ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 р. Справа № 920/696/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В.

при секретарі Довбиш А.Ю.

за участю представників сторін:

позивача- Феденко І.В. (довіреність від 09.08.2016 року),

відповідача- Кучкова О.В. (довіреність б/н від 26.10.2015 року), ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх.2065С/1-38) на ухвалу господарського суду Сумської області від 14.07.2016 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю АКМА-Станкоімпорт,

м.Дніпро,

до Товариства з обмеженою відповідальністю Товариство реалізації інженерних

задач Науково технічний центр, с.Боромля, Тростянецький район,Сумська область,

про тлумачення умов договору,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю АКМА-Станкоімпорт звернулося в господарський суд Сумської області з позовом від 13.07.2016р. № б/н до Товариства з обмеженою відповідальністю Товариство реалізації інженерних задач Науково технічний центр про тлумачення умов договору.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 14.07.2016 року у справі №920/696/16 (суддя Моїсеєнко В.М.) позовну заяву повернуто без розгляду.

Позивач із вказаною ухвалою місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказану ухвалу скасувати та прийняти та передати матеріали справи до господарського суду Сумської області для розгляду по суті.

Відповідач надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, зокрема, зазначив, що спір між сторонами щодо розуміння (тлумачення) умов договору №30 від 25.09.2016 року в частині визначення дати застосування офіційного курсу валют для формування остаточної суми за товар відсутній та не може існувати, оскільки остаточну суму оплати за товар визначено рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8903/14 між цими ж сторонами, а позивач, звертаючись до суду із позовом, фактично намагається змінити умови договору поставки.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю АКМА-Станкоімпорт, звернувся до господарського суду Сумської області з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Товариство реалізації інженерних задач Науково технічний центр про тлумачення умов договору поставки №30 від 25.09.2013 року.

Ухвалою господарського суду Сумської області від 14.07.2016 року у справі №920/696/16 (суддя Моїсеєнко В.М.) позовну заяву повернуто без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.63 ГПК України.

Ухвала господарського суду першої інстанції мотивована тим, що позивач, всупереч п.5 ч.2 ст.54 ГПК України, не зазначив в позовній заяві та не подав доказів, які б свідчили про неможливість визначити справжню волю сторін, які вчинили правочин. Також в ухвалі суду зазначено, що позивачем не вказано про те, чим саме відповідач порушив права і охоронювані законом інтереси позивача.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право позивача на звернення до суду із позовом про тлумачення умов договору передбачене ст.637 ЦК України, позовна вимога містить виклад обставин, на яких ґрунтується позов. Крім того, апелянт вказує, що до позовної заяви ним додано докази, що підтверджують позов, зокрема, договір поставки №30 від 25.09.2013 року, рішення господарського суду Сумської області від 26.04.2016 року у справі №920/1718/15, яким змінено умови договору, у звязку з чим суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву з посиланням на п.3 ч.1 ст.63 ГПК України.

Колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч.2 ст.54 ГПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюють ся; законодавство, на підставі якого подається позов.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо, зокрема, у позовній заяві не вказано обставин, на яких грунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обгрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 63 ГПК України суд досліджує позовну заяву за формальними ознаками, не розглядаючи питання по суті позовних вимог та залишає її без розгляду тільки з підстав зазначених у даній статті.

Із змісту позовної заяви вбачається, що вимоги позивача ґрунтуються на укладеному між позивачем та відповідачем договорі поставки №30 від 25.09.2013 року, а предметом позову є тлумачення його умов, а саме пункту 3.1, виходячи із буквального значення слів та виразів.

При цьому, у позовній заяві позивачем викладено обґрунтування підстав подання позову до відповідача.

Так, позивач зазначає, що п.3.1 договору в первинній редакції було викладено наступним чином:

«Поставка товару покупцю здійснюється транспортом постачальника на умовах DDP доставлено, мито сплачено, передбачених міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС 2000», з урахуванням умов та особливостей поставки, передбачених цим договором у місце поставки. Розвантаження товару з транспортного засобу постачальника здійснюється на території покупця за рахунок і силами покупця. Момент поставки товару, очищеного з імпорту, в розпорядження покупця на борту автомобіля в місце поставки є дата підписання товарно-транспортної накладної. Перехід права власності у момент поставки товару».

Рішенням господарського суду Сумської області від 26.04.2016 року у справі №920/1718/15, далі вказує позивач, змінено умови договору поставки №30 від 25.09.2013 року, укладеного між ТОВ «АКМА-Станкоімпорт» та ТОВ «Товариство реалізації інженерних задач Науково-технічний центр», викладено п.3.1 договору в наступній редакції:

«Поставка товару покупцю здійснюється транспортом постачальника на умовах DDP доставлено, мито сплачено, передбачених міжнародними правилами тлумачення торгових термінів «ІНКОТЕРМС 2000», з урахуванням умов та особливостей поставки, передбачених цим договором. Розвантаження товару з транспортного засобу постачальника провадиться на території покупця за рахунок і силами покупця. Моментом поставки товару, очищеного від імпорту, в розпорядження покупця на борту автомобіля в місце поставки є дата підписання товарно-транспортної накладної. Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту здійснення покупцем оплати вартості товару, зазначеної у п.2.1 даного договору».

Як зазначає в позові позивач, внаслідок змін, внесених господарських судом Сумської області наведеним рішенням від 26.04.2016 року, між сторонами виник спір щодо розуміння (тлумачення) умов договору поставки в частині визначення дати застосування офіційного курсу валют для формування остаточної суми за договором поставки при переході права власності.

Позивач вважає, що за умовами п.2.11 договору, остаточна сума за договором розраховується на момент настання кожного з етапів подій, зазначених в п.п.2.9.1-2.9.4 договору.

При цьому, на його думку, кожний наступний платіж та інші платежі за договором обчислюються відповідно до змін обмінного курсу НБУ української гривні до валюти в порядку, встановленому п.п.2.9.1-2.9.4 договору.

Позивач зазначає, що, на думку відповідача, строком оплати 100% платежу є виставлення дострокових рахунків-фактур та оплата їх в національній валюті.

Таким чином, підставою для звернення до суду із позовом, є, на думку позивача, різне тлумачення сторонами пункту договору щодо виплати курсової різниці, що може вплинути на кінцевий результат виконання договору з дотриманням законних прав та інтересів сторін.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку, що позивачем викладено обставини, на яких ґрунтується позовна вимога про тлумачення умов договору, а також надано суду документи, які, на його думку, підтверджують позовні вимоги: договір поставки №30 від 25.09.2013 року, специфікації №1 та №2 до договору, рішення господарського суду Сумської області від 26.04.2016 року.

Суд першої інстанції на підставі наданих позивачем обґрунтувань позовних вимог та доказів повинен був прийняти позовну заяву до розгляду.

При цьому, якщо позовні вимоги, на думку суду, за результатом розгляду справи по суті, не підтверджуються наданими позивачем доказами, господарський суд, за наявності підстав, приймає рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю.

Однак, судом першої інстанції, при винесенні оскаржуваної ухвали, досліджено зміст позовної заяви і доданих до неї доказів не з точки зору наявності формальних процесуальних підстав для порушення провадження у справі, а надано оцінку їх змісту та заздалегідь, без обговорення усіх обставин справи в порядку ст.4-7 ГПК України, визнано доводи позивача щодо неможливості визначити справжню волю сторін, які вчинили правочин - немотивованими, а подані докази недостатніми.

Крім того, колегія суддів зазначає, що суд не вправі повернути позовну заяву на підставі п.3 ч.1 ст.63 ГПК України з мотиву неподання документів, що є доказами, оскільки позивач може їх подавати до закінчення розгляду справи (п.п.3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції»).

Колегія суддів також зазначає, що оцінивши докази на стадії вирішення питання про прийняття або повернення позовної заяви, місцевий господарський суд не дотримався принципу змагальності сторін у судовому процесі, встановленого ст. 4-3 ГПК України, не надав їм можливості реалізувати передбачені ст.22 ГПК України процесуальні права, зокрема, на надання додаткових усних і письмових пояснень та доказів.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що при поданні позовної заяви позивачем дотримано вимог п.5 ч.2 ст.54 ГПК України, що є достатньою підставою для порушення провадження у даній справі, відповідно до ст.64 ГПК України, натомість підстави для застосування п.3 ч.1 ст.63 ГПК України - відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що спір між сторонами щодо розуміння (тлумачення) умов договору №30 від 25.09.2016 року в частині визначення дати застосування офіційного курсу валют для формування остаточної суми за товар відсутній та не може існувати, а позивач, звертаючись до суду із даним позовом намагається фактично змінити умови договору поставки.

Відповідач у відзиві посилається на обставини, які встановлено рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/8903/14 (стосовно визначення остаточної суми оплати за товар), а також рішенням господарського суду Сумської області від 28.04.2015 року у справі №920/429/15 (зокрема, стосовно виконання позивачем умов договору та сплати повної вартості товару).

Колегія суддів зазначає, що доводи відповідача не стосуються питання наявності підстав для повернення позовної заяви, а є правовою позицією відповідача по суті заявленого позову, у звязку з чим не можуть бути прийняті колегією суддів при перевірці законності оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

З огляду на відсутність встановлених процесуальним законом підстав для повернення позовної заяви на підставі п.3 ч.1 ст.63 ГПК України, колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали місцевий господарський суд неправильно застосував норми процесуального права, у звязку з чим апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду Сумської області від 14.07.2016 року у справі № 920/696/16 - скасуванню.

Відповідно до ст.106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал, зокрема, про повернення позовної заяви, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись статтями 99, 101, пунктом 2 статті 103, пунктом 4 частини 1 статті 104, статтею 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача задовольнити.

Ухвалу господарського суду Сумської області від 14.07.2016 року у справі №920/696/16 скасувати.

Направити матеріали справи № 920/696/16 до господарського суду Сумської області для розгляду по суті.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови підписано 15.08.2016 року

Головуючий суддя Медуниця О.Є.

Суддя Хачатрян В.С.

Суддя Ільїн О.В.