РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року Справа № 924/75/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

за участю представників сторін:

від Прокуратури: ОСОБА_1;

від Відповідача 1: представник не прибув;

від Відповідача 2: ОСОБА_2;

від Третьої особи 1: представник не прибув;

від Третьої особи 2: представник не прибув;

від Третьої особи 3: представник не прибув;

від Третьої особи 4: представник не прибув;

від Третьої особи 5: представник не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Альянс" м.Хмельницький на рішення господарського суду Хмельницької області від 24.05.16р. у справі № 924/75/16 (головуючий суддя Кочергіна В.О., суддя Муха М.Є., суддя Танасюк О.Є.)

за позовом Заступника керівника Хмельницької місцевої прокуратури

до Позивача 1: Хмельницької міської ради м. Хмельницький

Позивача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Альянс" м.Хмельницький

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

третя особа 1: Державна інспекція сільського господарства в Хмельницькій області;

третя особа 2: Департамент екології та природніх ресурсів в Хмельницькій області;

третя особа 3: Хмельницька обласна рада;

третя особа 4: Комунальне підприємство по зеленому будівництву і благоустрою міста виконавчого комітету хмельницької міської ради;

третя особа 5: Комунальне підприємство проектно - розвідувальних робіт по землевпорядкуванню м. Хмельницький

про визнання недійсним та скасування рішення сесії Хмельницької міської ради від 28 серпня 2013 року № 56 та визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 4 грудня 2013 року № 252-01-2013/3677149

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Хмельницької місцевої прокуратури в інтересах держави (надалі - Прокурор) звернувся в господарський суд Хмельницької області з позовною заявою (том 1, а.с. 5-11) до Хмельницької міської ради (надалі Відповідач 1) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранд-Альянс» (надалі Відповідач 2) в котрій, з підстав, висвітлених у даній позовній заяві Прокурор просив:

· визнати недійсним рішення сесії Хмельницької міської ради від 28 серпня 2013 року № 56 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду юридичним особам, поновлення договорів оренди земельних ділянок громадянам, юридичним особам шляхом укладення додаткових угод, надання в оренду земельної ділянки за технічною документацією юридичним особам та внесення змін в рішення сесії міської ради» в частині затвердження відповідачу 2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1200 кв.м. по вулиці Володимирській, 58/2 та передачі її в оренду;

· визнати недійним договір оренди земельної ділянки від 4 грудня 2013 року № 252-01 2013/3677149, укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 з припиненням його дії на майбутнє.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 3 березня 2016 року (том 1, а.с. 140-141), з підстав, висвітлених у даній ухвалі, було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача державну інспекцію сільського господарства в Хмельницькій області (надалі Третя особа 1).

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 15 березня 2016 року (том 1, а.с. 172-174), з підстав, висвітлених у даній ухвалі, було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Департамент екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації (надалі Третя особа 2).

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 20 квітня 2016 року (том 2, а.с. 78-80), з підстав, висвітлених у даній ухвалі, було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Комунальне підприємство по зеленому будівництву і благоустрою міста виконавчого комітету Хмельницької міської ради (надалі Третя особа 3) та Комунальне підприємство проектно-розвідувальних робіт по землевпорядкуванню (надалі Третя особа 4).

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року (том 2, а.с. 141-149) з підстав, вказаних у цьому рішенні, позов задоволено.

Визнано недійсним рішення сесії Відповідача 1 від 28 серпня 2013 року № 56 в частині затвердження Відповідачем 2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1200 кв.м. по вул. Володимирській, 58/2 та передачі її в оренду.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 4 грудня 2013 року № 252-01-2013/3677149, укладений між Відповідачем 1 та Відповідачем 2, припинивши зобовязання на майбутнє. Також, даним судовим рішення покладено на Відповідача 1 та Відповідача 2 судовий збір в розмірі по 1378 грн на кожного.

Не погоджуючись із винесеним рішенням суду першої інстанції Відповідач 2 звернувся з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 167-169) до Рівненського апеляційного господарського суду, в якій, з підстав, вказаних у цій апеляційній скарзі, просить рішення господарського суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року № 924/75/16 в даній справі скасувати та прийняти нове рішення, котрим відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевим господарським судом прийняте рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки, зроблені судом першої інстанції не відповідають обставинам справи. Крім того, Відповідач 2 як на підставу скасування рішення суду посилається на те, що спірна земельна ділянка перебуває в користуванні Відповідача 2 з моменту її отримання за актом прийому-передачі від 16 січня 2006 року і по даний час (тобто більше десяти років). Також, апелянт зауважує, що межі парку-памятки площею 4,7 га не встановлені в натурі та й в цілому відсутній проект утримання парку-памятки садово-паркового мистецтва саме площею 4,7 га.

Ухвалою суду від 16 червня 2016 року апеляційну скаргу апелянта було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 3 серпня 2016 року (том 2, а.с. 159).

Розпорядженням в.о. керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 3 серпня 2016 року (в звязку із перебуванням у відпустці судді Грязнова В.В.; том 2, а.с. 193), було призначено автоматичну зміну складу колегії суддів автоматизованою системою документообігу суду.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 3 серпня 2016 року (том 3, а.с. 1) було призначено розгляд апеляційної скарги Відповідача 2 колегією суддів у складі: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л..

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 3 серпня 2016 року (том 3, а.с. 8-10), з підстав, висвітлених у даній ухвалі, розгляд скарги було відкладено на 11 серпня 2016 року на 10:00 год..

Прокурор подав відзив на апеляційну скаргу (том 3, а.с. 11-19) в якому, з підстав вказаних у даному відзиві, просить суд залишити рішення господарського суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Представники Відповідача 1, Третьої особи 1, Третьої особи 2, Третьої особи 3, Третьої особи 4, Третьої особи 5 в судове засідання від 11 серпня 2016 року не зявилися. Про дату, час та місце розгляду справи Відповідач 1, Третя особа 1, Третя особа 2, Третя особа 3, Третя особа 4, Третя особа 5 були належним чином повідомлені, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (том 3, а.с. 21, 23-25).

Водночас, в матеріалах справи містяться заяви Відповідача 2, Третьої особи 4, Третьої особи 1, (том 2, 187-190), в котрих Відповідач 2, Третя особа 4, Третя особа 1 заперечують проти вимог апелянта, зазначених в апеляційній скарзі та просять здійснювати розгляд справи без участі представників Відповідача 2, Третьої особи 1, Третьої особи 4.

Відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов'язком учасників апеляційного провадження, з урахуванням приписів статті 101, частини 2 статті 102 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників Відповідача 2 та Третьої особи 1, Третьої особи 2, Третьої особи 3, Третьої особи 4, Третьої особи 5 які були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні від 11 серпня 2016 року Відповідач 2 підтримав доводи апеляційної скарги, з підстав, висвітлених у апеляційній скарзі та просив суд скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, котрим відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні від 11 серпня 2016 року Прокурор заперечив проти доводів, висвітлених в апеляційній скарзі Відповідача 2 та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши пояснення представника Відповідача 2, Прокурора, розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, письмові пояснення, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу Відповідача 2 слід задоволити, рішення господарського суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року по справі № 924/75/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. При цьому, суд виходив з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 квітня 2005 року Відповідачем 1 було прийнято рішення № 25, пунктом 2 якого вирішено надати Відповідачу 2 в оренду земельну ділянку під будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, площею 1200 м2, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул.Володимирська, 58/2 (том 1, а.с. 194-195).

16 січня 2006 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено договір оренди земельної ділянки №05 (том 1, а.с. 27-28; надалі Договір оренди).

Згідно з пунктом 1.1 ОСОБА_3 оренди, Відповідач 1 на підставі рішення № 25 Відповідача 1 від 7 квітня 2005 року надав Відповідачу 2 у строкове платне користування земельну ділянку по вул. Володимирській, 58/2 загальною площею 1200 м2 строком на 2 роки до 7 квітня 2007рокупід будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою.

Пунктом 2.1 ОСОБА_3 оренди визначено, що в оренду надається земельна ділянка загальною площею 1200 м2.

Відповідно до пункту 3.1 ОСОБА_3 оренди було встановлено строк дії договору: до 7 квітня 2007 року.

У пункті 3.2 ОСОБА_3 оренди визначено, що: після закінчення строку ОСОБА_3 оренди Відповідач 2 має переважне право на поновлення його на новий термін, у цьому разі Відповідач 2 повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Відповідача 1 про намір продовжити його дію; після закінчення строку, на який було укладено цей Договір оренди, за умови належного виконання Відповідачем 2 обов'язків, відповідно до умов ОСОБА_3 оренди, з ним може бути укладено новий Договір оренди на підставі рішення міської ради.

Відповідно до розділу 5 ОСОБА_3 оренди, передача земельної ділянки в оренду здійснюється з розробленням проекту її відведення; Підставою розроблення проекту відведення земельної ділянки є: рішення 19 сесії міської ради № 21 від 18 листопада 2004року; організація розроблення проекту відведення земельної ділянки і витрати, пов'язані з цим покладаються на Відповідача 2; передача земельної ділянки Відповідачу 2 здійснюється у 10-денний термін після державної реєстрації цього ОСОБА_3 за актом її приймання-передачі.

Пунктами 6.1 6.2 ОСОБА_3 оренди визначено, що: земельна ділянка передається в оренду під будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою;цільове призначення земельної ділянки - землі житлової та громадської забудови.

Згідно з пунктом 6.3 ОСОБА_3 оренди, умови збереження стану об'єкта оренди - не погіршуючи корисних властивостей ділянки.

Пунктом 7.1 ОСОБА_3 оренди встановлено, що після припинення дії ОСОБА_3 оренди Відповідач 2 повертає Відповідачу 1 земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Як визначено пунктом 14.1 ОСОБА_3 оренди, цей Договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Дослідивши даний Договір оренди вбачається, що відповідно до пункту 14.1 ОСОБА_3 оренди він підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток, зареєстрований Хмельницькою регіональною філією ДП "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" за №5 від 16 січня 2006року (том 1, а.с. 28).

Актом від 16 січня 2006 року, на підставі ОСОБА_3 оренди №05 та рішення Хмельницької міської ради № 25 від 7 квітня 2005 року, Відповідачем 1 передано Відповідачу 2 земельну ділянку площею 1200 м2, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Володимирська, 58/2 під будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою (том 2, а.с. 36). Вказана земельна ділянка відповідає умовам ОСОБА_3 оренди та придатна для використання за цільовим призначенням.

Акт підписаний представниками та скріплений відтисками печаток сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 2 квітня 2007 року Відповідач 2 звернувся до міського голови з проханням пролонгації ОСОБА_3 оренди земельної ділянки площею 1200 м2, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Володимирська, 58/2, наданої рішенням відповідача 1 № 25 від 7 квітня 2005року терміном на 2 роки (том 1, а.с. 65).

12 червня 2013 року Відповідачем 1 було прийнято рішення №32 "Про припинення права користування земельними ділянками та надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування, оренду юридичним особам, громадянину та втрату чинності пункту рішення сесії міської ради" (том 1, а.с. 17).

Пунктом 5 рішення № 32 було вирішено надати, зокрема, Відповідачу 2 дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, що розташована в м. Хмельницькому, по вул. Володимирська, 58/2, площею 1200кв.м., цільове призначення під будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою (Договір оренди №05 від 16 січня 2006 року, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16 травня 2013 року № НВ-013), категорія земель - землі житлової та громадської забудови, код класифікації 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

28 серпня 2013 року Відповідачем 1 було прийнято рішення № 56 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду юридичним особам, поновлення договорів оренди земельних ділянок громадянам, юридичним особам шляхом укладання додаткових угод, падання в оренду земельної ділянки за технічною документацією юридичним особам та внесення змін в рішення сесії міської ради" (том 1, а.с. 18).

Пунктом 5 рішення № 56 було вирішено затвердити Відповідачу 2 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної "ділянки в натурі (на місцевості) та передано Відповідачу 2" в оренду земельну ділянку площею 1200 м2, що знаходиться за адресою м. Хмельницький, вул.Володимирська, 58/2 (кадастровий номер :01:006:0075), код класифікації 03.07 - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, категорія земель - землі житлової та громадської забудови, з цільовим використанням - під будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою (Договір оренди № 05 від 16 січня 2006 року, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16 травня 2013 року №НВ-013, рішення Відповідача 1 № 32 від 12 червня 2013 року).

4 грудня 2013 року на підставі рішення двадцять сьомої сесії Відповідача 1 від 28 серпня 2013 року №56, між Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено договір оренди землі №252-01-2013/3677149 (надалі Договір від 4 грудня 2013 року; том 1, а.с. 20-21).

Згідно пункту 2 ОСОБА_3 від 4 грудня 2013 року, в оренду передається земельна ділянка площею 1200 м2 (кадастровий номер :01:006:0075); на земельній ділянці відсутні обєкти нерухомого майна, знаходиться площадка площею 962кв.м., газон площею 238кв.м.

Пунктами 15 ОСОБА_3 від 4 грудня 2013 року визначено, що земельна ділянка передається в оренду під будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою; цільове призначення земельної ділянки землі житлової та громадської забудови.

Договір від 4 грудня 2013 року підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

Водночас, 4 квітня 2001 року рішенням Хмельницької обласної ради №10 "Про розширення природно-заповідного фонду області" сквер ім. Т.Г. Шевченка площею 0,47 га, охоронною зоною 25м, (місцезнаходження - м. Хмельницький, обмежений вулицями Грушевського, Проскурівською, Володимирською, Театральною) віднесено до парків - пам'яток садово-паркового мистецтва місцевого значення, що включаються до складу природно-заповідного фонду області (том 1, а.с. 45-48).

Пунктом 4 рішення Відповідача 1 від 4 квітня 2001 року: було рекомендовано державному управлінню екології та природних ресурсів в області, передати під охорону землекористувачам новостворені території та обєкти природно-заповітного фонду області, виготовити необхідну документацію; винести межі створених обєктів в натурі.

26 лютого 2002 року відділ з питань екології та раціонального природокористування виконавчого комітету Відповідача 1 звернувся до Держуправління екоресурсів в Хмельницькій області з заявою № 31, згідно якої просив провести розширення території парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва скверу ім. Т.Г. Шевченка з 0,47 га до 4,7 га згідно з "Загальними відомостями" та картою-схемою.

Відповідно до загальних відомостей проекту створення парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва скверу ім. Т.Г. Шевченка площею 4,7 га Державного управління екології та природних ресурсів у Хмельницькій області (том 2, а.с. 86-91), сквер ім. Т.Г. Шевченка розташований в центрі м. Хмельницького і займає територію, обмежену вулицями: Володимирською, Театральною, Грушевського, Проскурівською, загальна площа скверу 47128м2, загальна площа зелених насаджень скверу 24696м2, квітників 1436м2, будівель та споруд - 5470м2. На даний час сквер знаходиться у комунальній власності міської ради. Оголошення скверу ім. Т.Г. Шевченка парком - пам'яткою садово-паркового мистецтва проводиться без вилучення його у сучасного власника із збереженням усіх об'єктів, які знаходяться на території скверу в момент оголошення.

21 березня 2002 року рішенням двадцять другої сесії Відповідача 1 №11 "Про розширення природно-заповідного фонду області" (том 1, а.с. 39-44), за результатами розгляду проектів створення заповідних територій та обєктів, змінено межі парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва скверу ім. Т.Г. Шевченка з існуючої площі - 0,47 га та розширено границі на 4,23га, до загальної площі 4,7 га. При цьому охоронна зона становить 25м. Причина зміни площі приведення площі скверу до природно обумовлених границь вулицями Володимирською, Театральною, Грушевського, Проскурівською.

Згідно охоронного зобов'язання, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області 11 листопада 2011року передало, а Третя особа 4 взяла під охорону заповідний об'єкт - парк-пам'ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення "Сквер імені ОСОБА_4" площею 4.7 га, створений рішенням 16-ї сесії Відповідача 1 №10 від 4 квітня 2001року, розширений рішенням 22-ї сесії Відповідача 1 №11 від 21 березня 2002року (том 1, а.с. 152).

У зобовязанні зазначено, що заповідний об'єкт розташований в центрі м. Хмельницького, має територію обмежену вул. Володимирською, Театральною, Грушевського, Проскурівською, входить до складу природно-заповідного фонду України, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій та об'єктів, що перебувають під особливою охороною.

Землекористувач Третя особа 4 взяла під охорону вищеназваний заповідний об'єкт і зобов'язався зберігати його та дотримуватись екологічних вимог при використанні природних ресурсів, а також провести відмежування заповідного об'єкту в натурі, оформити його природоохоронною наочністю, нанести на планово-картографічні матеріали.

Також, відповідно до охоронного зобов'язання, на заповідній території встановлено заповідний режим, згідно якого забороняється будь-яке будівництво, не пов'язане з охороною території заповідного об'єкту, знищення та пошкодження дерев, чагарників та трав'янистої рослинності. Навколо парку виділена охоронна зона 25 м, в межах якої не допускається будівництво промислових та інших об'єктів, розвиток господарської діяльності, яка може призвести до негативного впливу на територію Парку. Охоронне зобов'язання зареєстроване в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області під № 481.

12 липня 2010 року між Третьою особою 4 та Третьою особою 5 було укладено договір на проведення робіт по виготовленню матеріалів на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №102-02-01 (том 2, а.с. 47).

Відповідно до пунктів 1.1-1.2 даного договору: Третя особа 5 зобов'язалася виконати з дотриманням вимог законодавства роботи по виготовленню матеріалів на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки парк ім. Т.Г. Шевченка, а Третя особа 4 зобовязалася прийняти та оплатити виконані роботи; Третя особа 5 не несе відповідальності за підготовку рішень та винесення матеріалів по наданню дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на розгляд виконкому (сесії).

12 липня 2010року між Третьою особою 4 та Третьою особою 5 було укладено договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №103-02-01 (том 2, а.с. 48).

Відповідно допунктів 1.1 - 1.2 даного договору, Третя особа 5 зобов'язалася виконати з дотриманням вимог законодавства проектно-вишукувальні роботи з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки парк ім. Т.Г. Шевченка, а Третя особа 4 зобовязалася прийняти та оплатити виконані роботи; Третя особа 5 не несе відповідальності за підготовку рішень та винесення проекту на розгляд виконкому (сесії), що в свою чергу впливає на термін виготовлення договору оренди.

Пунктом 4 даного договору визначено строк виконання робіт протягом 90 календарних днів.

Водночас, Третя особа 4 зверталася листом від 23 грудня 2015 року № 418 до Третьої особи 5 (який був отриманий 23 грудня 2015 року гр. ОСОБА_5), у якому просила передати проекти землеустрою земельної ділянки для вирішення питання отримання їх у користування (том 2, а.с. 51, доказ отримання в лівому нижньому куті на а.с. 51).

Листами за № 680-01-11 від 28 грудня 2015року та за №70-01-16 від 15 березня 2016 року Третя особа 5 повідомила Третій особі 4 про те, що Третьою особою 5 були розроблені матеріали на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення скверу ім. Т.Г. Шевченка, фактична площа якого становить 4,3 га. Також, в даному листі повідомлялось, що для продовження роботи по складанню проекту землеустрою необхідно внести зміни в рішення обласної ради щодо площі Скверу з 4,7га на 4,3га. Для внесення змін необхідний висновок Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області, без якого Комунальне підприємство проектно-розвідувальних робіт по землевпорядкуванню не має змоги закінчити роботи по розробці проекту землеустрою.

При цьому, листом за №05/2434 від 3 вересня 2012 року Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області повідомило Третю особу 4, що не погоджує матеріали по розробці проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для обслуговування парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення скверу імені ОСОБА_4 у зв'язку з тим, що площа скверу, згідно поданих матеріалів, становить 4,3 га (том 2, а.с. 118).

В матеріалах справи також наявна копія звернення підприємця ОСОБА_6 від 5 вересня 2011 року до Хмельницького міського голови з проханням виставити на аукціон земельну ділянку, яка розташована по вул. Володимирській, 58/2, площею 1200 м2 в Хмельницькому (том 1, а.с. 189-190).

У відповідь на зазначене звернення Управління земельних ресурсів та земельної реформи Хмельницької міської ради (листом від 4 жовтня 2011року за №А/4888-04-2011) повідомило фізичну особу підприємця ОСОБА_6, що земельна ділянка по вул. Володимирській, 58/2, згідно містобудівної документації відноситься до зони об'єктів природно-заповідного фонду, а тому будівництво об'єктів в даній зоні забороняється і винести її на аукціон не має підстав (том 1, а.с. 188).

Листом за №12-4599-02-10 від 16 жовтня 2015 року Департамент архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради повідомив Прокурора про те, що земельний аукціон з продажу права оренди земельної ділянки по вулиці Володимирській, 58/2 не проводився, оскільки процедура земельних торгів почала діяти з 2007 року, а при повторному відведенні земельної ділянки в оренду земельний аукціон не проводився в звязку з тим, що попередній користувач виявив бажання продовжувати користування земельною ділянкою. За інформацією управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради, містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки по вул. Володимирській, 58/2 не видавались.

У листі №03/2-4144 від 2 листопада 2015 року Департамент екології та природних ресурсів Хмельницької облдержадміністрації повідомив Прокурора про те, що, відповідно до наявної у Департаменті інформації, парк-пам'ятка садово-паркового мистецтва місцевого значення "Сквер імені ОСОБА_4", загальною площею 4,7 га, створено рішенням Відповідача 1 № 10 від 4 квітня 2001 року та розширено рішенням Відповідача 1 №11 від 21 березня 2002 року. Заповідний об'єкт розташований в центрі м. Хмельницького і має територію обмежену вул. Володимирською, Театральною, Грушевського, Проскурівською, і входить до складу природно-заповідного фонду України, який охороняється як національне надбання і є складовою частиною світової системи природних територій та об'єктів, що перебувають під особливою охороною. Заповідний об'єкт передано під охорону Третій особі 4 ще 2 грудня 2011 року згідно охоронного зобов'язання № 481. За наявної в Департаменті інформації встановити розташування даної земельної ділянки не можливо (том 1, а.с. 23).

Відповідно до листа Управління земельних ресурсів та земельної реформи Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів №439/02-01-15 від 2 березня 2016року, наданого на запит Відповідача 2 за даними, наявними у відділі інформації та кадастрів в оренді Відповідача 2 перебуває лише земельна ділянка по вул. Володимирська, 58/2, площею 1200кв.м.

Листом №03/2-1217 від 21 березня 2016 року Департамент екології та природних ресурсів Хмельницької облдержадміністрації повідомив Відповідача 2 про те, що межі території природно-заповідного фонду парку пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Сквер імені ОСОБА_4" не винесено в натуру, проект організації заповідного об'єкта відсутній. Утримання та реконструкція парків-пам'яток садово-паркового мистецтва провадиться за проектами, що розробляються спеціалізованими науковими та проектними установами і затверджуються органами, у підпорядкуванні яких перебувають ці парки, за погодженням з: центральним органом виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища - щодо парків-пам'яток садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення; органами центрального органу виконавчої влади в галузі охорони навколишнього природного середовища на місцях - щодо парків-пам'яток садово-паркового мистецтва місцевого значення.

Прокурор посилаючись в своїй позовній заяві на те, що рішенням сесії Відповідача 1 від 28 серпня 2013 року № 56 незаконно затверджено проект землеустрою земельної ділянки площею 1200 м2 по вул. Володимирській, 58/2 в м. Хмельницькому під будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою (кадастровий номер :01:006:0075) та передано земельну ділянку в оренду без обов'язкового проведення земельних торгів, чим порушено вимоги статті 134 Земельного кодексу України, а також посилаючись на те, що передана в оренду земельна ділянка знаходиться в межах території об'єкта природно-заповідного фонду - парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Сквер імені ОСОБА_4", а тому передача її в оренду з цільовим призначенням для будівництва будинку торгівлі підземною парковкою є порушенням вимог статтей 7, 14, 37, 38 Закону України "Про природно-заповідний фонд",звернувся в суд з позовом до Відповідачів про: визнати недійсним зазначене рішення Відповідача 1 в частині затвердження Відповідачу 2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1200 м2 по вул. Володимирській, 58/2 та передачі її в оренду та визнати недійсним ОСОБА_3 оренди земельної ділянки від 4 грудня 2013 року.

Аналізуючи позовну заяву в сукупності з матеріалами справи на предмет її відповідності та обґрунтованості колегією суду враховує, що стаття 2 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 15 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент винесення розпоряджень) встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови, зокрема якісний стан земельних угідь, порядок виконання зобов'язань сторін, порядок страхування об'єкта оренди, порядок відшкодування витрат на здійснення заходів щодо охорони і поліпшення об'єкта оренди, проведення меліоративних робіт, а також обставини, що можуть вплинути на зміну або припинення дії договору оренди, тощо.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

У разі якщо договором оренди землі передбачається здійснити заходи, спрямовані на охорону та поліпшення об'єкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи.

Статтею 16 Закону України "Про оренду землі" (в редакції чинній на момент винесення розпоряджень) визначено порядок укладення договору оренди землі, зокрема: особа, яка бажає отримати земельну ділянку в оренду із земель державної або комунальної власності, подає до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування за місцем розташування земельної ділянки заяву (клопотання). Розгляд заяви (клопотання) і надання земельної ділянки в оренду проводяться у порядку, встановленому Земельним кодексом України. У разі згоди орендодавця передати земельну ділянку в оренду сторони укладають договір оренди землі відповідно до вимог цього Закону. Передача земельної ділянки, межі якої визначено в натурі (на місцевості), в оренду без зміни її цільового призначення здійснюється без розроблення проекту її відведення

Згідно частини 3 статті 125 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент винесення розпоряджень), приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

Відповідно до статті 50 Закону України "Про землеустрій", проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок складаються у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 50 Закону України "Про землеустрій" передбачено, що землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі: розробки документації із землеустрою щодо організації раціонального використання та охорони земель; встановлення та зміни меж об'єктів землеустрою, у тому числі визначення та встановлення в натурі (на місцевості) державного кордону України; надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути); організації нових і впорядкування існуючих об'єктів землеустрою;виявлення порушених земель і земель, що зазнають впливу негативних процесів, та проведення заходів щодо їх відновлення чи консервації, рекультивації порушених земель, землювання малопродуктивних угідь, захисту земель від ерозії, підтоплення, заболочення, вторинного засолення, висушення, ущільнення, забруднення промисловими відходами, радіоактивними і хімічними речовинами та інших видів деградації, консервації деградованих і малопродуктивних земель.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №677 "Про затвердження порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок", визначено механізм та підстави розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до її положень, проект відведення земельної ділянки розробляється на підставі рішення сільської, селищної, міської ради, районної, Київської або Севастопольської міської держадміністрації, до повноважень яких належить надання у користування або передача у власність земельних ділянок.

Проект відведення земельної ділянки погоджується із землекористувачем, органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини. Погоджений проект відведення земельної ділянки підлягає державній експертизі, яка проводиться органом земельних ресурсів відповідно до законодавства.

Після одержання позитивного висновку державної експертизи по об'єктах які їй підлягають, подається до відповідної державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради, які розглядають його в місячний строк і в межах своїх повноважень, приймають рішення про надання земельної ділянки.

Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації" від 17 червня 2004 року №1808-1, визначає, що державна експертиза землевпорядної документації проводиться з метою дослідження, перевірки, аналізу та оцінки об'єктів експертизи на предмет їх відповідності вимогам законодавства, встановленим стандартам, нормам і правилам, а також підготовки обґрунтованих висновків для прийняття рішень щодо об'єктів експертизи.

Згідно статті 35 Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації", результатом проведення державної експертизи є висновок державної експертизи, який повинен містити оцінку допустимості та можливості прийняття рішення щодо об'єкта державної експертизи і враховувати соціально-економічні наслідки. Якщо об'єкт державної експертизи підготовлений згідно з вимогами законодавства, встановленими стандартами, нормами і правилами, то він позитивно оцінюється та погоджується.

Позитивні висновки державної експертизи щодо об'єктів обов'язкової державної експертизи є підставою для прийняття відповідного рішення органами виконавчої влади чи органами місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 9 Закон України "Про державну експертизу землевпорядної документації", обов'язковій державній експертизі підлягають: загальнодержавні й регіональні (республіканські) програми використання та охорони земель;схеми землеустрою і техніко-економічні обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень; проекти землеустрою щодо встановлення і зміни меж адміністративно-територіальних утворень; проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; проекти землеустрою щодо формування земель комунальної власності територіальних громад і проекти розмежування земель державної та комунальної власності населених пунктів; проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок; проекти землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь; проекти землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів; проекти землеустрою щодо створення нових та впорядкування існуючих землеволодінь і землекористувань; технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок, а також звіти з експертної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності у разі їх продажу.

Проаналізувавши наведені вище правові норми діючого законодавства України, дія котрих направлення на врегулювання відносин з приводу оренди земельної ділянки в розрізі доказів, наявних в матеріалах справи та площинні існування реальних відносин з приводу оренди земельної ділянки по ОСОБА_3 від 4 грудня 2013 року, колегія суду розглядаючи позовні вимоги Прокурора щодо визнання недійсним рішення сесії Відповідача 1 № 56 досліджує його на предмет законності та правомірності винесення.

Колегією суддів Рівненського апеляційного господарського суду встановлено, що підставою позовних вимог у справі щодо недійсності рішення Відповідача 1 від 28 серпня 2013 року № 56 в частині затвердження Відповідачу 2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1200 м2 по вул. Володимирській, 58/2 та передачі її в оренду, та укладеного між Відповідачами договору оренди спірної земельної ділянки від 4 грудня 2013 року за №252-01-2013/3677149 Прокурор визначає порушення при прийнятті оспорюваного рішення чинного порядку, визначеного земельним законодавством, щодо передачі землі в оренду на конкурентних засадах та порушення вимог статей 7, 14, 37, 38 Закону України "Про природно-заповідний фонд" щодо визначення цільового призначення спірної земельної ділянки.

Як уже було зазначено вище в даній судовій постанові, 16 січня 2006 року Відповідачем 1 та Відповідачем 2 було укладено Договір оренди землі зі строком дії до 7 квітня 2007 року.

При цьому, у пункті 3.2 ОСОБА_3 оренди було передбачено, що після закінчення строку ОСОБА_3 оренди орендар має переважне право на поновлення його на новий термін, у цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії ОСОБА_3 оренди повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію; після закінчення строку, на який було укладено цей Договір оренди, за умови належного виконання орендарем обов'язків, відповідно до умов ОСОБА_3 оренди, з ним може бути укладено новий Договір оренди на підставі рішення міської ради

2 березня 2007 року листом Відповідач 2 звернувся до міського голови Відповідача 1 з проханням продовжити договір на два роки (том 1, а.с. 65).

Листом № 4790/10/22-25-23 від 19 лютого 2016 року Державна податкова інспекція у м. Хмельницькому у відповідь на запит Відповідача 2 повідомила, що станом на 19 лютого 2016 року згідно особових карток ІС "Податковий блок" у Відповідача 2 відсутня заборгованість по сплаті податків і зборів, що контролюється органами державної фіскальної служби (том 1, а.с. 66).

Згідно листа Державної податкової інспекції у м. Хмельницькому № 2876/14-202 Відповідачем 2 за період з 2006 року по 2015 рік сплачено: орендної плати за 2006 рік 7976 грн 52 коп.; за 2007 рік 7311 грн 89 коп.; за 2008 рік 8181 грн 34 коп.; за 2009 рік 8555 грн 17 коп.; за 2010 рік 1663 грн 02 коп.; за 2013 рік 300 грн; за 2014 рік 21300 грн; за 2015 рік 24300 грн; за 2016 рік 2250 грн; земельного податку: за 2011 рік 4309 грн 25 коп.; за 2012 рік 2300 грн; за 2013 рік 1650 грн; за 2015 рік 2250 грн.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній станом на 2 березня 2007року дату звернення з листом про пролонгацію договору та 7 квітня 2007року - дату закінчення строку дії договору) визначено, що після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право на поновлення договору. У разі поновлення договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.

У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням.

Колегія суддів зауважує, що зважаючи на бажання Відповідача 2 продовжувати й надалі оренду відповідної земельної ділянки, що знайшло своє відображення в добросовісній сплаті орендної плати та земельного податку і направленні повідомлення на адресу орендодавця щодо бажання й надалі продовжувати договірні відносини, в матеріалах справи відсутнє запереченя Відповідача 1 у формі листа-повідомлення щодо оренди спірної земельної ділянки, що опосередковано засвідчує згоду орендодавця Відповідача 1 на продовження орендних відносин з Відповідачем 2.

В той же час, надаючи правову оцінку рішенню сесії Відповідача 1 від 28 серпня 2013року №56 в частині затвердження Відповідачу 2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1200 м2 по вул. Володимирській, 58/2 та передачі її в оренду, судовою колегією враховується, що відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно статті 134 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При цьому перелік підстав, за наявності яких земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) визначено частиною 2 зазначеної статті, до яких, серед іншого, віднесено: розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб та поновлення договорів оренди.

Окрім того, управління земельних ресурсів та земельної реформи Відповідача 1 в своєму листі від 16 жовтня 2015 року зазначило, що попередній користувач (Відповідач 2) виявив бажання продовжити користування даною земельною ділянкою, а тому зважаючи на те, що при укладення даного ОСОБА_3 оренди діюче на той час законодавство не передбачало проведення аукціону (оскільки дана процедура була введена лише з 2007 року), тому при повторному відведенні даної земельної ділянки в оренду земельний аукціон не проводився.

Згідно зі статтею 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Розглядаючі позовні вимоги Прокурора щодо визнання недійсним рішення сесії Відповідача 1 від 28 серпня 2013 року № 56 колегія суддів констатує, що рішення Відповідача 1 є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання.

Відтак, на переконання колегії суддів, скасування такого акту не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки за договором оренди, оскільки захист порушеного права у разі укладення договору оренди земельної ділянки має вирішуватися за нормами цивільного законодавства.

Відповідної правової позиції дотримується і Верховний Суд України, яку викладено у постановах від 3 червня 2014 року всправі № 21-144а14 та від 11 листопада 2011 року в справі № 21-405а14.

Отже, оскаржуване рішення сесії Відповідача 1 № 56 видано на користь Відповідача 2 із дотриманням законного процесу виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

З урахуванням зазначеного досліджуючи позовні вимоги Прокурора саме щодо визнання недійсним рішеня сесії Відповідача 1, Прокурором не доведено які саме права та інтереси держави порушено та в чому саме полягає порушення чи оспорюваня субєктивного матеріального права, на захист якого подано позов і як визнання недійсним відповідного рішення та договору оренди землі зможе відновити порушені права та/або інтереси держави.

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства України в контексті описаного вище в даній судовій постанові, колегія суддів зауважує, що зважаючи на систематичну сплату орендної плати Відповідачем 2 в контексті відсутності листа-заперечення щодо продовження договірних відносин з приводу оренди земельної ділянки з огляду на прийняття Відповідачем 1 відповідного рішення щодо затвердження технічної документації із встановленням меж земельної ділянки та передання її в для Відповідача 2, та зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні докази, а Прокурором не доведено, що неправомірність та незаконність даного ненормативного акта (котрий в свою чергу вичерпав свою дію шляхом виконання), відтак відсутні правові та обгрунтовані підстави для задоволення позовних вимог Прокурора в частині визнання недійсним рішення сесії Відповідача 1 № 56 від 28 серпня 2013 року в частині затвердження відповідачу 2 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 1200 кв.м. по вулиці Володимирській,58/2 та передачі її в оренду.

Враховуючи усе описане вище, колегія суду приходить до висновку, що вищевказані законодавчі положення в контексті наявності відповідного рішення органу місцевого самоврядування та наявності усіх дозвільних документів, відсутності заборгованості по орендній платі та відсутності листа-заперечення орендодавця щодо оренди спірної земельної ділянки, а й відповідно відсутності спричинення такими діями Відповідача 2 як оренда даної земельної ділянки істотної шкоди правам та інтересам держави з врахуванням принципу захисту та збереження господарської діяльності, свідчать про наявність підстав для відмови у позові про визнаня недійсним рішення сесії № 56від 28 серпня 2013 року.

З огляду на усе вищевказане, Рівненський апеляційний господарський суд відмовляє в задовольняє позовних вимоги щодо визнання недійсним рішення сесії Відповідача 1 від 28 серпня 2013 року № 56 .

Відповідно приймаючи таке рішення, Рівненський апеляційний господарський суд скасовує рішення місцевого господарського суду в цій частині.

Що ж до підстави позовних вимог Прокурора щодо того, що передана в оренду земельна ділянка знаходиться в межах території об'єкта природно-заповідного фонду - парку-пам'ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення "Сквер імені ОСОБА_4", і тому передача її в оренду з цільовим призначенням для будівництва будинку торгівлі з підземною парковкою є порушенням вимог статей 7, 14, 37, 38 Закону України "Про природно-заповідний фонд", то колегією суддів приймається до уваги таке.

Як уже було зазначено вище в даній судовій постанові, рішеннями Хмельницької обласної ради від 4 квітня 2001року та від 21 березня 2002року створено парк - пам'ятку садово-паркового мистецтва "сквер ім. Т.Г. Шевченка" площею 4,7га розташований в центрі м. Хмельницького з територією, обмеженою вулицями: Володимирською, Театральною, Грушевського, Проскурівською.

Зазначені рішення Хмельницької обласної ради прийнято за результатами розгляду проектів створення заповідних територій та обєктів.

У відповідності до частини 2 статті 5 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, особливій державній охороні підлягають території та об'єкти природно-заповідного фонду України й інші території та об'єкти, визначені відповідно до законодавства України.

В частині 1 пункту є статті 39 статті 5 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища передбачено, що природні ресурси в межах територій та об'єктів природно-заповідного фонду відносяться до загальнодержавного значення.

Частинами 1, 2 статті 61 статті 5 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлено, що ділянки суші та водного простору, природні комплекси й об'єкти, які мають особливу екологічну, наукову, естетичну і народногосподарську цінність і призначені для збереження природної різноманітності, генофонду видів тварин і рослин, підтримання загального екологічного балансу та фонового моніторингу навколишнього природного середовища, вилучаються з господарського використання повністю або частково і оголошуються територією чи об'єктом природно-заповідного фонду України.

До складу природно-заповідного фонду України входять державні заповідники, природні національні парки, заказники, пам'ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні та зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва, заповідні урочища.

Згідно частин 1, 2 статті 3 Закону України Про природно-заповідний фонд України до природно-заповідного фонду України належать: природні території та об'єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам'ятки природи, заповідні урочища; штучно створені об'єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва.

Заказники, пам'ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.

У частинах 1, 2 статті 37 Закону України Про природно-заповідний фонд України зазначено, що парками-пам'ятками садово-паркового мистецтва оголошуються найбільш визначні та цінні зразки паркового будівництва з метою охорони їх і використання в естетичних, виховних, наукових, природоохоронних та оздоровчих цілях; парки-пам'ятки садово-паркового мистецтва загальнодержавного значення є природоохоронними рекреаційними установами.

Відповідно до статті 44 Земельного кодексу України, парки-памятники садово-паркового мистецтва відносяться до земель природно-заповідного фонду.

У частині 2 статті 19 Конституції України закріплено обовязок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом г частини 4 статті 84 Земельного кодексу України встановлено, що до земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність належать землі під обєктами природно-заповідного фонду; історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

За вимогами статті 150 Земельного кодексу України, землі природно-заповідного фонду відносяться до особливо цінних земель, які можуть вилучатися (викупатися) для будівництва обєктів загальнодержавного значення, доріг, ліній електропередачі та звязку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів, геодезичних пунктів, житла, обєктів соціально-культурного призначення, нафтових і газових :свердловин та виробничих споруд, повязаних з їх експлуатацією, тільки за постановою Кабінету Міністрів України , або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання про вилучення (викуп) земельної ділянки погоджується Верховною Радою України.

Згідно частини 1 статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, яка полягає в забезпеченні раціонального використання земельних ресурсів, збереженні й відтворенні родючості ґрунтів, захисті їх від псування і забруднення, реалізації громадянами, юридичними особами та державою їхніх прав власності та землекористування відповідно до закону.

Статтею 16 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно проекту Державного управління екології та природних ресурсів у Хмельницькій області щодо створення парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва скверу ім. Т.Г. Шевченка площею 4,7 га, сквер ім. Т.Г. Шевченка розташований в центрі м. Хмельницького і займає територію, обмежену вулицями: Володимирською, Театральною, Грушевського, Проскурівською, загальна площа скверу 47128м2, загальна площа зелених насаджень скверу 24696м2, квітників 1436м2, будівель та споруд - 5470м2. Оголошення скверу ім. Т.Г. Шевченка парком - пам'яткою садово-паркового мистецтва проводиться без вилучення його у сучасного власника із збереженням усіх об'єктів, які знаходяться на території скверу в момент оголошення (том 2, а.с. 86-89).

В ході розгляду справи колегією суддів встановлено, що на час прийняття рішення відсутній проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земельної ділянки парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва скверу ім. Т.Г. Шевченка.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд" (в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного рішення), землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об'єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

За змістом частини 4 статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд": межі територій та об'єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства; до встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду.

На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.

Як вбачається із матеріалів на надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Третій особі 4 (том 2, а.с. 99-106), спірна орендована земельна ділянка зазначена на графічних матеріалах буквою «Ж» із зазначенням в описі меж її як вкраплений контур землі міської ради, при цьому на картах відсутні умовні позначення щодо наявності на даній орендованій земельній ділянці цінних чи рідкісних насаджень та природно-охоронної зони.

Дослідивши проект створення парку-памятки садово-паркового мистецтва зважаючи на приписи частини 4 статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд" (за якими до встановлення меж територій та об'єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об'єктів природно-заповідного фонду) колегія суддів зауважує, що в даному проекті йде мова само про створення парку-памятки та його історії із деталізацією дерев та кущів, при цьому відсутню будь-яке визначення меж саме земельної ділянки парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва скверу ім. Т.Г. Шевченка, зазначаючи лише про її загальну площу та обження відповідної території чотирма вулицями в тому числі й вулицею Володимирською, на котрій й розташована спірна земельна ділянка.

Також, колегією суддів приймається до уваги й те, що як департамент екології та природних ресурсів Хмельницької обласної державної адміністрації, так і управління земельних ресурсів та земельної реформи Відповідача 1 у своїх листах неодноразово зазначали про ту обставину, що в звязку із відсутністю винесення меж території природно-заповітної зони в натурі парку - пам'ятки садово-паркового мистецтва скверу ім. Т.Г. Шевченка встановити розташування даної земельної ділянки просто є неможливим (том 1, а.с. 22, 23, 205-209), а в цілому дана обставина свідчить про відсутність чітких меж парку.

Згідно пункту 8 Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 року N 1094), проект землеустрою погоджується з власниками і користувачами суміжних земельних ділянок, а також земельних ділянок, які включаються до території природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення без їх вилучення, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Підпунктом 3 пункту 9 зазначеного Порядку визначено, що до складу проекту землеустрою входить: план території у масштабі, який дає змогу відобразити усі елементи проекту - зовнішню межу, номери межових знаків, міри ліній, назви власників і користувачів суміжних земельних ділянок; межі та площі земель, які включаються до території без їх вилучення.

Окірм того, досліджуючи першопричину створення даного парку-памятки, а саме рішення Хмельницької обласної ради шістнадцятої сесії від 4 квітня 2001 року № 10 (том 1, а.с. 45-52), колегія суддів звертає увагу, що пунктом 4 даного рішення було рекомендовано державному управлінню екології та природних ресурсів в області, передати під охорону землекористувачам новостворені території та обєкти природно-заповітного фонду області, виготовити необхідну документацію; винести межі створених обєктів в натурі.

Поряд з тим, зважаючи на докази наявні в матералах справи колегія суддів та відсутність плану території (у масштабі, який дає змогу відобразити усі елементи проекту), номери межових знаків, міри ліній, назви власників і користувачів суміжних земельних ділянок, межі та площі території парку-памятки, колегія суддів зауважує, що Прокурором не доведено належними та допустимими доказами (зважаючи на чітке визначення тих доказів котрі підтверджують відповідні обставини) тієї обставини, що спірна земельна ділянка перебуває в межах території обєкта природно-заповідного фонду, а тому передача її в оренду, на переконання Прокурора, з цільовим призначенням для будівництва торгівлі з підземною парковкою є порушенням вимог статтей 7, 38 Закону України "Про природно-заповідний фонд".

Окрім того, колегія суддів вважає за необхідне окремо звернути увагу на ту обставину, що Відповідачем 2 до матеріалів справи долучено ОСОБА_6 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (том 1, а.с. 68-70), дослідивши котрий вбачається, що: земельна ділянка орендована Відповідачем 2 (та яка на переконання прокурора знаходиться на території природно-заповітного фонду) має кадастровий номер № :01:006:0075; місце розташування Хмельницька область, м. Хмельницький, вулиця Володимирська, 58/2; цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі; категорія земель землі житлової та громадської забудови; вид використання земельної ділянки під будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою; форма власності комунальна; державна реєстрація речового права 4 грудня 2013 року; строк дії речового права 28 серпня 2016 року; відомості про обмеження у використання даної земельної ділянки не зареєстровані.

При цьому, зважаючи на докази наявні в матеріалах справи, наявність у Відповідача 2 належним чином затвердженої дозвільної документації на оренду спірної земельної ділянки та вищевстановлені обставини, в аспекті тієї обставни, що межі тариторії земельної ділянки парку-памятки в натурі (на місцевості) встановлені не були, а тому, зважаючи на категорію даної земельної ділянки, у даному випадку визначення таких меж має здійснюватися на підставі проекту відведення (а не технічної документації) котрий відсутній в матералах спарви.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14.05.2014р. у справі №6-34цс14, у якій суд зазначив, що у разі передачі земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності, межі якої не встановлені в натурі або цільове призначення якої змінюється, обов'язковим є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Однак, Прокурором не спростовано тієї обставини, що спірна земельна ділянка згідно даних Державного земелньго кадастру відноситься до земель житлової та громадської забудови та відсутності обмеження у її використанні, а не до земель природно-заповітного фонду з обмеженим правом їх використаня так як і не доведено належними доказами зміни цільового використання та категорії даної земельної ділянки орендованої Відповідачем 2.

Що ж стосується позовних вимог Прокурора про визнання недійсним укладеного між Відповідачами ОСОБА_3 оренди спірної земельної ділянки від 4 грудня 2013 року за № 252-01-2013/3677149, то колегією суддів враховується таке.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у статті 203 Цивільного кодексу України, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" визначено, що при розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Статтями 1, 8 Конституції України закріплено, що зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України.

Пунктом 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Отже, судова колегія резюмує, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має правомірно володіти (користуватися) своїм (орендованим) майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі 6-92цс13.

Як зазначено Прокурором у позовній заяві та вмотивовано його позовні вимоги тим, що спірна земельна ділянка знаходиться на території парку-памятки, що входить до природно-заповідного фонду. При цьому, Прокурором залишено поза увагою ту обставину, що територія обєкту парку-памятки, а саме земельна ділянка на котрій й розміщується даний парк (в минулому сквер) не була сформована як об'єкт земельної власності, тобто не було визначено її межі в натурі, правовий статус та опис, що в цілому дає можливість виділити її межі та встановити ту обставину, що орендована Відповідачем 2 земельна ділянка знаходиться саме на території парку-памятки та входить до природно-заповідної зони.

Окрім того, колегія суддів зосереджує увагу на тих обставинах, що в матеріалах справи містяться висновки відповідних органів державної влади щодо погодження дозвільних документів Відповідачу 2 для подальшого укладення договору оренду (том 1, а.с. 72-76), з дослідження котрих вбачається, що: у висновку на відведення земельної ділянки № 154 від 18 березня 2005 року зазначено, що земельна ділянка у м. Хмельницькому по вул. Володимирськів, 58/2 придатна для будівництва будинку торгівлі з підземною парковкою автомобілів до 20 авто (том 1, а.с. 74); у висновку Державної інспекції екологічних ресурсів в м. Хмельницькому про екологічну придатність земельної ділянки для розміщення обєкту від 1 березня 2005 року за № 98 зазначено, що земельна ділянка придатна для розміщення будинку торгівлі з підземною парковкою автомобілів (том 1, а.с. 75); у висновку від 21 березня 2005 року № 98 Державної інспекції екологічних ресурсів в м. Хмельницькому зазначено, що категорія земель даної земельної ділянки житлова та громадська забудова, земельна ділянка придатна для будівництва будинку торгівлі.

Також, в матеріалах справи міститься довідка-витяг Хмельницького міського управління земельних ресурсів та акт винесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевість; том 2, а.с. 31-34), з дослідження котрих вбачається, що спірна земельна ділянка площею 1200 кв.м. має цільове призначення житлова та громадська забудова, функціональне використання даної земельної ділянки під будівництво будинку торгівлі з підземною парковкою.

При цьому, в матеріалах справи відсутні документи котрі б вказували чи засвідчували обставини зміну функціонального призначення даної земельної ділянки чи віднесеня її до іншої категорії земель.

Поряд з тим, зважаючи на подання Прокурорм позову в інтересах держави колегія суддів зауважує, що вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної особи Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року категорично ствердив, що "правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес" (пункт 54 рішення).

Як уже було встановлено вище в даній судовій постанові, Відповідач 1 приймаючи рішення № 56 від 28 серпня 2013 року, зокрема, про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі та надання її в оренду Відповідачу 2, діяв в межах повноважень, наданих йому Конституцією України, Законом України „Про місцеве самоврядування" та Земельним кодексом України. Доказів на підтвердження протилежного суду не надано.

На підставі зазначеного рішення Відповідача 2 від 4 грудня 2013 року уклав оспорюваний Прокуратурою Договір оренди.

В процесі судового розгляду колегією суддів не було встановлено підстав для зміни чи скасування рішенння Відповідача 1 від 28 серпня 2013 року № 56.

Інших підстав для визнання недійсним ОСОБА_3 оренди Прокуратурою не наведено.

Як уже було констатовано вище в даній судовій постанові, статтею 215 Цивільного кодексу України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 Цивільного Кодексу України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, колегія суддів резюмує, що оспорюваним є правочин, які Цивільний кодекс України не визнає в імперативній формі недійсними, а лише допускає можливість визнання їх недійсними в судовому порядку. До них належать переважно правочини з дефектом волі та волевиявлення його суб'єктів.

А тому, у розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, про скасування (визнання нечинними або недійсними) котрих звертається позивач, необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним в майбутньому) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов'язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

З урахуванням вищеописаного, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку відсутні обставини, з якими законодавець пов'язує недійсність договорів (правочинів).

Окрім того, Прокурором в контексті його позовних вимог не доведено порушення інтересів держави та норм діючого законодавства України, що мало б привести до визнання оспорюваних правочинів саме недійсними за захистом яких Прокурор звернувся до суду з відповідним позовом.

Приймаючи дане рішення колегія суддів зауважує, що позбавлення Відповідача 2 права на оренду даної земельної ділянки, котрим він володіє протягом десяти років суперечило б засадам глави 58 Цивільного кодексу України щодо верховенства та пріоритету правових норм та балансу інтересів цивільних правовідносин вцілому.

Таким чином, позовна вимога про визнання недійсним ОСОБА_3 оренди земельної ділянки площею 1200 м.кв., розташованої за адресою вул. Володимирська, 58/2 м. Хмельницький, є нормативно та документально не підтвердженою, а тому не підлягає задоволенню.

Відтак, Рівненський апеляційний господарський суд скасовує рішення місцевого господарського суду і в цій частині, відмовляючи Прокурору в задоволенні даної позовної вимоги.

Відтак, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін з врахуванням відсутності належним чином визначених меж в натурі та віднесення спірної земельної ділянки до земель житлової та громадської забудови (без подальшої зміни категорії земель спірної земельної ділянки) і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню та матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку, що у даній справі відсутні допустимі докази, які відповідно до статтей 33-34, 43 Господарського процесуального кодексу України підтверджують порушення інтересів держави та норм діючого законодавства України саме за захистом яких Прокурор звернувся до суду з відповідним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи Прокурор, всупереч вимог статтей 33-34 Господарського процесуального кодексу України не довів належним чином підставності своїх позовних вимог щодо визнання договору оренди земельної ділянки недійсним та визнання недійсним рішення сесії, а тому колегія суду дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Прокурора.

Відповідно, доводи наведені Відповідачем 2 в апеляційній скарзі є підставними та обгрунтвоаними, підтверджуються усім вищеописаним в даній судовій постанові, і є доведеними матеріальними та процесуальними нормами діючого законодавства України.

Усе вищевказане у даній судовій постанові, вказує на неповне зясування місцевим господарським судом всіх обставин справи, про невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, та про порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального права що в силу дії пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України є підставами для скасування оскарженого рішення господарського суду Хмельницької області.

З огляду на усе встановлене вище в даній судовій постанові, апеляційний суд скасовує оскаржуване рішення та приймає нове рішення, яким відмовляє в задоволенні позову повністю.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Альянс" - задоволити.

2. Рішення господарського суду Хмельницької області від 24 травня 2016 року в справі № 924/75/16 - скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

6. Справу № 924/75/16 повернути господарському суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.