ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.08.16р. Справа № 904/4256/16
За позовом Дочірнього підприємства "СХІДТЕПЛОЕНЕРГО" Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради, м.Дніпропетровськ

до Департамент гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення 79 969,70 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № б/н від 14.07.16р.

від відповідача: ОСОБА_2, представник за довіреністю № 615 від 14.07.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 27.05.16р. порушено провадження у справі № 904/4256/16 за позовом Дочірнього підприємства "СХІДТЕПЛОЕНЕРГО" Комунального підприємства "ДНІПРОТЕПЛОЕНЕРГО" Дніпропетровської обласної ради (далі-позивач) до Управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради (далі-відповідач) про стягнення 79 969,70 грн. Справу призначено до розгляду на 14.07.16р.

Ухвалою господарського суду від 14.07.16р. продовжено строк розгляду спору до 09.08.16р. включно, відкладено судове засідання на 08.08.16р.

05.08.16р. до суду від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи додаткових документів та заява про заміну відповідача його правонаступником.

08.08.16р. повноважний представник позивача у судовому засіданні просив суд задовольнити подану заяву про заміну відповідача його правонаступником.

Повноважний представник відповідача викладені факти в заяві про заміну відповідача його правонаступником підтвердив, не заперечував щодо її задоволення.

Ухвалою господарського суду від 08.08.16р. здійснено заміну відповідача - Управління освіти та науки Дніпропетровської міської ради на його правонаступника - Департамент гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради (49000, м.Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75, ).

Крім того, повноважний представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

В свою чергу, повноважний представник відповідача відзив на позов не надав, але усно заявлені позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення у повному обсязі.

У судовому засіданні 08.08.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

15.04.16р. між позивачем та відповідачем було укладено договір № 10 про закупівлю теплової енергії для потреб опалення та гарячого водопостачання за державні кошти (далі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого, позивач здійснює послуги з постачання пари та гарячої води по об'єктах відповідача в 2016 році, а відповідач приймає та зобов'язується оплатити теплову енергію на умовах даного договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що ціна цього договору становить 241 483 грн., з урахуванням ПДВ - 40 247,17 грн.

Розрахунки за теплову енергію, проводяться виключно в грошовій формі (п. 4.1. Договору).

Як зазначено у п. 4.2. Договору, нарахування оплати за теплову енергію здійснює позивач по тарифам, встановленим відповідно до чинного законодавства України.

За приписами п. 4.6. Договору, позивач до 5-го числа поточного місяця виставляє відповідачу рахунок на 100% передплату місячної суми планових платежів, передбачених п. 1.2. Договору.

У п. 4.7. Договору зазначено про те, що позивач на протязі 5-ти днів з дня отримання від відповідача документів, передбачених пунктами 5.3., 5.5. цього Договору, виставляє відповідачу рахунки на сплату з коригуванням фактично спожитої теплової енергії. Зазначені рахунки повинні бути сплачені відповідачем не пізніше 15 числа місяця, що слідує за розрахунковим.

Пунктом 4.8. Договору передбачено, що обов'язок по отриманню рахунків покладається на відповідача.

У разі не отримання відповідачем рахунку на 100% передплату, він самостійно розраховує та здійснює оплату планових платежів (п. 4.9. Договору).

Як зазначено у п. 5.1. Договору, поставка теплової енергії здійснюється з 01.01.16р. по 31.12.16р. включно.

За умовами Договору відповідач зобов'язаний:

- своєчасно та в повному обсязі сплачувати вартість теплової енергії (п. 6.1.1. Договору),

- приймати поставлену теплову енергію згідно з актом приймання-передачі (п. 6.1.2. Договору),

- виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в терміни, які передбачені договором та Додатком 4 (п. 6.1.8. Договору),

- своєчасно отримувати рахунки, передбачені п. 4.7. та п. 4.8. Договору (п. 6.1.9. Договору).

Позивач має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за поставлену теплову енергію (п. 6.4.1. Договору).

Відповідно до п. 7.3.7. Договору, за несвоєчасну сплату теплової енергії, передбачену п. 4.6. Договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Згідно з п. 10.1. Договору, відповідно до ст. 631 ЦК України та ст. 180 ГК України цей Договір набирає чинності з 01.01.16р. та діє до 31.12.16р. включно, а в частині розрахунків за спожиту теплову енергію - до їх повного здійснення.

Як зазначає позивач, на виконання умов вищезазначеного Договору позивачем в період з січня по квітень 2016 року було поставлено відповідачу теплову енергію на загальну суму 71 280,84 грн. Внаслідок недобросовісного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором щодо оплати, у відповідача виникла прострочена заборгованість перед позивачем у розмірі 71 280,84 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов'язків по Договору щодо вчасної та повної оплати, позивачем на підставі п. 7.3.7. Договору була нарахована пеня у розмірі 5 455,88 грн.

Крім того, на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 2 835,98 грн. та 3% річних у розмірі 397,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 71 280,84 грн., пеню у розмірі 5 455,88 грн., інфляційні втрати у розмірі 2 835,98 грн., 3% річних у розмірі 397,00 грн., а всього 79 969,70 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеному Договору на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач наведених позивачем обставин не спростував, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як зазначено у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Положеннями ст. 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договору та обставини справи, господарський суд вважає, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 71 280,84 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки:

- Дослідивши оригінали наданих позивачем до господарського суду документів у розумінні ст.36 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх як належні докази, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, та підтверджують неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за вищезазначеним Договором. Належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача та підтверджували належне виконання відповідачем умов Договору, відповідачем господарському суду надано не було.

- Відповідач визнав себе зобов'язаною особою по відношенню до позивача та підтвердив суму основного боргу, що підтверджує Акт звірки взаємних розрахунків від 01.08.16р.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 6 ст. 231 Господарського кодексу України визначено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання грошових зобов'язань, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 7.3.7. Договору передбачено, що за несвоєчасну сплату теплової енергії, передбачену п.4.6. Договору, відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі п. 7.3.7. Договору позивачем була нарахована пеня у розмірі 5 455,88 грн., розрахунок якої судом перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити про те, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

На підставі вищевказаної норми закону, позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 2835,98 грн. та 3% річних у розмірі 397,00 грн., розрахунок яких судом також був перевірений та визнаний таким, що зроблений вірно та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки зобовязання повинні виконуватись належним чином та в установлені строки.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 231, 232 Господарського кодексу України, ст. ст. 4, 32-34, 43-44, 49, 75, 82-85, 115-117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Департаменту гуманітарної політики Дніпропетровської міської ради (49000, м.Дніпро, пр. Д. Яворницького, буд. 75, ) на користь Дочірнього підприємства "Східтеплоенерго" комунального підприємства "Дніпротеплоенерго" Дніпропетровської обласної ради" (49000, м. Дніпро, вул. Феодосіївська, буд. 7, ) заборгованість за поставлену теплову енергію у розмірі 71 280,84 грн. (сімдесят одна тисяча двісті вісімдесят грн. 84 коп.), пеню у розмірі 5 455,88 грн. (п'ять тисяч чотириста п'ятдесят п'ять грн. 88 коп.), інфляційні втрати у розмірі 2 835,98 грн. (дві тисячі вісімсот тридцять п'ять грн. 98 коп.), 3% річних у розмірі 397,00 грн. (триста дев'яносто сім грн. 00 коп.), витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378,00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 08.08.16р.

Суддя ОСОБА_3