ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2016 р. Справа № 911/1843/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/1843/16

за позовом Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, м. Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шен-Сервіс», м. Вишневе

про стягнення 540,50 грн.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність б/н від 19.07.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Департамент соціальної політики Луцької міської ради (позивач) звернувся до господарського суду Київської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Шен-Сервіс» (відповідач) про стягнення 540,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на невірне відображення відповідачем інформації про розмір нарахованої заробітної плати ОСОБА_2, якою було отримано державну соціальну допомогу для малозабезпечених сімей, проте яка була сплачена надмірно.

Ухвалою суду від 09.06.2016 порушено провадження у справі № 911/1843/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 29.06.2016, на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено.

В судові засідання 29.06.2016 та 20.07.2016 представник позивача не зявився, проте 29.06.2016 через канцелярію суду від позивача надійшов лист № 11.2-8/14415 від 21.06.2016, в якому останній підтримує позовні вимоги, однак просить суд здійснювати розгляд справи без участі його повноважного представника.

19.07.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, підтриманий представником в судовому засіданні 20.07.2016, в якому відповідач заперечує проти позову та просить суд відмовити в його задоволенні.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на те, що відповідач надав повну інформацію щодо розміру заробітної плати ОСОБА_2 та належним чином здійснив нарахування лікарняних, які включені до розрахунково-платіжної відомості та звіту про сплату єдиного соціального внеску.

Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

08.01.2013, 27.02.2013 та 29.05.2013 до департаменту соціальної політики звернулась ОСОБА_2 із заявами про призначення соціальної допомоги малозабезпеченим сімям.

Згідно з наказом № К/Зх-334 від 03.12.2012 товариства з обмеженою відповідальністю «Шен-Сервіс», ОСОБА_2 прийнято на роботу прибиральником виробничих приміщень господарського відділу департаменту клінінгу з 03.12.2012.

09.01.2013 та 29.05.2013 відповідачем видані довідки № 8 та № 201, згідно з якими сума доходу ОСОБА_2 за період з 03.12.2012 по 31.12.2012 склала 810,71 грн., а за період з листопада 2012 по квітень 2013 - 1222,65 грн.

На підставі поданих ОСОБА_2 заяв та декларацій про доходи і майновий стан осіб, які звернулись за призначенням усіх видів соціальної допомоги, довідок про доходи, виданих відповідачем, на підставі відповідних розрахунків, ОСОБА_2, призначена державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям на загальну суму 7792,30 грн.

Проте, в подальшому, за результатами проведеної позивачем перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення державної соціальної допомоги, складений Акт № 37 від 16.02.2016, згідно з яким встановлено, що в звязку з невірним відображенням відповідачем інформації про розмір нарахованої заробітної плати, ОСОБА_2 мала право на отримання державної соціальної допомоги малозабезпеченим сімям з 01.01.2013 по 31.10.2013 в сумі 7251,80 грн. Тобто, ОСОБА_2, виплачено надмірно державна соціальна допомога малозабезпеченим сімям, у розмірі 540,50 грн.

25.02.2016 позивач звернувся до відповідача із повідомленням № 11.2-6/5338 про повернення надміру виплачених коштів, який видав довідки про доходи, в якому пропонував в строк, до 05.05.2016 перерахувати на рахунок позивача 540,50 грн.

Однак вимога позивача, залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1172 Цивільног кодексу України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

19.07.2016 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечуючи проти позову, посилається на те, що відповідач надав повну інформацію щодо розміру заробітної плати ОСОБА_2 та належним чином здійснив нарахування лікарняних, які включені до розрахунково-платіжної відомості та звіту про сплату єдиного соціального внеску.

Зокрема, відповідачем зазначено, що дійсно 09.01.2013 ОСОБА_2 видано довідку № 8 про доходи, згідно з якою сума доходу в період з 03.12.2012 по 31.12.2012 становить 810,71 грн.

При цьому, як стверджує відповідач та підтверджується матеріалами справи, за вказаний період ОСОБА_2 відпрацювала 15 робочих змін, про що свідчить доданий до матеріалів справи табель обліку використаного робочого часу за грудень 2012, за кількістю 21 робочого дня у грудні із посадовим окладом 1135,00 грн., що за розрахунком відпрацьованих змін, становить 810,00 грн.

Однак, як вбачається з табелю обліку використання робочого часу за грудень 2012, ОСОБА_2 була відсутня на робочому місці в період з 24.12.2012 по 29.12.2012, а в квітні ОСОБА_2 надала відповідачу листок непрацездатності, копія якого наявна в матеріалах справи, згідно з яким остання звільнена від роботи за вказаний період.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у звязку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (який діяв на момент виникнення спірних відношень), право на матеріальне забезпечення, у звязку з тимчасовою втратою працездатності виникає з настанням непрацездатності в період роботи, включаючи день звільнення.

На підставі чого, як вказано відповідачем та підтверджується матеріалами справи, у квітні 2013, відповідачем нараховані лікарняні на суму 324,30 грн., які відображені у розрахунково-платіжних відомостях за квітень 2013 до Пенсійного фонду України.

Таким чином, на момент видачі відповідачем ОСОБА_2, довідки № 8 від 09.01.2013 про доходи, інформація була вказана повною мірою, та після отримання від ОСОБА_2 листка непрацездатності, належним чином здійснено нарахування лікарняних, які включені до розрахунково-платіжної відомості та звіту про сплату єдиного соціального внеску, який подається до Пенсійного фонду України.

Підставами для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є правопорушення, що включає в себе певні елементи: шкода; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоду; причинний зв'язок між ними; вина.

Згідно ч. 1 ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оскільки судом встановлено, а матеріалами справи підтверджено, що за доказами поданими відповідачем, останній належним чином виконав вимоги чинного законодавства України щодо нарахуванням своєму працівнику лікарняних та виконав умови в частині відображення вказаних нарахувань у звітності, яка подається до відповідних органів державної влади, зокрема, до Пенсійного фонду України, а отже суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 ГПК України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення вступає в законну силу після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання, відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено - 05.08.2016.

Суддя О.О. Христенко