та обмежень на використання майна суб'єкта господарювання, якщо таке використання передбачається договором; висновок органу управління про відповідність галузевим концепціям і програмам розвитку пропозицій суб'єкта господарювання, який планує укласти договір.

Орган управління подає в установленому порядку на розгляд Кабінету Міністрів України узгоджений проект рішення щодо погодження укладення договору разом з документами, зазначеними в абзацах четвертому - шостому пункту 3 цього Порядку.

У разі прийняття Кабінетом Міністрів України рішення про погодження укладення договору орган управління здійснює заходи щодо забезпечення його укладення суб'єктом господарювання відповідно до вимог законодавства (пункт 2-6 порядку).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" документ дозвільного характеру - дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Таким чином, погодження Кабінету міністрів України є документом дозвільного характеру в розумінні статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Разом з тим, ні договір про спільний обробіток земельної ділянки від 17.07.2014 р., ані договір про спільне вирощування сільськогосподарської продукції від 26.04.2010 р. погоджені з Кабінетом Міністрів України не були (відсутнє рішення).

З вищевикладеного вбачається, що уклавши оспорювані договори Державне підприємство "Благодатне" не маючи необхідного обсягу цивільної дієздатності щодо земельної ділянки (враховуючи наявні тільки право володіння і користування) фактично самостійно розпорядилось нею передавши іншим особам.

В матеріалах справи міститься погодження Міністерства аграрної політики та продовольства України на укладання договору про спільний обробіток земельних ділянок сільськогосподарського призначення площею 2000 та 1987 га, що належать на праві постійного користування ДП "Благодатне".

Колегія суддів не погоджується з тим, що погодження договору лише з Мінагрополітики України, відповідає умовам Порядку, та вважає це твердження позивача є хибним та таким, що ґрунтується на довільному тлумаченні норм права.

До того ж, відповідно до Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого від 09.12.2011 р. № 1588 (в редакції, що діяла на час укладення договору від 17.07.2014 р. № 8) договір про спільну діяльність повинен бути взятий на облік в органах податкової служби.

Згідно до п.14.6 статті 153 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла під час укладання спірного договору), порядок обліку та звітності результатів спільної діяльності встановлюється центральним органом виконавчої влади.

У п.4.6. Порядку визначено, що для взяття на облік договору про спільну діяльність уповноважена особа зобов'язана протягом 10 календарних днів після реєстрації договору або після набрання ним чинності подати до контролюючого органу за своїм основним місцем обліку такі документи: заяву за формою № 1 -ОПП; копію договору (контракту) про спільну діяльність.

До цих документів додаються: 1) інформаційна картка договору з відміткою органу, що здійснив державну реєстрацію договору, якщо до складу учасників договору про спільну діяльність входить поземний інвестор; 2) копії документів, які підтверджують погодження договору уповноваженим органом правління відповідно до законодавства, засвідчені в установленому законодавством порядку, якщо договором передбачене використання нерухомого майна державної власності, що перебуває у господарському віданні чи оперативному управлінні учасника поговору про спільну діяльність.

Разом з тим, спірні договори не були взяті на облік в органах податкової служби, як то передбачено відповідним Порядком №1588.

Положення частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України та стаття 20 Господарського кодексу України передбачають такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину (господарського договору).

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України .

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (пункт 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання практики визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

Враховуючи вищевказане, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інтсанцій про те, що при укладенні договору про спільне вирощування сільськогосподарської продукції № 8 від 26.04.2010 р. (укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" та Державним підприємством "Благодатне") та договору про спільний обробіток земельної ділянки № 8 від 17.07.2014 р. (укладений між Державним підприємством "Благодатне" та Фермерським господарством "Врємя") не було дотримано загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, які встановлені статтею 203 Цивільного кодексу України.

Приписами частини 1 статті 9 Конституції України визначено, що частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Стаття 6 Конвенції детально описує процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Так, право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.

Приписами статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про судове рішення" № 6 від 23.03.2012 р. із змінами і доповненнями рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Колегія суддів касаційної інстанції перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, вважає висновки судів попередніх інстанцій обґрунтованими та правомірними.

Разом з тим, залишаючи оскаржувані судові рішення в силі, колегія суддів доповнила їх мотивувальну частину.

Відповідно до приписів 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,-

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВС Благодатний" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 19.05.2016 р. у справі №922/61/16 Господарського суду Запорізької області залишити без змін.

Головуючий суддя М. Данилова

Судді: Т. Данилова

В. Корсак