УХВАЛА

про відмову в скасуванні рішення третейського суду

10.08.2016Справа № 910/10907/16

За заявою Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ"

про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" у складі третейського судді Трубчанінова С. С. від 17.03.2016

у справі № 05/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК"

до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ"

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш"

про стягнення заборгованості

Суддя Дупляк О.М.

Предеставники сторін:

від позивача: Астахов Р. М. за довіреністю;

від відповідача: Кузіна І. П. за довіреністю;

третя особа: не з'явилася.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ДНІПРОСПЕЦМАШ" звернулось із заявою до Господарського суду міста Києва про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" у складі третейського судді Трубчанінова С. С. від 17.03.2016 у справі № 05/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш" про стягнення заборгованості.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 у справі № 910/10907/16 прийнято до розгляду заяву Приватного акціонерне товариство "ДНІПРОСПЕЦМАШ" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" у складі третейського судді Трубчанінова С. С. від 17.03.2016 у справі № 05/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" до Приватного акціонерного товариства "ДНІПРОСПЕЦМАШ", третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш" про стягнення заборгованості та розгляд заяви призначено на 30.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.06.2016 відкладено розгляд справи на 12.07.2016.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 12.07.2016 продовжено строк розгляду справи та відкладено розгляд справи на 15.07.2016.

Через відділ канцелярії господарського суду 15.07.2016 від Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" надійшов відзив на заяву про скасування рішення третейського суду (вих. б/н від 15.07.2016).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2016 розгляд справи відкладено на 01.08.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 розгляд справи відкладено на 10.08.2016. При відкладенні розгляду справи судом було враховано положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумності строків вирішення спору.

В судове засідання 10.08.2016 представник третьої особи не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи.

Представники Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" та заявника в судове засідання 10.08.2016 з'явилися та надали суду усні пояснення по суті заяви, в яких заявник заяву про скасування рішення постійно діючого третейського суду просив задовольнити, а Публічне акціонерне товариство "СБЕРБАНК" просило у задоволенні поданої заяви відмовити.

Відповідно до приписів ст. 122-4 Господарського процесуального кодексу України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, нез'явлення представника Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш" не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення заяви про скасування постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» від 17.03.2016 у справі № 05/16 в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути вказану заяву за відсутності представника Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш", за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України).

Подана заявником заява мотивована тим, що здійснення стягнення в іноземній валюті є порушенням приписів чинного законодавства та що договір поруки є припиненим. Також, заявник (відповідач) посилаючись на правову позицію Верховного суду України по справі №6-831цс15 просив скасувати рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 17.03.2016 по справі №05/16, оскільки спори про стягнення грошових коштів в іноземній валюті непідвідомчі третейським судам.

Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" проти задоволення заяви заперечує з тих підстав, що видача кредитних коштів в іноземній валюті, погашення заборгованості в валюті кредиту та примусове стягнення простроченої заборгованості з боржника відповідає нормам чинного законодавства, у випадку наявності у кредитора генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій; що строк дії поруки не сплинув; що в даному випадку відсутні підстави встановлені ст. 122 - 5 ГПК України для скасування рішення третейського суду.

У відповідності до ст. 122-5 ГПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею.

Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо:

1) справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Скасування господарським судом рішення третейського суду не позбавляє сторони права повторно звернутися до третейського суду, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 51 Закону України "Про третейські суди" також встановлено, що рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав:

1) справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону;

5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Щодо доводів заявника про непідвідомчість справи № 05/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК" до Приватного акціонерного товариства "Дніпроспецмаш" про стягнення заборгованості третейському суду, суд відхиляє такі доводи з наступних підстав.

Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" про третейські суди внормовано, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Із наведеної правової норми вбачається, що вказана норма носить імперативний характер і встановлює вичерпний перелік справ не підвідомчих третейському суду. При цьому, серед наведеного у зазначеній нормі закону переліку справ непідвідомчих третейському суду не містяться справи про які зазначає заявник (такі як: справи у спорах, що мають публічно - правове значення та/або справи де застосовуються норми щодо регулювання обігу іноземної валюти та/або справи, де концентрація суспільно - значимих елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного - характеру, тощо).

Крім того, відповідно до ст. 27 Закону "Про третейські суди" третейський суд, з додержанням вимог цього Закону, самостійно вирішує питання про наявність або відсутність у нього компетенції для розгляду конкретної справи.

Постановою Верховного Суду України від 21.10.2015 №6-831/цс/15 роз'яснено, що норми закону щодо регулювання обігу іноземної валюти в Україні, зокрема і проведення грошових розрахунків валютними цінностями, мають публічну основу, переслідують публічний інтерес і спрямовані на досягнення результату, необхідного в публічних цілях для задоволення публічних потреб - забезпечення стабільності української грошової одиниці - гривні.

Чинне законодавство України, як і ст.ст. 1, 5 і 6 Закону України ,,Про третейські суди", розмежовує поняття цивільних і господарських правовідносин.

Так, ч. 2 ст. 9 Цивільного кодексу України зазначено, що Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Включення до складу майна суб'єктів господарювання грошей, в іноземній валюті, для здійснення фінансових відносин, передбачено ч.5 ст.139 ГК України.

Згідно з ч.2 ст.198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті, відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Отже, відносини у сфері кредитування суб'єктів господарювання, в тому числі в іноземній валюті, врегульовано нормами Господарського кодексу України та іншими актами законодавства.

Таким чином, справа № 05/16, у якій прийнято оскаржуване рішення третейського суду, підвідомча третейському суду відповідно до закону, і доказів іншого матеріали справи не містять.

Такої ж позиції дотримується Київський апеляційний господарський суд у постанові від 09.08.2016 у справі № 910/10904/16.

Як підтверджено матеріалами справи між заявником, як поручителем, та Публічним акціонерним товариством "Сбербанк", як кредитором, 27.02.2015 було укладено договір поруки № 5, п. 6.8. якого сторони погодили, що усі спори, розбіжності або вимоги, що виникають з договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладання, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання неукладеним, а також з будь - яких інших питань, що стосуються договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25, згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточним і обов'язковим з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладання третейської угоди відповідають місцю і даті укладання договору.

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про третейські суди", третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. За будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору. У разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною. Недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що предметом третейської угоди може бути не лише спір, який існує на момент укладення такої угоди, а й будь-які спори, які виникатимуть між сторонами договору в майбутньому та передбачені третейською угодою.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 08 квітня 2015 року по справі №15/056.

Відповідно до статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, третейське застереження, передбачене пунктом 6.8 договору поруки, відповідає приписам статей 2, 5, 12 Закону України "Про третейські суди" і не суперечить вимогам цивільного законодавства щодо форми та змісту.

При цьому, господарському суду не було представлено доказів визнання недійсною третейської угоди укладеної між позивачем та відповідачем.

Отже, господарським судом встановлено, що кредитором, боржником та поручителем у добровільному порядку, без заперечень та зауважень, було визначено, що будь-які спори між сторонами, що виникають як при виконанні кредитного договору, так і під час виконання договору поруки вирішуються постійно діючим Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", тобто сторонами визначений предмет спору, що включає в себе всі можливі спори, які можуть виникнути між сторонами в рамках вказаних договорів, не обмежуючись якимись конкретними спорами.

Щодо доводів заявника стосовно припинення строку дії поруки суд зазначає наступне.

Пунктом 6.3. договору поруки № 5 від 27.02.2015 сторони погодили, що строк дії договору складає 4 роки, але в будь - якому випадку строк дії договору продовжується до повного виконання кожною із сторін своїх зобов'язань за договором. При цьому договір припиняє свою дію достроково у випадку належного виконання боржником та поручителем усіх зобов'язань, передбачених в ст. 2 договору, а також з інших підстав, передбачених законодавством України. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобов'язання.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 4.1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" від 24 листопада 2014 року N 1 частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачено, зокрема, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Умова договору про дію поруки до повного виконання забезпеченого зобов'язання не може розглядатися як установлення строку дії поруки. У цьому випадку відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення, так і вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору).

Якщо основним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі. При цьому сама лише умова договору поруки про дію поруки до повного виконання позичальником та/або поручителем своїх зобов'язань за договором не може розглядатися судом як установлення строку дії поруки; термін має визначатися календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (наприклад, після закінчення певного строку, починаючи від дати виконання зобов'язання за кредитним договором).

Як встановлено судом, зважаючи на порушення позичальником умов кредитного договору, банк скористався своїм правом на дострокове припинення зобов'язань та повідомленням - вимогою № 8437/5/15-1-4-2 від 11.09.2015 достроково відкликав кредитну лінію, встановивши новий строк повернення повної суми заборгованості - протягом десяти календарних днів з дня відправлення повідомлення - вимоги (з 14.09.2015).

Враховуючи дату відправлення вимоги № 8437/5/15-1-4-2 від 11.09.2015 строк виконання основного зобов'язання настав 25.09.2015, а з вимогою про погашення повної суми заборгованості банк звернувся до поручителя (заявника) 06.10.2015, відповідно строк виконання основного зобов'язання для поручителя настав 17.10.2015 (зі спливом десяти календарних днів з моменту відправлення вимоги поручителю).

На підставі викладеного вище, суд дійшов висновків про дотримання банком приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя та про відсутність у зв'язку з цим підстав для припинення поруки.

При цьому, суд не погоджується з твердженнями заявника про те, що банк повинен був пред'явити до нього у шестимісячний строк саме позовну заяву, оскільки ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено звернення до поручителя із вимогою, та не встановлено обов'язкового звернення кредитора до суду із відповідним позовом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, і встановлено нормою ч. 1 ст. 33 ГПК України. Розподіл тягаря доказування визначається предметом спору. За загальним правилом обов'язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом було встановлено, що справа, по якій прийнято рішення третейського суду, була підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, передбаченому третейською угодою, та цим рішенням не вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду не визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, відповідав вимогам статей 16 - 19 цього Закону; третейський суд не вирішував питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі; відповідач належним чином повідомлявся про час і місце проведення розгляду третейської справи у відповідності з регламентом постійно діючого Третейським судом при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України".

Згідно з ч. 1 ст. 122-6 Господарського процесуального кодексу України, за наслідками розгляду справи про оскарження рішення третейського суду господарський суд виносить (постановляє) ухвалу за правилами, встановленими цим Кодексом для прийняття (ухвалення) рішення.

Таким чином, проаналізувавши доводи заявника, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви Приватного акціонерного товариства "Дніпроспецмаш" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 17.03.2016 року у справі № 05/16.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 49, 86, 122-1 - 122-6 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Дніпроспецмаш" про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 17.03.2016 у справі № 05/16 відмовити повністю.

2. Рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" від 17.03.2016 у справі № 05/16 (третейський суддя Трубчанінов С. С.) за позовом Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" до Приватного акціонерного товариства "Дніпроспецмаш", третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю науково-виробниче підприємство "Укрремколіямаш" про стягнення заборгованості залишити без змін.

Суддя О. М. Дупляк