РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 910/8670/15-г 27.07.16 р.

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

до 1) Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Мега-поліс"

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Публічне акціонерне товариство "Криворізький трубний завод "Констар"

про визнання недійсним договору № 3107 від 31.07.2014 р.

Суддя Зеленіна Н.І.

При секретарі судового засідання Пилипенко В.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Федяйлова О.М.;

від відповідача-1: Харабет О.І. за довіреністю № 10/16 від 06.05.2016 р.;

від відповідача-2: Тарнавська О.В. за довіреністю № 2 від 11.01.2016 р.;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді у господарському суді міста Києва перебувала справа № 910/8670/15-г за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" та Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Мега-Поліс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: Публічне акціонерне товариство "Криворізький трубний завод "Констар", про визнання недійсним з моменту укладення договору відступлення права вимоги № 3107 від 31.07.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що укладений між відповідачами договір було вчинено з порушенням ст. ст. 2, 31 Закону України "Про страхування", тобто, з недотриманням ст. 203 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання його недійсним.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.05.2015 р. у справі № 910/8670/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015р. та постановою Вищого господарського суду України від 28.10.2015 р., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 13.04.2016 р. рішення господарського суду міста Києва від 14.05.2015 р. у справі № 910/8670/15-г, постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.07.2015 р. та постанову Вищого господарського суду України від 28.10.2015 р. скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням № 04-23/939 від 11.05.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи, за результатами якого справу передано для розгляду судді Зеленіній Н.І.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.05.2016 р. справу № 910/8670/15-г прийнято до свого провадження суддею Зеленіною Н.І., розгляд справи призначено на 25.05.2016 р.

Ухвалою суду від 25.05.2016 р. розгляд справи відкладено на 22.06.2016 р.

Ухвалою суду від 22.06.2016 р. продовжено строк розгляду справи на 15 днів, розгляд справи відкладено на 20.07.2016 р.

18.07.2016 р. через відділ діловодства суду від третьої особи надійшли пояснення.

Ухвалою від 20.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 27.07.2016 р.

У судовому засіданні 27.07.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідачів проти задоволення позову заперечили.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився.

У судовому засіданні 27.07.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представників позивача та відповідачів, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13.04.2016 р. у даній справі, суд встановив наступне.

31.07.2014 р. між ТОВ «Енерготехпром» (відповідач-1, кредитор) та ПрАТ «СК «Мега-Поліс» (відповідач-2, новий кредитор) укладено Договір, за умовами якого кредитор зобов'язався відступити (передати) новому кредитору за цим Договором право вимоги до боржника ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар» (боржник, третя особа), а новий кредитор зобов'язався сплатити кредитору грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні Договору, яка визначена в пункті 3.9 Договору, та набути зазначене право вимоги за рамковим договором про надання послуг № 98у, укладеним 26 червня 2009 року між ТОВ «Енерготехпром» і ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар».

В розділі 1 договору визначено, що під рамковим договором про надання послуг слід розуміти договір про надання послуг № 98у від 26.06.2009, укладений між первісним кредитором (виконавець за рамковим договором про надання послуг) та боржником (замовник за рамковим договором про надання послуг), згідно якого виконавець зобов'язався надати щомісячно консультаційні та юридичні послуги, а замовник прийняти послуги та щомісячно оплатити їх згідно виставлених рахунків та актів здачі-приймання робіт (надання послуг).

Відповідно до п. 2.2. договору загальний розмір заборгованості боржника, право вимоги якої відступається згідно цього договору становить 1 101 853,09 грн.

За змістом п. 5.1 договору новий кредитор (відповідач-2) гарантував, що: останній є юридичною особою, яка належним чином створена та існує за законодавством України і має необхідну правоздатність для укладення та виконання положень цього договору; має право укладати цей договір і виконувати свої зобов'язання по ньому та має усі необхідні для цього повноваження від співвласників (учасників, акціонерів) у разі необхідності їх надання, будь-яких інших третіх осіб і відсутні будь-які інші законодавчі, договірні обставини, що обмежують його право укласти і виконати цей договір та те, що він ознайомлений зі всіма пунктами цього договору, повністю з ними згоден та підтверджує те, що вони відповідають його волевиявленню.

Позивач заявлені вимоги про визнання вказаного Договору обґрунтовує тим, що оспорюваний правочин було укладено з порушенням норм чинного законодавства України, зокрема, положень Закону України «Про страхування», оскільки відповідач-2, як страхова компанія, має обмежену цивільну дієздатність.

При цьому, позивач зазначає, що вказаний договір спрямований на штучне збільшення кредиторів у справі про банкрутство третьої особи та на усунення реальних кредиторів від процесу прийняття рішень в справі про банкрутство.

Таким чином, позивач зазначає, що укладений між відповідачами Договір не відповідає вимогам статті 203 Цивільного кодексу України, оскільки його вчинено з порушенням вимог статей 2, 31 Закону України «Про страхування», що відповідно до положень статті 215 ЦК є підставою для визнання його недійсним.

При цьому, позивач хоч і не є стороною Договору, проте є заінтересованою особою в контексті статей 215, 216 ЦК, оскільки укладення оспорюваного правочину спрямовано на невиконання кредиторських вимог ПАТ «Укрсоцбанк», визнаних господарським судом Дніпропетровської області у справі № 904/5722/14 про банкрутство ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар» (боржник, третя особа у справі).

Пунктами 3.9-3.11 Договору передбачено, що ціна договору складає суму грошових коштів у національній валюті України та визначається сторонами окремо. Новий кредитор здійснює оплату ціни Договору на поточний рахунок кредитора. Оплата ціни Договору вважається здійсненою в момент зарахування на поточний рахунок кредитора грошових коштів від нового кредитора у розмірі ціни Договору, яка визначається сторонами.

Таким чином, з положень оспорюваного Договору вбачається, що грошова вимога до боржника уступається кредитором ТОВ «Енерготехпром» в обмін на грошові кошти, які новий кредитор ПрАТ «СК «Мега-Поліс» зобов'язався сплатити останньому, тобто за умовами оспорюваного Договору фактично відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останньому грошової вимоги цієї особи до третьої особи (боржника).

Як зазначив Верховний Суд України від 13.04.2016 р. у даній справі, правовідносини стосовно фінансування під відступлення права грошової вимоги урегульовано главою 73 ЦК.

Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

При цьому якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові (частина перша статті 1084 ЦК).

Аналогічні положення закріплено й у пунктах 3.2 і 3.7 оспорюваного Договору, відповідно до яких сторони погодили, що після переходу до нового кредитора права вимоги у останнього виникає право на грошові кошти, які він отримає від боржника в якості погашення заборгованості за виконання зобов'язань за рамковим договором про надання послуг. Кредитор ТОВ «Енерготехпром» не відповідає перед новим кредитором ПрАТ «СК «Мега-Поліс» у випадку, якщо одержані новим кредитором від боржника суми будуть меншими від суми, сплаченої новим кредитором за цим Договором.

Дослідивши матеріали справи та умови Договору, з метою усунення недоліків. виявлених Верховним судом України, суд встановив, що спірний Договір за своєю правовою природою являється договором факторингу.

Частиною 3 статті 1079 ЦК України визначено, що фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У пункті 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова установа - юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів (пункт 5 частини першої статті 1 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг є фінансовою послугою.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про страхування» визначено, що предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Статтею 31 Закону України «Про страхування» визначено фінансову діяльність, пов'язану з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Як вбачається із статуту ПрАТ «СК «Мега-Поліс», предметом діяльності цієї компанії є страхування, перестрахування та фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Судом встановлено, що ПрАТ «СК «Мега-Поліс», хоча і здійснює фінансово-господарську діяльність із надання певних послуг, однак не являється фінансовою установою у розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка може надавати фінансові послуги у формі факторингу.

Приписами ст. 6 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 ст. 203 Кодексу визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За результатом розгляду даної справи та на виконання вказівок Верховного Суду України, викладених у постанові від 13.04.2016 р. у цій справі, судом встановлено, що оспорюваний Договір укладено з боку ПрАТ «СК «Мега-Поліс» з порушенням вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», та Закону України «Про страхування», відтак, суд вважає вимоги про визнання зазначеного Договору недійсним законними та обґрунтованими.

Щодо заперечень про відсутність порушеного права саме позивача, який не являється стороною оспорюваного правочину, суд, з урахуванням висновків Верховного Суду України, встановив наступне.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Так, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18 грудня 2014 року у справі № 904/5722/14 про банкрутство ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар» (порушеною ухвалою цього ж суду від 05 серпня 2014 року), затверджено реєстр вимог кредиторів, до якого внесено, зокрема, вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» на суму основного боргу у розмірі 48 316 829,63 грн., віднесено до 4 черги задоволення, пеню у сумі 10 365 963,65 грн. - до 6 черги задоволення, інфляційні витрати у сумі 2 177 763,14 грн. - до 4 черги задоволення, судовий збір у сумі 1 218,00 грн. - до 1 черги задоволення вимог кредиторів, і вимоги, забезпечені заставою, у сумі 29 379 707,86 грн. - позачергово.

Положенням ч. ч. 1, 2, 9 ст. 45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею; вимоги кожної наступної черги задовольняються у міру надходження на рахунок коштів від продажу майна банкрута після повного задоволення вимог попередньої черги, крім випадків, установлених цим Законом; погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» конкурсні кредитори мають на зборах кредиторів кількість голосів, пропорційну сумі вимог кредиторів, включених до реєстру вимог кредиторів, та кратну одній тисячі гривень. Під час визначення кількості голосів кредиторів з правом вирішального голосу не враховуються суми неустойки (штрафу, пені), інші фінансові санкції, моральна шкода, судовий збір у справі про банкрутство, заявлені або сплачені кредиторами в провадженні у справі про банкрутство. До компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про: визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів; дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів; схвалення плану санації боржника в процедурі розпорядження майном; інші питання, передбачені цим Законом. На час дії процедур банкрутства збори кредиторів обирають комітет кредиторів у складі не більше ніж сім осіб. Вибори комітету кредиторів проводяться відкритим голосуванням більшістю голосів присутніх на зборах кредиторів, визначених відповідно до частини четвертої цієї статті. Кредитор, що має двадцять п'ять і більше відсотків голосів, автоматично включається до складу комітету кредиторів. Під час проведення процедур банкрутства інтереси всіх кредиторів представляє комітет кредиторів, утворений відповідно до цього Закону.

Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» визнано кредитором у справі про банкрутство ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар», суд дійшов висновку про те, що участь у зборах кредиторів ПАТ «Криворізький турбінний завод «Констар» відповідача-2 як особи, кредиторські вимоги якої визнано на підставі правочину, що не відповідає вимогам закону, прямо порушує майнові інтереси позивача.

Таким чином, ПАТ «Укрсоцбанк» має право на звернення з позовом у цій справі, а обраний позивачем спосіб захисту своїх прав кредитора не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 34 Кодексу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як встановлено ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, при вирішенні господарського спору по суті (задоволення позову, відмова в позові повністю або частково) господарський суд приймає рішення. Рішення приймається господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті. Рішення викладається у письмовій формі та підписується всіма суддями, які брали участь у засіданні. У разі розгляду справи трьома суддями суддя, не згодний з рішенням, зобов'язаний викласти у письмовій формі свою окрему думку, що приєднується до справи. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачами, а відтак такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, а оспорюваний договір суперечить вимогам чинного законодавства України та підлягає визнанню недійсним.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений позивачем за розгляд даної справи у всіх судових інстанціях, покладається на відповідачів у рівних частинах.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. ст.43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним договір відступлення права вимоги №3107 від 31.07.2014 р., укладений між Приватним акціонерним товариством Страхова компанія "Мега-поліс" (03110, м. Київ, вул. Івана Клименка, 23, оф. 208; ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (01010, м. Київ, вул. Січового повстання (Івана Мазепи), 28; ).

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія "Мега-поліс" 03110, м. Київ, вул. Івана Клименка, 23, оф. 208; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29; ) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви, 304 (триста чотири) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, 426 (чотириста двадцять шість) грн. 30 коп. судового збору за подання касаційної скарги та 791 (сімсот дев'яносто одну) грн. 70 коп. судового збору за подання заяви про перегляд Верховним Судом України.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерготехпром" (01010, м. Київ, вул. Січового повстання (Івана Мазепи), 28; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29; ) 609 (шістсот дев'ять) грн. 00 коп. судового збору за подання позовної заяви, 304 (триста чотири) грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги, 426 (чотириста двадцять шість) грн. 30 коп. судового збору за подання касаційної скарги та 791 (сімсот дев'яносто одну) грн. 70 коп. судового збору за подання заяви про перегляд Верховним Судом України.

5. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено 02.08.2016 р.

Суддя Н.І. Зеленіна