ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 року Справа № 904/1166/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Верхогляд Т.А. (доповідач) суддів: Білецької Л.М., Паруснікова Ю.Б.,

секретар судового засідання: Саланжій Т.Ю.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник, довіреність №б/н від 06.01.16 р.;

від відповідача-1: ОСОБА_2 представник, довіреність №100 від 08.02.16 р.;

представник відповідача - 2 у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест ОСОБА_3" на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року у справі № 904/1166/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Енергопростір", м. Дніпропетровськ

до відповідача -1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест ОСОБА_3", м. Луцьк Волинської області

до відповідача - 2 Приватного підприємства "Сотлайн", м. Дніпропетровськ

про стягнення 589 910,19 грн. за договором генерального підряду від 05.03.2012 року №24,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року у справі № 904/1166/16 (суддя Воронько В.Д.) позов до відповідача -1 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вест ОСОБА_3" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Енергопростір" борг в сумі 329 133,52 грн., 201 419,84 грн. інфляційних нарахувань на суму боргу, 17 313,32 грн. 3% річних, 8 212,00 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Судові витрати в сумі 1 319,65 грн. покладено на позивача.

В задоволенні заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Енергопростір" з держбюджету України 5 178,01 грн. судового збору.

Мотивуючи рішення, суд виходив з того, що позивач довів факт порушення відповідачем-1 умов договору генерального підряду №24 від 05.03.2012 року в частині оплати за виконані позивачем роботи та розмір заборгованості.

Право позивача на стягнення інфляційних та 3% річних суд мотивував положеннями ст.625 Цивільного кодексу України.

В задоволенні вимог про стягнення пені, яка передбачена п.9.6 договору, суд відмовив виходячи з правомірності заяви відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності на заявлення такої вимоги.

Також в мотивувальній частині рішення зазначено на те, що заявою про зменшення розміру позовних вимог позивач вимоги до відповідача-2 не заявив,

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-1 оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати, прийняти нове, яким в задоволені позовних вимог ТОВ"Будівельна компанія "Енергопростір" до ТОВ"Вест ОСОБА_3" та ПП"Сотлайн" відмовити.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт зазначив на неналежну оцінку судом доказів по справі, які підтверджують сплату 314 661,29 грн. в погашення заборгованості за договором генерального підряду №24 від 05.03.2012 року.

Апелянт зазначає, що вказана сума перерахована позивачу з помилковим призначенням платежу. Листом №683 від 18.07.2014 року відповідач-1 повідомив позивача про необхідність правильного зарахування вказаної вище суми. Тому за його розрахунком розмір заборгованості відповідача-1 перед позивачем становить 14 472,23 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач спростовує її доводи, просить залишити оскаржуване рішення без змін як законне та обґрунтоване.

Представник відповідача - 2 у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників сторін, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

З матеріалів справи вбачається, що 05.03.2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ВЕСТ ОЙЛ ГРУП" ( - замовник, відповідач- 1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія Енергопростір" (генеральний підрядник, позивач) укладено договір генерального підряду №24 (надалі - договір підряду).

Відповідно до умов договору підряду, генеральний підрядник зобов'язується за завданням замовника на свій ризик з залученням власних матеріалів та з матеріалів, наданих замовником, вартість яких включена у договірну ціну по договору, виконати комплекс робіт по будівництву об'єкту на земельній ділянці за адресою: Донецька обл., Красноармійський р-н, на території Першотравневої сільської ради та монтажу обладнання, згідно проектної документації Замовника, в межах погодженої договірної ціни на проведення робіт та здати збудований об'єкт спільно з змовником Державній комісії і ввести його в експлуатацію, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити вартість виконання повного комплексу робіт.

Пунктом 3.1 договору підряду встановлено, що договірна ціна, з врахуванням вартості матеріалів, устаткуванням, наданого замовником, для використання та встановлення на об'єктах, передбачених даним договором, і становить 7 789 120,00грн, в тому числі ПДВ 20% , з яких вартість робіт генерального підрядника становить 5 869 120,00 грн, в тому числі ПДВ 20%.

Згідно із пунктом 3.2. вартість робіт, визначена в п.3.1. даного договору, є динамічною, і підлягає зміні лише за погодження сторін по фактичній вартості після закінчення усіх будівельно-монтажних робіт на майданчику.

Судом першої інстанції встановлено, що фактична вартість робіт генерального підрядника після закінчення усіх будівельно-монтажних робіт на майданчику була узгоджена шляхом підписання сторонами Актів приймання виконаних робіт, що наявні в матеріалах справи, та становила 13 150 000,01 грн.

Відповідно до наявних у справі копій платіжних доручень, відповідачем -1 в період з 29.03.2012 року по 17.01.2013 року було сплачено 12 820 866,49 грн., що становить 97,49 % від вартості робіт генерального підрядника.

Відповідно до п.4.2 договору підряду сторони передбачили поетапну оплату робіт:

-10% від вартості робіт генпідрядника авансовий платіж;

-60% від вартості робіт генпідрядника- поетапно, проміжними платежами, на підставі Актів виконаних робіт (КБ-2в) та довідки про вартість (КБ-3), протягом 20 днів з моменту підписання відповідного Акту.

Відповідно до пункту 4.2.3. договору підряду сума в розмірі 30 % від вартості робіт генпідрядника, вказаної в п.3.1., перераховується на розрахунковий рахунок генерального підрядника протягом 35 банківських днів з дати підписання акту готовності до експлуатації та введення об'єкта в експлуатацію.

Акт готовності об'єкта до експлуатації підписано 19.10.2012 року, введено обєкт в експлуатацію 25.10.2012 року. Акти приймання виконаних робіт підписано сторонами лише 30.06.2014 року.

З урахуванням умов договору підряду строк виконання зобовязання відповідача-1 перед позивачем на час звернення останнього з позовом до суду є таким, що настав.

За приписами ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ч.ч.1, 3 ст. 843 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Колегією суддів встановлено, що оспорюючи наявний перед позивачем розмір заборгованості, відповідач-1 зазначав на проведення ним оплати в сумі 314 661,29 грн. згідно платіжного доручення від 26.09.2013 року №4196 саме за спірним договором. Вважав, що ним належним чином , відповідно до діючого законодавства повідомлено позивача про невірне призначення платежу та необхідність зарахування проведеної оплати за договором генерального підряду №24 від 05.03.2012 року.

Суд першої інстанції в повному обсязі та обґрунтовано надав оцінку таким запереченням відповідача. Колегія суддів поділяє висновок оскаржуваного рішення про те, що для зміни призначення платежу у платіжному дорученні, на яке зазначає відповідач-1, потрібна взаємна згода обох сторін. Наявність такої згоди відповідачем-1 не доведена.

З матеріалів справи слідує, що листом № 683 від 18.07.2014 року відповідач -1 висловив прохання до позивача змінити призначення платежу у платіжному дорученні № 4196 від 26.09.2013 року на суму 500 000 грн.00 коп. Замість тексту призначення " За комплекс робіт по будівництву згідно договору № 93 від 22.11.2011року" вважати правильним таке призначення: - Кошти в сумі 185 338 грн.71 коп. " за комплекс робіт по будівництву згідно договору № 93 від 22.11.2011року АЗК м. Дніпропетровськ (виїзд), "Золоті ключі"; - Кошти в сумі 314 661 грн. 29 коп. "за комплекс робіт по будівництву згідно договору № 24 від 05.03.2012 року АЗК на тер. Першотравневої с-р, Донецької області Красноармійського району." Лист надісланий майже через 10 місяців після здійснення платежу.

Відповідно до пункту 2.29. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 року за № 377/8976, платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платник може змінити реквізит "Призначення платежу" до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення.

Після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами переказу без участі банку (лист Національного банку України від 09.06.2011 року № 25-111/1438-7141 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу").

Судом встановлено, що позивачем було надано відповідь відповідачу-1 листом № 24/07 від 24.07.2014 року про недоцільність зміни призначення платежу в платіжному дорученні №4196 від 26.09.2013 року у зв'язку з реєстрацією в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №199 від 26.09.2013 року, яка була виписана на основі отриманого платежу згідно договору генерального підряду №93 від 22.11.2011року.

Позивач включив вказану податкову накладну в податкові зобов'язання та відобразив в декларації з ПДВ № НОМЕР_1 за вересень 2013 року та в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних до цієї декларації.

Листом № 375 від 29.03.2016 року позивач ще раз підтвердив відповідачу-1 неможливість зарахування суми в розмірі 314 661,29 грн. в розрахунки по договору генерального підряду №24 від 05.03.2012 року, тому що вказана сума зарахована в розрахунки по договору генерального підряду №93 від 22.11.2011 року.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 Господарського процесуального кодексу України). Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведеності їх переконливості.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. (ст.34 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 36 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.43 Господарськог процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Колегія суддів вважає, що відповідач-1 належними та допустимими доказами не спростував висновки оскаржуваного судового рішення щодо доведеності позивачем існування заборгованості за виконані ним роботи в розмірі 329 133,52 грн. ( з яких - 314 661,29 грн., які не визнає відповідач -1 та 14 472,23 грн., які він визнає згідно змісту апеляційної скарги).

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.9.6 договору підряду сторони передбачили, що що у випадку несвоєчасного перерахування платежів за виконані роботи після підписання актів прийому-передачі замовник сплачує підряднику пеню в розмірі облікової ставки НБУ України за кожен день простроченого платежу.

Відповідач-1 заявив про сплив позовної давності за вимогами позивача про стягнення пені.

Колегія суддів вважає, що суд правомірно відмовив позивачу у задоволенні вимог про стягнення пені, оскільки заява відповідача-1 обгрунтована з огляду на приписи ст.258 Цивільного кодексу України та підтверджена тим, що позивач звернувся до суду 25.02.2016 року, а право на стягнення пені мав з дня порушення відповідачем-1 зобовязання- з 36 банківського дня з дати підписання акту готовності до експлуатації та введення об'єкта в експлуатацію ( 25.10.2012 року).

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши стягнуті судом першої інстанції суми інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів визнала їх обґрунтованими.

Матеріалами справи підтверджено, що з метою забезпечення виконання замовником своїх зобов'язань за договором підряду 01.11.2013 року, генеральним підрядником було укладено договір поруки з приватним підприємством "Сотлайн" (відповідач-2), за умовами якого поручитель поручається перед генеральним підрядником за виконання замовником усіх зобов'язань, що виникли у нього на підставі договору підряду.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки, відповідальність поручителя перед генеральним підрядником є обмеженою сумою 1 000 грн.

Заявою про зменшення розміру позовних вимог позивач вимоги до відповідача-2 не заявив.

Враховуючи, що оскаржуване судове рішення постановлено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, судом надана належна оцінка доказам у справі, висновки суду апелянт не спростував, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103,105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 19.04.2016 року у справі № 904/1166/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Т.А. Верхогляд

Суддя: Л.М. Білецька

Суддя: Ю.Б. Парусніков

Підписано в повному обсязі 04.08.2016 року.