ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"25" липня 2016 р. Справа № 911/1999/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз, м. Боярка

до Комунального підприємства Васильківтепломережа, м. Васильків

про стягнення 727 331,27 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. за дов. №1-184 від 22.12.2015 р.;

відповідач ОСОБА_2 предст. за дов. №2 від 05.01.2016 р.;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (позивач) з позовом до Комунального підприємства Васильківтепломережа (відповідач) про стягнення 727 331,27 грн. за типовим договором розподілу природного газу №09420VPGCPCT016, з яких: 716 006,57 сума основного боргу, 7448,32 грн. - пеня, 571,42 грн. 3% річних, 3304,96 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.06.2016 було порушено провадження у справі № 911/1999/16 та призначено розгляд справи на 11.07.2016 року.

11.07.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про припинення у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до даного клопотання позивач просив суд припинити провадження в частині стягнення з відповідача 43 009,39 грн. основного боргу та, разом з тим, стягнути з відповідача 672 997,18 грн. основного боргу, 7448,32 грн. пені, 571,42 грн. 3% річних, 3304,96 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 11.07.2016 розгляд справи було відкладено на 25.07.2016 року.

25.07.2016 року через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про припинення у справі на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до даного клопотання позивач просив суд припинити провадження в частині стягнення з відповідача 7670,10 грн. основного боргу та, разом з тим, стягнути з відповідача 665 327,08 грн. основного боргу, 7448,32 грн. пені, 571,42 грн. 3% річних, 3304,96 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

25.07.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

01.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» та комунальним підприємством «Васильківтепломережа» був укладений типовий договір розподілу природного газу №09420VPGCPCT016 шляхом підписання заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 6.4. вказаного договору, оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду.

Згідно з п. 6.3. договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

На виконання умов зазначеного договору позивач надав відповідачу в січні-квітні 2016 року послуги з розподілу природного газу в обємі 4 868 828 куб. м на суму 3 132 100,64 грн., що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016 та від 30.04.2016.

Втім, як стверджує позивач, відповідач лише частково оплатив послуги з транспортування природного газу, у звязку з чим, станом на дату подання позовної заяви за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 716 006,57 грн.

Як зазначив позивач у своїх заявах про припинення провадження, після звернення позивача з позовом до суду відповідачем було сплачено 38 671,19 грн.

З даного приводу суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Аналогічна позиція викладена в п. 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

У звязку з тим, що заборгованість в розмірі 38 671,19 грн. відповідачем була погашена до звернення позивача з позовом до суду, суд припиняє провадження у справі в частині стягнення з відповідача 38 671,19 грн. на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Разом з тим, як вбачається з наданих позивачем довідок про операції та сальдо, оплата суми основного боргу в розмірі 12008,30 грн. була здійснена відповідачем до звернення позивача з позовом до суду, а саме до 21.06.2016 року.

Вказана обставина свідчить про те, що оплата суми боргу в розмірі 12008,30 грн. була здійснена до подання позовної заяви до суду, у звязку з чим суд відмовляє в частині стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 12008,30 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача на момент винесення рішення становить 665 327,08 грн.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору та положення ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню частково у розмірі 665 327,08 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 7448,32 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у квітні 2016, яка нарахована за період з 01.04.2016 року по 15.06.2016 року.

Відповідно до п. 8.2. Типового договору розподілу природного газу, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, а також застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, суд встановив, що він є вірним, а отже позовна вимога про стягнення 7448,32 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у квітні 2016, яка нарахована за період з 01.04.2016 року по 15.06.2016 року підлягає задоволенню у повному обсязі.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 571,42 грн. 3% річних та 3304,96 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у квітні 2016.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, суд встановив, що він є вірним, а отже позовна вимога про стягнення 571,42 грн. 3% річних та 3304,96 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у квітні 2016, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи викладене, господарський суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково та з відповідача підлягає до стягнення 665 327,08 грн. основного боргу, 7448,32 грн. пені, 571,42 грн. 3% річних та 3304,96 грн. інфляційних втрат. В частині стягнення з відповідача 38 671,19 грн. основного боргу суд припиняє провадження. В частині стягнення 12008,30 грн. відмовляє у позові.

Стосовно розподілу судового збору, суд зазначає наступне.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 ГПК України, покладаються судом на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі, коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. Передбачені нею наслідки можуть наставати в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом. Зазначеної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України в пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. №7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, згідно до ст. статті 49 ГПК України, з відповідача підлягає до стягнення 10 729,85 грн. судового збору (обрахований судом пропорційно задоволених вимог).

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. В частині стягнення з відповідача 38 671,19 грн. основного боргу провадження у справі припинити.

3. Стягнути з Комунального підприємства Васильківтепломережа (08600, Київська обл., м. Васильків, вул. Декабристів, 60-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка, 178, ) - 665 327 (шістсот шістдесят пять тисяч триста двадцять сім) грн. 08 коп. основного боргу, 7448 (сім тисяч чотириста сорок вісім) грн. 32 коп. пені, 571 (пятсот сімдесят одну) грн. 42 коп. 3% річних, 3304 (три тисячі триста чотири) грн. 96 коп. інфляційних втрат та 10 729 (десять тисяч сімсот двадцять девять) грн. 85 коп. судового збору.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення: 12.08.2016р.

Суддя О.В. Щоткін