ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 року Справа № 904/694/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Кузнецової І.Л. (доповідач),

суддів Широбокової Л.П., Сизько І.А.,

секретар судового засідання: Мацекос І.М.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1- представник, довіреність №б/н від 20.01.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_2- представник, довіреність №ББУ/ПУ216/СЛ/15 від 10.12.2015 р.,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2016р. у справі №904/694/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Днепроспецремонт", смт.Ювілейне, Дніпропетровський район, Дніпропетровська область

до публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м.Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості за договором

ВСТАНОВИВ:

- рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2016р. у справі №904/694/16 (суддя Петренко І.В.) позов товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ)"Днепроспецремонт" задоволено частково, з публічного акціонерного товариства (далі-ПАТ)"ДТЕК Павлоградвугілля" на користь позивача стягнуто 4873894грн.80коп. основної заборгованості, 468440грн.97коп. пені, 31951грн.86коп. трьох процентів річних та 16490грн.99коп. втрат від інфляції, в решті в позові відмовлено;

- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо порушення відповідачем зобов"язань за договором №1364-ПУ-УМТС від 01.07.2015р. в частині повної та своєчасної оплати вартості виконаних позивачем робіт, а також з необґрунтованості доводів відповідача щодо прострочення позивачем виконання робіт з 01.11.2015р.;

- при відмові в задоволенні решти позову господарський суд зазначав, що розрахунок пред"явленої до стягнення позивачем суми втрат від інфляції містить помилки, внаслідок чого вказана сума була перерахована господарським судом відповідно до приписів п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань";

- не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ"ДТЕК Павлоградвугілля" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з"ясування судом обставин, що мають значення для справи і на неправильне застосування ним норм матеріального права просить це рішення скасувати та припинити провадження по справі;

- у поданій скарзі йдеться про те, що виконуючи умови вказаного вище договору, позивач допустив порушення його умов, а саме строків виконання робіт на суму 2183026грн.60коп. шляхом припинення їх виконання з 30.10.2015р., прострочка такого виконання складає 117 днів і відповідно до п.п.7.2.1, 7.2.2. п.7.2 договору позивачу нараховані штраф і пеня в загальній сумі 4481148грн.20коп., про те, що згідно з п.п.5.5, 5.6 договору відповідач застосував до позивача оперативно-господарську санкцію на цю суму і таке застосування полягає у праві відповідача отримати суми штрафних санкцій, які не сплатив позивач, з сум, які підлягають виплаті йому відповідачем, про те, що грошове зобов"язання, яке позивач вважає простроченим в результаті застосування оперативно-господарської санкції є отриманим з сум, що належні йому до виплати, про те, що після 30.10.2015р. позивач до роботи не приступав і це свідчить про односторонню відмову від виконання зобов"язання, а також про те, що господарським судом не застосовано правило ст.598 Цивільного кодексу України у зв"язку з припиненням грошового зобов"язання відповідача перед позивачем та відповідно ст.80 Господарського процесуального кодексу України про відсутність предмета спору;

- позивач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що роботи за липень вересень 2015р. були виконані у повній відповідності до умов договору, на те, що відповідачем на адресу позивача було направлено лист-повідомлення про призупинення ведення робіт за договором, але вже в той час, коли строк виконання зобов"язань з оплати вартості виконаних робіт настав, на те, що позивач припинив виконання робіт вже 08.10.2015р., а не 30.10.2015р., а також на те, що позивач має всі законні підстави для стягнення суми заборгованості штрафних санкцій з відповідача за фактично виконані та прийняті роботи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду слід скасувати частково в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.07.2015р. ПАТ"ДТЕК Павлоградвугілля" (замовником) та ТОВ"Днепрспецпремонт"(підрядником) укладено договір №1364-ПУ-УМТС, на підставі якого підрядник зобов"язався виконати, а замовник прийняти і оплатити роботи: зняття та перенесення ґрунтового покриву на ділянці рекультивації шахти "Благодатна" ПСП"ШУ ім.Героїв космосу".

В п.3.1 договору сторонами узгоджені строки виконання робіт: початок виконання протягом 5 календарних днів з дати підписання договору, закінчення виконання 30.10.2015р..

Відповідно до п.4.1 договору приймання виконаних робіт здійснюється сторонами щомісячно по актах приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), довідках про вартість виконаних підрядних робіт (форма КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п.п.5.1, 5.4 договору вартість робіт по договору складає 7056926грн.40коп. Оплата робіт здійснюється щомісячно протягом 5 робочих днів з 60 календарного дня з дати підписання акта приймання виконаних робіт, довідки про вартість виконаних робіт та виставлення рахунку підрядником.

П.5.5.договору передбачено, що у разі порушення підрядником зобов"язань за договором замовник вправі направити підряднику вимогу про оплату штрафних санкцій та збитків та до їх оплати підрядником затримати оплату за виконані роботи на суму штрафних санкцій та /або збитків із звільненням замовника від відповідальності за дану затримку. Підрядник зобов"язується здійснити оплату штрафних санкцій та збитків протягом 5 календарних днів з моменту направлення замовником вимоги підряднику. При цьому замовник на свій розсуд має право оплатити підряднику вартість робіт до оплати останнім штрафних санкцій та/або відшкодування збитків.

Перерахування замовником грошових коштів за виконані роботи до оплати підрядником штрафних санкцій та/або відшкодування збитків не звільняє підрядника від зобов"язань по оплаті штрафних санкцій за порушення виконання зобов"язань. При неоплаті підрядником штрафних санкцій замовник має право застосувати до підрядника оперативно-господарську санкцію згідно з п.5.6 договору.

П.5.6 договору встановлено, що зобов"язання підрядника виконати роботи відповідно до умов договору забезпечуються оперативно-господарською санкцією, під якою розуміється право замовника отримати суму нарахованих штрафних санкцій у зв"язку з неналежним виконанням договору з сум, які підлягають виплаті підряднику. Оперативно-господарська санкція застосовується до підрядника після того, як він не сплатив замовнику в установлений строк направлену на його адресу вимогу.

Відповідно до п.7.2 договору за порушення строків виконання робіт, обумовлених п.3.1 договору, а саме:

п.п.7.2.1 невиконання робіт та/або етапу робіт в межах 10 календарних днів підрядник сплачує замовнику штраф в розмірі 10 процентів від вартості робіт за договором;

п.п.7.2.2 невиконання робіт та/або етапу робіт більш ніж на 10 календарних днів підрядник сплачує замовнику штраф в розмірі 10 процентів від вартості робіт за договором та неустойку в розмірі 0.5 процентна від вартості робіт за договором за кожний день прострочення.

П.7.8 договору встановлена відповідальність замовника за порушення строків оплати робіт у вигляді спати підряднику пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від несвоєчасного виконання зобов"язання.

Виходячи з умов договору, протягом липня, серпня, вересня 2015р. позивач виконав підрядні роботи, що підтверджується представленими в матеріалах справи копіями актів приймання виконаних робіт №П1-07-15 за липень 2015р. на суму 1797654грн., №П1-08-15 за серпень 2015р. на суму 3188400грн. та №П1-10-15 за вересень 2015р. на суму 907594грн.80коп..

Перелічені акти підписані представниками сторін без зауважень та заперечень.

В подальшому сторонами складені акти коригування вартості робіт, виконаних позивачем у липні, серпні 2015р., у зв"язку з чим, вартість робіт за липень 2015р. скаладає 1610444грн.40коп., за серпень 2015р. 2355855грн.60коп..

Загальна вартість виконаних за договором робіт дорівнює 4873894грн.80коп..

Відповідач порушив зобов"язання за договором, в установлені строки вартість робіт не оплатив.

У зв"язку з простроченням зобов"язань по оплаті позивач нарахував пеню в сумі 468440грн.97коп., втрати від інфляції в сумі 92507грн.48коп., три проценти річних в сумі 31951грн.86коп..

Розрахунки вказаних сум проведені позивачем по кожному акту приймання виконаних робіт окремо, з урахуванням строків оплати, встановлених п.5.4 договору.

В процесі розгляду справи докази погашення заборгованості по оплаті вартості робіт відповідачем не надані.

Ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не допускається. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ст.611 названого Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.625 Кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст.629 Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: порушення відповідачем зобовязань за договором №1364-ПУ-УМТС від 01.07.2015р. в частині оплати виконаних позивачем у липні, серпні, вересні 2015р. робіт і ненадання відповідачем належних і допустимих доказів, які б спростовували таке порушення господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 4873894грн.80коп. основної заборгованості, 468440грн.97коп. пені та 31951грн.86коп. трьох процентів річних.

В цій частині рішення господарського суду слід залишити без змін.

Одночасно слід зазначити, що в п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов"язань" роз"яснено, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У даному випадку, в оскаржуваному рішенні господарський суд зауважив, що перерахунок інфляційних втрат здійснено з урахуванням приписів п.3.2 названої вище постанови Вищого господарського суду України.

Між тим, такий перерахунок здійснено господарським судом тільки по заборгованості за актом приймання виконаних робіт за серпень 2015р..

При цьому господарським судом залишено поза увагою, що по заборгованості за актом приймання виконаних робіт за липень 2015р. втрати від інфляції складають 43707грн.46коп., а підлягають стягненню з відповідача в сумі 22546грн.22коп., тобто в межах позовних вимог, заявлених позивачем. По акту за вересень 2015р. підстави для стягнення з відповідача втрат від інфляції відсутні, оскільки відповідно до п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. №14 нараховуються, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому мав бути здійснений платіж.

Строк оплати вартості робіт за вересень 2015р. настав 14.12.2015р., у зв"язку з чим, втрати від інфляції мають бути нараховані починаючи з 01.01.2016р..

Проте, період визначений позивачем для такого нарахування складає 15.12.2015р. 01.01.2016р..

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача втрат від інфляції підлягають задоволенню в сумі 39037грн.21коп., з урахуванням втрат від інфляції в сумі 16490грн.99коп., нарахованих по заборгованості за серпень 2015р. .

Тому рішення господарського суду слід скасувати частково, оскільки висновки викладені в ньому не відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи скаржника про припинення зобов"язань за договором в результаті застосування оперативно-господарської санкції визнані колегією суддів безпідставними.

Так, відповідно до ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов"язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Договір №1364-ПУ-УМТС від 01.07.2015р. не містить умов припинення зобов"язань сторін у зв"язку з застосуванням відповідної санкції.

П.п.5.5, 5.6 договору, на які посилається скаржник передбачено лише право замовника на затримку оплати за виконані роботи на суму штрафних санкцій, застосування до підрядника оперативно-господарської санкції, під якою розуміється право замовника отримати суму штрафних санкцій з відповідача за невиконання ним умов договору.

При цьому п.п.7.2.1, 7.2.2 п.7.2 договору встановлена відповідальність підрядника у вигляді штрафу за невиконання робіт та/або етапу робіт в строк, передбачений п.3.1 договору до 31.10.2015р..

Як зазначено вище, акти приймання виконаних робіт за липень, серпень, вересень 2015р. підписані скаржником без зауважень та заперечень, у тому числі, і по строках виконання робіт, найменування яких в них перелічені.

Такі роботи виконані в строк до 30.10.2015р., що в повній мірі відповідає умовам договору.

Що стосується прострочення виконання позивачем робіт на суму 2183026грн.60коп, то у разі наявності належним чином підтвердженого факту такого невиконання скаржник не позбавлений можливості стягнення відповідних штрафних санкцій в установленому законом порядку.

Керуючись ст. ст. 101-105 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

- апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення;

- рішення господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2016р. у справі №904/694/16 скасувати частково;

- прийняти нове рішення;

- позов задовольнити частково;

- стягнути з публічного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Днепроспецремонт" 4873894грн.80коп. основного боргу, 468440грн.97коп. пені, 31951грн.86коп. трьох процентів річних, 39037грн.21коп. втрат від інфляції та 81199грн.87коп. витрат по сплаті судового збору, видати наказ;

- видачу наказу доручити господарському суду Дніпропетровської області

Головуючий суддя І.Л. Кузнецова

Суддя Л.П.Широбокова

Суддя І.А.Сизько

Повна постанова складена 09.08.2016р.