ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2016 р.Справа № 922/4821/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Дергачівського району Харківської області м. Дергачі в інтересах держави в особі 1) Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, смт. Вільшани; 2) Державної екологічної інспекції у Харківській області, м. Харків;
до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне", с. Вільшани
про стягнення 2791908,00 грн.
за участю представників сторін:

прокурора - Тарасової С.С. службове посвідчення №036251 від 12.11.15р.;

1-го позивача - не з'явився;

2-го позивача - ОСОБА_1 довіреність №01/01-24/05-14 від 08.01.14р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність б/н від 16.02.15р.;

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дергачівського району в інтересах держави в особі Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області, Державної екологічної інспекції у Харківській області звернувся до суду з позовом про стягнення з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне" шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами в розмірі 2 791 908,00 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.10.2015р., залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2016р. у задоволенні позову відмовлено.

Прокурор Харківської області не погодившись із вищевказаними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій звернувся до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016р. касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 21.10.2015р. та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12.01.2016р. у справі за № 922/4821/15 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.06.2016р. призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 11.07.16р. о 11:15.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.07.16р. звернувся до суду із клопотанням про продовження строку розгляду справи на 15 днів.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 11.07.16р. клопотання відповідача про продовження строку розгляду справи задоволено та продовжено строк розгляду даної справи до 15 серпня 2016року. Розгляд справи відкладено на 10.08.16 р. о 10:00

У судовому засіданні 10.08.2016р. оголошувалась перерва до 11:00.

Присутній представник прокуратури у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити. Також надав письмові пояснення за вх. № 26553, в яких зазначав, що право пред'явити вимогу до відповідача у 2-го позивача Державної екологічної інспекції у Харківській області виникло після встановлення перевіркою проведеною 2-им позивачем у період з 26.06.2013р. по 16.07.2013р. порушень, розрахунку шкоди на направлення 2-им позивачем претензії від 19.11.2013р., тобто строк позовної давності, який становить 3 роки відліковуюється з липня 2013 р. на час звернення прокурора до суду не сплив.

Представник 1-го позивача у судове засідання не з'явився. Під час нового розгляду справи від 1-го позивача письмових пояснень не надходило.

Присутній представник 2-го позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити. Також, 2-ий позивач через канцелярію господарського суду Харківської області 03.08.2016р. за вх.№25533, 10.08.2016р. за вх.№26549 надав письмові пояснення, які долучені судом до матеріалів справи.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити, про що надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що здійснював забір води з шахтного колодязю в межах передбачених ст. 23 Закону України "Про надра" та забір води здійснювався відповідачем для передачі населенню с. Вільшани у співвідношенні: 99,5% видобутої води передано відповідачем населенню, 0,5% використано відповідачем на особисті потреби підприємства. Також, відповідач зазначав, що акт перевірки складений 2-им позивачем не містить детального опису правопорушення, норм права, якими встановлено порушення, не містить інформації за якою можливо встановити реквізити довідки, що підтверджує обсяг забраної води, а відтак акт перевірки є неприпустимим доказом в підтвердження порушень відповідача, як складової цивільного правопорушення для застосування такої міри відповідальності для відповідача, як стягнення шкоди. Крім того, відповідач зазначав, що лист СТОВ "Вільне" від 19.06.2013р. не містить назву виду документа, місця складання документу та відповідно до п.п.4.4., 5.11. ДСТУ 4163-2003 є листом, а не довідкою, як проте вказує позивач при складанні акту, та відповідач також вважає даний лист неприпустимим доказом у справі. Відповідачем 10.08.2016р. надані до суду додаткові пояснення за вх. № 26552, в яких він зазначав, що відповідач, як правонаступник СГП "Вільшанське" є землекористувачем земельної ділянки наданої вказаному підприємству на підставі державного акту, тому має право видобувати забір води у шахтному колодязі у обсягах встановлених ст. 23 Кодексу України "Про надра", а саме в межах 300 куб. м. на добу.

Також, відповідачем у судовому засіданні 10.08.2016р. надані додаткові пояснення за вх. №26551, які були долучені судом до матеріалів справи.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

В період з 26.06.2013 р. по 16.07.2013 р. Державною екологічною інспекцією у Харківській області (другий позивач) було проведено планову перевірку відповідача на відповідність дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами.

Прокурор та 2-ий позивач посилаючись на те, що за результатами перевірки Державною екологічною інспекцією у Харківській області було складено акт №819/01-03/06-11, в якому, зокрема, зазначено, що відповідачем порушено вимоги ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України, а саме: здійснено забір води з шахтного колодязя на виробничі потреби.

19 листопада 2013 року, у звязку з виявленими під час перевірки порушеннями, а саме забором води з шахтного колодязю на виробничі потреби і для передачі населенню без спеціального дозволу на користування надрами, Державна екологічна інспекція у Харківській області звернулась до відповідача із претензією (вих. № 8081/01-24/06-13) про відшкодування шкоди в сумі 2791908,00 грн.

Прокурор та 2-ий позивач (Державна екологічна інспекція у Харківській області) стверджують, що визначена шкода в сумі 2791908,00 грн. відповідачем не сплачена, що зумовило звернення до суду з позовом у даній справі.

Відповідач позов не визнає та зазначає, що є правонаступником приєднаного до нього Сільськогосподарського підприємства Вільшанське, та згідно ч.1 ст. 104 ЦК України користується земельною ділянкою на підставі державного акту, а відтак має право на забір води з шахтного колодязю в обсягах встановлених ст. 23 Кодексу України "Про надра", а саме 300 куб.м. на добу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог та заперечень учасників судового процесу, користуючись принципом обєктивної істини, принципами добросовісності, розумності та справедливості суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 111-12 ГПК України передбачено, що вказівки, які містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Суд керуючись вказівками постанови Вищого господарського суду України від 11.05.2016 р. дослідив надані до матеріалів справи докази, а саме: звіт про використання води форми N 2-ТП за 2012 рік (т.1, а.с. 54); звіт про використання води форми N 2-ТП за 2011 рік (т.1, а.с. 55); лист Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 25.02.2015 року №02-17/82 (т.1, а.с. 53); довідку Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11.09.2015року № 02-17/475 (т.1, а.с. 155); лист СТОВ "Вільне" від 19.06.2013 року (т. 1, а. с. 56-57); довідку СТОВ "Вільне" від 23.09.2015 року № 75 (т. 1, а. с. 156); довідка СТОВ "Вільне" від 23.09.2015 року № 82 (т. 1, а. с. 157); дозвіл на спеціальне водокористування від 22.10.2009 року № 4641 А/Хар (т. 1, а.с. 129-131); дозвіл на спеціальне водокористування від 22.08.2012 року № 5969 (т. 1, а.с. 132-140); та встановив наступне.

Основним видом діяльності відповідача - Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Вільне" є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (КВЕД 01.11), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, (т. 1. а.с. 33-36, та довідкою відділу статистики АБ № 716309, (т.1. а.с. 37-38).

Цей клас включає всі форми вирощування зернових, бобових культур і насіння олійних культур у відкритому ґрунті. Вирощування зазначених культур зазвичай комбінується в межах сільськогосподарських одиниць.

Тобто виробничими потребами СТОВ "Вільне" є потреби з вирощування зернових, бобових культур і насіння олійних культур, а використання води для виробничих потреб має бути спрямування води на цілі вирощування.

Згідно звітів форми N 2-ТП вода в повному обсязі використовувалася на потреби визначені в гр. 13 "С/г водопостачання". Графи 11 "Виробничі потреби" не містять жодних даних.

В звіті за 2012 рік в графі 9 "Всього" та графі 13 "С/г водопостачання" визначені однакові значення, а саме "32,7".

В звіті за 2011 рік в графі 9 "Всього" та графі 13 "С/г водопостачання" визначені однакові значення, а саме "39,3".

Відповідно до п. 5.11 Інструкції щодо заповнення форми N2-ТП (водгосп), затвердженої Наказом Держкомстату України від 30.09.1997 N230, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 жовтня 1997р. за N480/2284 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) показник гр.13 відображає обсяг води, використаної на господарсько-питні потреби сільського населення.

Показник гр.11 враховує повний обсяг використаної води для виробничих (технічних) потреб, включаючи обсяг свіжої води, що надходить на підживлення систем оборотного водопостачання (наростаючим підсумком з початку року).

В обох звітах форми N2-ТП відсутні показники гр. 11 "Виробничі потреби".

Таким чином, звітами форми N2-ТП за 2011 та 2012 рік підтверджується мета використання відповідачем води - на господарсько-питні потреби сільського населення.

Відповідно до листа Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 25.02.2015 року № 02-17/82 (т.1, а.с. 53) , СТОВ "Вільне" не відноситься до житлово-комунального підприємства, послуг житлово-комунального характеру, окрім постачання питної води мешканцям с. Вільшани, не надає.

Відповідно до довідки Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 11.09.2015року №02-17/475 (т.1, а.с. 155) СТОВ "ВІЛЬНЕ" (, місцезнаходження: 62360, Харківська область, Дергачівський район, селище Вільшани, вул. Нові будинки, буд. 10) протягом тривалого часу, зокрема, у період з 08.08.2011 р. по 05.07.2013 р. здійснювало постачання питної води мешканцям селища Вільшани. Забір води та її постачання мешканцям селища Вільшани здійснювався на вимогу та за згодою Вільшанської селищної (сільської) ради.

Згідно з дозволом на спеціальне водокористування від 22.08.2012 року № 5969 (т.1,а.с.132-140), а саме в складовій частині дозволу - розрахунку водокористування СТОВ "Вільне" (т.1,а.с.140) зазначено про особисті потреби підприємства: госппобутові потреби - водоспоживачі робітники 12 чол. та інженерно технічні робітники 5 чол.

Таким чином, вода, визначена як особисті потреби СТОВ "Вільне", спрямовувалася на використання для задоволення фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових потреб фізичних осіб, тобто використовувалася на потреби населення.

Згідно з дозволом на спеціальне водокористування від 22.08.2012 року № 5969 (т.1, а.с.132- 140), а саме в складовій частині дозволу - клопотанні про погодження умов отримання дозволу на спецводокористування для сільськогосподарських об'єктів (т.1,а.с.136) зазначено: тваринницькі ферми та інші об'єкти скотарства відсутні за відсутністю худоби.

Відповідно до довідки СТОВ "Вільне" від 23.09.2015 року №82 (т.1,а.с.157) СТОВ "Вільне" припинило вирощування корів дійних, молоді ВРХ, свинів та свиноматок з 01.03.2011 року шляхом продажу зазначеної худоби.

З 01.03.2011 року відповідач не здійснював використання води з наявного у СТОВ "Вільне" шахтного колодязя для цілей вирощування корів дійних, молоді ВРХ, свинів та свиноматок та на будь-які інші виробничі потреби. Прокурором та позивачами доказів які б підтверджували використання води для вказаних цілей до суду не надано.

Таким чином, в спірний період тваринницькі комплекси та худоба у СТОВ "Вільне" відсутні та відсутнє використання води для потреб тваринництва.

Відповідно до довідки СТОВ "Вільне" від 23.09.2015 року № 75 (т. 1, а. с. 156) СТОВ "Вільне" не здійснювало використання води з наявного у відповідача шахтного колодязя для заправки систем охолодження вантажних автомобілів та тракторів, іншого технічного обслуговування автотранспорту, та на будь-які інші виробничі потреби.

Відповідно до листа СТОВ "Вільне" від 19.06.2013 року (т.1, а. с. 56-57) 99,5% видобутої води передано іншим водоспоживачам (населенню), 0,5% використано на особисті потреби підприємства.

У сукупності з раніше наведеними доказами, зазначеним листом підтверджується водопостачання СТОВ "Вільне" населенню 99,5% видобутої води населенню, 0,5% видобутої води використано на побутові потреби працівниками СТОВ "Вільне". Таким чином використання видобутої води було здійснено на потреби населення.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно дозволу на спеціальне водокористування від 22.08.2012 року № 5969 Укр. А/Хар. дебіт (гранично можлива кількість води в куб.м., що може бути видобувана на добу) каптажного колодязя становить 4 куб.м./годину. Отже, максимальний обсяг водозабору складає 96 куб.м. на добу.

Матеріалами справи підтверджено, що СТОВ "Вільне", як правонаступник приєднаного до нього Сільськогосподарського підприємства Вільшанське, відповідно до частини 1 статті 104 ЦК України, користується земельною ділянкою, наданою СГП Вільшанське на підставі державного акту серії ХР 10-00-000795 від 13.02.1997 року (а.с. 145-147 том №1).

В акті перевірки Державною екологічною інспекцією у Харківській області N819/01-03/06-11 (т.1, а. с. 16-34) вказано на порушення відповідачем статті 44, статті 49 ВК України (тобто спеціальне використання води без відповідного дозволу).

Разом з тим, акт перевірки нормативно не засвідчує факт порушення відповідачем ст. ст. 16, 19, 21 Кодексу України про надра видобування води без дозволу на користування надрами.

Вказаним актом встановлено, що відповідно до дозволу на спеціальне водокористування від 22.08.2012 р. Укр №5969 А/Хар. Терміном дії до 22.08.2015р. Водопосточання підприємства - СТОВ "Вільне" здійснюється з 3 свердловин та 1 шахтного колодязя на господарчо-питні та технічні потреби. Згідно наданої довідки забір води здійснюється з шахтного колодязя на виробничі потреби і для передачі населенню. Кількість забраної води з артезіанської свердловини по періодами: становить з 08.08.2011р. по 31.12.2011р. - 14600 куб.м, з 01.01.2012р. по 31.12.2012р. - 32700 куб.м., з 01.01.2013р. по 05.07.2013р. - 9400 куб.м.

Також у акті зазначено, що СТОВ "Вільне" не є землекористувачем земельних ділянок под водними спорудами, що спростовується матеріалами справи.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі" від 08.12.2015р. №867-VІІІ, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, були внесені зміни до ст. 21 та ст. 23 Кодексу України "Про надра", якими законодавець Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дерегуляції в агропромисловому комплексі" від 08.12.2015р. №867-VІІІ, який набрав чинності з 01 січня 2016 року, були внесені зміни до ст. 21 та ст. 23 Кодексу України "Про надра", якими законодавець визнав право землевласників та землекористувачів видобувати в межах наданих їм земельних ділянок підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, без спеціальних дозволів та гірничого відводу за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу. визнав право землевласників та землекористувачів видобувати в межах наданих їм земельних ділянок підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, без спеціальних дозволів та гірничого відводу за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 кубічних метрів на добу.

Положення вищезазначеної правової норми містять вказівку про зворотну дію цього Закону та звільнення землекористувачів від відповідальності за видобування підземних вод до набрання ним чинності.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року положення частини першої статті 58 Конституції України у 4 абзаці пункту 3 вказаного рішення Конституційний Суд України зазначив, що надання зворотної дії в часі законам та іншім нормативно-правовим актам, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач є землекористувачем земельної ділянки на підставі державного акту, які можуть видобувати в межах наданих ним потреб підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб без спеціальних дозволів та гірничного відводи в обсягах, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу (ст. 23 Кодексу України "Про надра"), позовні вимоги прокурора та позивачів щодо відшкодування з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок самовільного користування надрами в розмірі 2791908,00 грн., є такими, що задоволенню не підлягають, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Вищий господарський суд України у постанові від 11.05.2016р. зазначав, що при новому розгляді даної необхідно вирішити питання щодо позовної давності із заявленими вимогами, заява відповідача від 06.10.2015р. (том №1 а.с. №121-122), в якій відповідач зазначав, що здійснює забір води з шахтного колодязя без дозволу на користування надрами з 2009 року по 2015 рік. Відповідач зазначав, що 2-им позивачем було здійснено перевірку у 2010 році у період з 19.04.2010р. по 30.04.2010р., тому на думку відповідача строк на подання позову до суду починається з останнього дня перевірки, тобто з 30.04.2016р., коли 2-му позивачу стало відомо про ніби - то порушення відповідачем діючого законодавства. За таких обставин, відповідач у даній заяві зазначав, що спір щодо заподіяння шкоди має розглядатись в межах з 28.08.2012р. по 05.07.2013р. та просив відмовити в позові частково з підстав спливу позовної давності.

Відповідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", абзаци перший та другий п. 2.2.: за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи вищенаведене та те, що суд прийшов до висновку про відсутність наявності у прокурора та позивачів правових підстав для застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення збитків у розмірі 2791908,0 грн., тобто у прокурора та позивачів не виникло порушеного права за захистом якого вони звернулися до суду, а відтак заява відповідача про застосування строку позовної давності є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, відповідно до ст. 1166 ЦК України, ст. 23 Кодексу України про надра, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 47, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 15.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_3