ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08.08.16р. Справа № 904/4162/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс", м. Селидове Донецької області

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ, в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпропетровськ

про стягнення 10 469,58 грн

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: юрисконсульт відділу судових спорів структурного підрозділу "Юридична служба" ОСОБА_1, довіреність НАТ 719961 від 27.04.2016 р.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" (позивач) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (відповідач), у якій заявило вимоги про стягнення збитків у сумі 10 469,58 грн у розмірі вартості нестачі вугільної продукції.

05.07.2016 позивач подав до суду пояснення, у яких наполіг на задоволенні позову.

Відповідач 05.07.2016 у відзиві заперечив проти позову, вважає пропущеним строк позовної давності, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

На підставі ст. 77 ГПК України у судовому засіданні 05.07.2016 було оголошено перерву до 21.07.2016.

Ухвалою суду від 21.07.2016 строк розгляду справи продовжено на 15 днів, до 07.08.2016 включно.

В судовому засіданні 04.08.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 08.08.2016.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року зі станції Кривий Торець Донецької залізниці Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоімпекс" здійснило відправлення вагонів № 58916594, 56955131, 56188352, 55120489, 55118418, навантажених кам'яним вугіллям згідно залізничних накладних № 50169259, № 50169242, № 50179365 на станцію Енергодар Придніпровської залізниці, одержувач ДТЕК Запорізька ТЕС.

При проходженні вагонів через станцію Енергодар Придніпровської залізниці на підставі ст.24 Статуту Залізниць України, залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищевказаних вагонах не відповідає масі , вказаній відправником у накладних.

Було виявлено різницю маси вантажу у спірних вагонах, а саме:

1. У вагоні № 58916594 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 68 500 кг, а фактична маса вантажу становить 66 700 кг, що на 1 800 кг. менше, ніж вказано у накладній № 50169259.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006613/170 від 17.03.2015, в якому зазначено, що при комерційному огляді в вагоні виявлено: навантаження в вагоні навалом, нижче бортів на 10-15 см, укатане катком, маркіроване трьома продольними полосами. З права по ходу потяга між 2, 3, люками виїмка довжиною 2,0 м, шириною 0,6 м, глибиною 0,5 м. В місті виїмки маркіровка порушена. Двері, люка закриті. В технічному відношенні вагон справний. Течі вантажу немає.

2. У вагоні № 56955131 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 64 800 кг, а фактично маса вантажу складає 62 500 кг, що на 2 300 кг. менше, ніж вказано у накладній № 50169242.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом ^ 006614/171 від 17.03.2015, в якому зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено навантаження навалом, нижче бортів на 10-15 см, укатане катком, маркіроване трьома продольними полосами, з права по ходу потяга над 4 люком виїмка довжиною 1,0 м, шириною 1,0 м, глибиною 0,5 м. У місті виїмки маркіровка порушена. Двері люка закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

3. У вагоні №56188352 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 69 000 кг, а фактична маса вантажу становить 67 600 кг, що на 1 400 кг менше, ніж вказано у накладній № 50169242.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006615/172 від 17.03.2015, в якому зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено навантаження навалом, нижче бортів на 10-15 см, укатане катком, маркіроване трьома продольними полосами, з права по ходу потяга над 3 люком виїмка довжиною 1,2 м, шириною 1,0 м, глибиною 0,5 м. У місті виїмки маркіровка порушена. Двері люка закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний

4. У вагоні №55120489 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 70 000 кг, а фактично маса вантажу складає 68 000 кг, що на 2000 кг менше, ніж вказано у накладній № 50169242.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006616/173 від 17.03.2015, в якому зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено навантаження навалом, нижче бортів на 10-15 см, укатане катком, маркіроване трьома продольними полосами. З права по ходу потяга над 2,3 люками виїмка довжиною 1,5 м, шириною 0,7 м, глибиною 0,6 м. В місті виїмки маркіровка відсутня. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

5. У вагоні №55118418 встановлено, що вказана у накладній маса вантажу складає 64 300 кг, а фактично маса вантажу складає 61 500 кг, що на 2 800 кг менше, ніж вказано у накладній №50170365.

Встановлена недостача продукції документально підтверджена комерційним актом РА № 006639/196 від 21.03.2015, в якому зазначено, що при комерційному огляду в вагоні виявлено навантаження навалом, на рівні бортів, вантаж маркірований трьома продольними полосами. З права по ходу потяга над 2,3,4, 5 люками вздовж борту виїмка довжиною 6,5 м, шириною 0,8 м, глибиною 0,8 м. В місті виїмки маркіровка відсутня. Двері, люка закриті. Течі вантажу немає. В технічному відношенні вагон справний.

Оскільки спірні вагони з вугіллям кам'яним були прийняті залізницею для перевезення без зауважень до вантажовідправника, то відповідно до ст. 110 Статуту Залізниці України відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу, покладається на залізницю.

Згідно пп.2 п. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитків усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природньої втрати вантажу під час перевезення. Відповідно до залізничних накладних , найменування вантажу - кам'яне вугілля.

Згідно з п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою визначеною на станції призначення, не перевищує норми природньої втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природньої втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, при перевезенні мінерального палива.

Таким чином, оскільки кам'яне вугілля є мінеральним твердим паливом, тому норма недостачі становить 1 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Відповідальна недостача вугілля з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природньої втрати вантажу під час перевезення складає :

У вагоні № 58916594 маса нетто при відправлені складає 68500 кг. Норма нестачі 68500 х 1 % = 685 кг.

Відповідальна нестача 1800 кг - 685 кг = 1115кг х 1509,89 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки) - розмір нестачі складає 1683,53 грн.

У вагоні № 56955131 маса нетто при відправлені складає 64 800 кг. Норма нестачі 64 800 х 1% = 648 кг. Відповідальна нестача 2300кг - 648 кг = 1652 кг х 1509,89 грн (ціна за тону з ПДВ згідно довідки) - розмір нестачі складає 2494,34 грн.

У вагоні № 56188352 маса нетто при відправлені складає 69 000 кг. Норма нестачі 69 000 х 1 % = 690 кг.

Відповідальна нестача 1400кг - 690 кг = 710 кг х 1509,89 грн (ціна за тону з ПДВ згідно довідки) - розмір нестачі складає 1072,02 грн.

У вагоні № 55120489 маса нетто при відправлені складає 70 000 кг. Норма нестачі 70 000 х 1 % = 700 кг. Відповідальна нестача 2000 кг - 700 кг = 1300 кг х 1509,89 грн. (ціна за тону з ПДВ згідно довідки) - розмір нестачі складає 1962,86 грн.

У вагоні № 55118418 маса нетто при відправленні складає 64 300 кг. Норма нестачі 64 300 х 1 % = 643 кг. Відповідальна нестача 2 800 кг - 643 кг = 2157 кг х 1509,89 грн (ціна за тону з ПДВ згідно довідки) - розмір нестачі складає 3256,83 грн.

В результаті виявленої недостачі позивач зазнав збитки у розмірі вартості сплаченої, але як не отриманої продукції у сумі 10 469,58 грн, які заявлені ним до стягнення у цій позовній заяві.

Відповідач проти позову заперечив та вказав, що Стаття 26 Закону України "Про залізничний транспорт" визначає, що обставини, які можуть служити підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів, засвідчуються актами.

Вимоги вантажовідправників, вантажоодержувачів, пасажирів до перевізників щодо порушених прав і законних інтересів розглядаються в претензійному чи позовному порядку.

Згідно зі статтею 2 Статуту залізниць України саме ним визначаються обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Порядок і терміни складання актів, пред'явлення і розгляду претензій та позовів визначаються Статутом залізниць України відповідно до чинного законодавства України.

Згідно зі ст. 136 Статуту позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

Пункт ж) статті 134 Статуту початком перебігу шестимісячного строку, встановленого ст. 136 цього Статуту, визначає день встановлення обставин, що спричинили заявлення позову.

Таким чином законодавець надає право вантажоодержувачу захистити своє право або шляхом пред'явлення претензії, або безпосередньо звернутись з позовом до суду але в межах шестимісячного строку, встановленого Статутом.

Порядок заявлення претензій та позовів до залізниці регламентований також ст. 315 ГК України.

Відповідно до ч.1 ст. 315 ГК України до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Згідно з ч. 2 цієї статті претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Відповідно до ч. 3 цієї статті перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Відповідно до ч. 4 цієї статті якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Ураховуючи те, що позивач не звертався до перевізника з претензією з підстав зазначених у позовній заяві, строк на пред'явлення позову сплинув через шість місяців з дня виявлення обставин, які є підставою для його заявлення.

Обставини були виявлені та зафіксовані комерційними актами РА № 006613/170 від 17.03.2015, РА № 006614/171 від 17.03.2015, РА № 006615/172 від 17.03.2015, РА № 006616/173 від 17.03.2015, РА № 006639/196 від 21.03.2015.

Тому, ураховуючи вищенаведене залізниця вважає строк позовної давності, встановлений для пред'явлення позову за зазначеними комерційними актами, пропущеним та посилаючись на позицію Верховного суду України, викладену в постанові від 16.05.2006 по справі № 17/160, просить на підставі ст. 267 ЦК України відмовити в позові.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 113 Статуту за не збереження прийнятого до перевезення вантажу залізниця несе відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що нестача виникла з незалежних від неї причин.

За п. 114 Статуту залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме: а) за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі.

Згідно з п.115 Статуту вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 п. 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту (п.136 Статуту).

Пунктом 134 Статуту встановлено, що претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються: а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу; ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Відповідно до ст. 610, 614 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст. 314 ГК України перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, перевізник відповідає: у разі втрати або нестачі вантажу - в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Статтею 315 ГК України встановлено, що до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії. Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді. Для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Відповідно до ст. 924 ЦК України перевізник відповідає за збереження вантажу з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача вантажу сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Матеріалами справи підтверджено факт спричинення позивачу збитків у сумі 10469,58 грн від нестачі вантажу, що сталась під час перевезення залізницею.

Факти спричинення позивачу збитків зафіксовані комерційними актами РА № 006613/170 від 17.03.2015, РА № 006614/171 від 17.03.2015, РА № 006615/172 від 17.03.2015, РА № 006616/173 від 17.03.2015, РА № 006639/196 від 21.03.2015.

Пунктом 4.7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" передбачено, що якщо до подання позову позивач скористався своїм правом на пред'явлення перевізникові претензії, шестимісячний строк позовної давності починається з дня одержання відповіді на претензію або закінчення строку, встановленого для такої відповіді (частина четверта статті 315 ГК України).

Оскільки дотримання претензійного порядку не є обов'язковим, то у вирішенні питання про початок перебігу строку позовної давності в розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред'явлення претензії і строку її розгляду (частини друга і третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред'являлася відповідна претензія до перевізника.

Однак, статтею 134 Статуту залізниць України, який є нормативним актом вищої дії, ніж Постанова пленуму Вищого господарського суду України встановлено, що претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців.

Зазначені терміни обчислюються:

а) з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу;

ж) з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення претензії, - в усіх інших випадках.

Претензійний порядок дійсно є необов'язковим і клієнт може звернутись до перевізника одразу з позовною заявою до суду.

Відповідно до ст. 136 Статуту позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог пункту 134 цього Статуту.

У разі наявності у замовника перевезень бажання заявити претензію перевізнику, його дії та строки чітко регламентовані статтею 315 Господарського кодексу України, який є Законом України, згідно з якою до пред'явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред'явлення йому претензії.

Претензії можуть пред'являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п'яти днів.

Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п'яти днів.

Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді.

Для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

Щодо спорів, пов'язаних з міждержавними перевезеннями вантажів, порядок пред'явлення позовів та строки позовної давності встановлюються транспортними кодексами чи статутами або міжнародними договорами, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України.

Таким чином вищевказаними нормативними актами чітко і детально врегульовано порядок та строки звернення до суду з позовами до залізниці як і у разі пред'явлення претензії так і при зверненні одразу до суду з позовом. При цьому визначальним для продовження строку звернення з позовом до суду на час, який надається перевізнику для розгляду претензії, є саме факт дійсного пред'явлення претензії.

Крім того, взагалі є нелогічним збільшення строку позовної давності на 3 місяці шляхом надання строку на отримання відповіді на претензію у тому разі, коли вона взагалі не заявлена.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України визначено, що усі суб'єкти права власності рівні перед законом.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач позов заперечує, мотивуючи тим, що позивачем пропущений строк позовної давності, визначений ч. 4 ст.315 ГК України. Позивач не звертався до перевізника з претензією з підстав, зазначених у позовній заяві, відповідно, строк на предявлення позову сплинув через шість місяців з дня виявлення обставин, які є підставою для його заявлення. Обставини які є підставою для предявлення позову виявлені та зафіксовані комерційними актами РА № 006613/170 від 17.03.2015, РА № 006614/171 від 17.03.2015, РА № 006615/172 від 17.03.2015, РА № 006616/173 від 17.03.2015, РА № 006639/196 від 21.03.2015.

Звертаючись до суду з даним позовом 23.05.2016 позивач пропустив шестимісячний строк. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Також у відзиві Відповідач посилається на Постанову Верховного Суду України від 16.05.2006 у справі № 17/160, у якій зазначено, що відповідно до ст.136 Статуту позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог ст.134 цього Статуту, зокрема з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову.

Після прийняття Верховним судом України вказаної постанови будь-які зміни до законодавчих актів з цього питання не вносились.

Відповідно до ст. 11128 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

При цьому суд приймає до уваги положення ч. 4 ст. 13 Конституції України, якою визначено, що усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Тому при застосуванні ст.315 ГК України слід виходити з рівних прав вантажовідправників, вантажоодержувачів і перевізників на предявлення позовів один до одного.

Перевіривши доводи сторін, суд погоджується з доводами відповідача, що у звязку з тим, що позивач не звертався з претензіями до відповідача за відшкодуванням завданої шкоди впродовж шести місяців з дня встановлення обставин, що спричинили заявлення позову, то, відповідно, строк на звернення з позовом за цими обставинами для позивача закінчився через шість місяців від дати виявлення спірних обставин (дати складання комерційних актів), оскільки продовження такого строку чинним законодавством передбачено у випадку подачі претензії до перевізника (відповідача).

Враховуючи викладене в задоволенні позову слід відмовити у зв'язку з закінченням строку на звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 11.08.2016.

Суддя ОСОБА_2