КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Справа№ 910/9208/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Гончарова С.А.

Тищенко О.В.

за участі представників:

від позивача: Безносик А.О. - представник

від відповідача: ОСОБА_3 - представник

від третьої особи: Трохлюк А.М. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 у справі № 910/9208/15 (суддя - Цюкало Ю.В.)

за позовом Київської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 у справі № 910/9208/15 позовні вимоги Київської міської ради задоволено в повному обсязі.

Зобов'язано Фізичну особу-підприємця ОСОБА_5 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,4752 га по АДРЕСА_2 (обліковий номер ділянки НОМЕР_1) та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від самочинно збудованих будівель та споруд у місячний термін з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_5 на користь Київської міської ради 2 436,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 у справі № 910/9208/15 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позовних вимог Київської міської ради відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є неправильним, незаконним, прийнятим з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

15.04.2016 відповідачем подано письмові пояснення, в яких зазначено, що споруди, які розташовані на спірній земельній ділянці не є самочинно збудованими, про що свідчать надані витяги з реєстру прав на нерухоме майно, декларація про готовність об'єкта будівництва та технічний паспорт.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Гончаров С.А., Тищенко О.В.

Розгляд справи відкладався неодноразово у зв'язку з неявкою учасників судового процесу.

У судове засідання 27.07.2016 представники сторін та третьої особи з'явились та надали пояснення по суті спору.

Представники позивача та третьої особи заперечили щодо доводів апеляційної скарги відповідача, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

13.11.2014 головним спеціалістом управління по контролю за використанням та моніторингу земель Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації Сідненком Л.О., було проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2.

За результатами проведеного обстеження було складено Акт № 1506/02 від 13.11.2014 року, яким встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 (кадастровий номер ділянки НОМЕР_1) площею приблизно 0,5 га огороджена, використовується ОСОБА_5 у якості автомобільної стоянки, на частині земельної ділянки розташовано автомийку та шиномонтаж.

Позов мотивовано тим, що спірна земельна ділянка використовується відповідачем без належних правових підстав, а наявні споруди є самочинно збудованими та підлягають знесенню.

Відповідно до ст. 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Згідно ст. 2 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», серед основних завдань державного контролю за використанням та охороною земель є забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель здійснює спеціально уповноважений орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Згідно ч. 4 ст. 9 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом, зокрема, проведення перевірок.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.11.2014р. головним спеціалістом управління по контролю за використанням та моніторингу земель Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації Сідненком Л.О., було проведено обстеження земельної ділянки по АДРЕСА_2.

За результатами проведеного обстеження було складено Акт № 1506/02 від 13.11.2014 року, яким, що земельна ділянка по АДРЕСА_2 (кадастровий номер ділянки НОМЕР_1) площею приблизно 0,5 га огороджена, використовується ОСОБА_5 у якості автомобільної стоянки, на частині земельної ділянки розташовано автомийку та шиномонтаж.

Як вбачається зі змісту акту, представники відповідача при обстеженні земельної ділянки та складанні акту були відсутні, а тому не мали можливості надати докази та обґрунтування щодо використання земельної ділянки.

Крім того, представники відповідача були відсутні при розгляді справи судом першої інстанції, а тому не мали можливості надати заперечень на позовну заяву.

Положеннями ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Враховуючи, що відповідач не приймав участі у розгляді справи в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про прийняття додатково поданих відповідачем доказів.

З наданих відповідачем доказів, а саме належним чином завіреної копії договору ДНП-2014-12/01 від 18.12.2014, вбачається, що відповідач, на підставі договору, отримав від Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» право на організацію та експлуатацію 45 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 5 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: АДРЕСА_2, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Положеннями п. 6.1. зазначеного Договору передбачено, що договір вважається укладеним і набирає чинності 19.12.2014 і діє до 31.12.2015.

Доказів визнання недійсним чи скасування зазначеного договору на дату проведення перевірки не надано, а відповідно відповідач експлуатував паркомісця на спільній земельній ділянці на підставі Договору, що не спростовано сторонами.

Крім того, відповідно до наданих відповідачем копій витягів з державного реєстру прав на нерухоме майно, відповідач є власником нежитлового будинку (складське приміщення) літ. «Е» площею 45,5 кв.м. та нежитлового будинку (шиномотаж, навіс) літ. «Д» площею 24.5 кв.м., право власності на які зареєстроване у передбаченому законом порядку у 2013 році.

За змістом ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.

При цьому, право на земельну ділянку в даному випадку повинно бути оформлене відповідно до вимог ст. 123 Земельного кодексу України та приписів Закону України «Про оренду землі».

Однак, доказів звернення відповідача до компетентних органів щодо реєстрації права користування спірною земельною ділянкою матеріали справи не містять.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм наведеного законодавства, а також норм ч.1 ст. 181, ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України, позовна вимога про зобов'язання відповідача в примусовому порядку звільнити земельну ділянку та повернути її позивачу є порушенням права власності відповідача на вказані будівлі, гарантованого статтею 41 Конституції України, у зв'язку з чим, зазначені обставини виключають можливість звільнення земельної ділянки під будівлями з посиланням на її самовільне зайняття, а відтак підстави для задоволення позову відсутні (аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 12.03.2015 у справі № 922/4064/14).

Наведені обставини свідчать, що при складанні Акту обстеження земельної ділянки № 1506/02 від 13.11.2014 року у спеціаліста управління по контролю за використанням та моніторингу земель Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації Сідненка Л.О. були відсутні докази правомірності використання відповідачем об'єктів, розміщених на спірній земельній ділянці, однак такі докази було надано суду, у зв'язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 24.07.2015 року у справі № 910/9208/15 підлягає скасуванню, у зв'язку недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 10.06.2015 року у справі № 910/9208/15 - скасувати.

3. Постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

4. Стягнути з Київської міської ради (ідентифікаційний код 22883141, місцезнаходження: 01044, м. Київ, вул. Хрещатик, 36) на користь ОСОБА_5 (реєстраційний номер в ЄДР НОМЕР_2, місце проживання АДРЕСА_1) 2679,60 грн. (дві тисячі шістсот сімдесят дев'ять грн. 60 коп.) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи № 910/9208/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко