РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016Справа №910/9525/16

За позовом Державного підприємства «Адміністрація річкових портів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАЖІО ІНВЕСТ»

про стягнення 65 126,26 грн.

суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Рипік О.А. - представник за довіреністю № 01/05-239 від 12.01.16

від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 10.08.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» про стягнення 65 126,26 грн. заборгованості з Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАЖІО ІНВЕСТ».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 01.10.2015 між сторонами було укладено договір про надання послуг № 01/10-229, на підставі якого ДП «Адміністрація річкових портів» (позивач) надає послуги по швартуванню та стоянці плавзасобів ТОВ «АДАЖІО ІНВЕСТ» (відповідач) біля гідротехнічних споруд позивача, а відповідач здійснює своєчасну та повну оплату наданих послуг. За доводами позивача, в порушення умов договору відповідач не сплатив суму щомісячного платежу за березень та квітень 2016 року, у зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 37 935,67 грн. Крім того, за вказаним періодом відповідачем також не сплачено 24 120,00 грн. заборгованості за додатковою угодою № 1 до договору про надання послуг. Враховуючи наявну заборгованість та прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивач просить суд стягнути з останнього заборгованість за договором та додатковою угодою у розмірі 62 055, 67 грн., а також: пеню у розмірі 2 416,51 грн., 3 % річних у розмірі 164,86 грн. та інфляційні збитки у розмірі 550,56 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 26.05.2016 порушено провадження у справі № 910/9525/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 15.06.2016.

У судове засідання, призначене на 15.06.2016, з'явився представник відповідача, який подав письмове клопотання про відкладення розгляду справи для можливості ознайомитись з матеріалами справи та надати письмовий відзив на позовну заяву.

Позивач в судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, про поважні причини неявки суд не повідомив, обґрунтованих клопотань щодо своєї неявки не направляв, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду у зв'язку з неявкою позивача та за клопотанням відповідача розгляд справи було відкладено до 04.07.2016.

Ухвалою суду від 04.07.2016 за клопотанням представника відповідача та ув'язку з неявкою позивача розгляд справи відкладався до 10.08.2016.

05.08.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвал суду.

У судове засідання, призначене на 10.08.2016, з'явилися представник позивача, вимоги підтримав з підстав наведених у позові. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Незважаючи на те, що відповідач у судове засідання не з'явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 жовтня 2015 року між Державним підприємством «Адміністрація річкових портів» (надалі - виконавець/позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «АДАЖІО ІНВЕСТ» (надалі - замовник/відповідач) було укладено договір № 01/10-229 про надання послуг (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору виконавець надає замовнику послуги, на платній основі, по стоянці та швартуванню біля гідротехнічної споруди (надалі - ГТС) плавзасобів, а саме: пасажирського теплоходу «Святий Андрій» та інших плавзасобів, які належать замовнику (надалі - плавзасоби, а саме: біля причалу № 2 берегоукріплення річки Дніпро, інв.. № 1591 (довжиною 60 п.м.), розташований за адресою: м. Київ, Набережно-Хрещатицька, яка належить виконавцю.

Згідно з п. 2.1. цей договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 01.01.2019 р. відповідно до ст. 631 ЦК України сторони встановили, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення, а саме з 01.02.2015 року.

У п. 2.1.2. договору сторони передбачили, що порядок оплати і строків внесення платежів за період з 01.02.2015 по 30.09.2015 визначаються додатковою угодою, підписаною уповноваженими представниками сторін, протягом 5 днів з моменту підписання цього договору.

Відповідно до п.п. 3.1. договору виконавець зобов'язався, зокрема, надавати послуги по швартуванню та стоянці плавзасобів замовника на ГТС виконавця.

Замовник, відповідно до п. 3.3.1. договору взяв на себе зобов'язання здійснювати своєчасну та у повному обсязі оплату послуг виконавця.

Згідно з п. 4.1. договору вартість послуг виконавця складає 18 090,00 грн, в.ч. ПДВ, на місяць. Розмір плати за надання послуг, отриманих у період після 01.10.2015, щомісячно коригуються на офіційно встановлений індекс інфляції, що обраховується з моменту, вказаного у п. 2.1. цього договору.

Плата за надані послуги сплачується у безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця, щомісячно (до 5 числа місяця, наступного за звітним), щоквартально чи щорічно, відповідно до виставлених рахунків, які замовник зобов'язаний отримувати у виконавця (п. 4.3. договору).

Згідно з умовами пунктів 4.4., 4.5. договору здавання послуг виконавця та приймання їх результатів замовником оформляються актом здавання-приймання наданих послуг, який замовник зобов'язаний отримати у виконавця до 5 числа місяця, який йде за звітним. У разі неотримання замовником передбачені у п. 4.4. договору строки акту здавання-приймання наданих послуг, акт підписується виконавцем з позначенням про відмову у підписанні його замовником, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

Як вбачається із матеріалів справи, 05.10.2015 сторонами підписано додаткову угоду до договору № 01/10-229 про надання послуг від 01.01.2015 (надалі - угода).

У п. 1 угоди зазначено, що ТОВ «АДАЖІО ІНВЕСТ» визнає наявність обов'язку перед ДП «Адміністрація річкових портів» щодо оплати за послуги з 01.02.2015 по 30.09.2015 грошових коштів у сумі 144 720.00 грн.

Відповідно до п. 2 угоди сторони домовилися розстрочити ТОВ «АДАЖІО ІНВЕСТ» термін виконання зобов'язання щодо повернення суми, визначеної в п. 1. Цієї угоди, наступним чином: ТОВ «АДАЖІО ІНВЕСТ» щомісячно рівними частинами у кількості 12 одиниць до 5 числа відповідного поточного місяця перераховує ДП «Адміністрація річкових портів» по 12 060,00 грн. Термін першого платежу - до 05.11.2015. Термін останнього платежу - до 05.10.2016.

За доводами позивача, відповідачем в порушення договірних зобов'язань не здійснено оплату послуг надані виконавцем згідно умов договору за березень 2016 у сумі 18 935,67 грн та за квітень 2016 у сумі 19 000,00 грн. Крім цього, позивач зазначає, що відповідачем не здійснено щомісячні платежі у розмірі 12 060,00 грн за березень-квітень згідно з умовами додаткової угоди. Відтак, борг відповідача складає за договором 37 935,67 грн та за додатковою угодою 24 120,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Отже, спір у справі виник, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань щодо повноти та вчасності оплати послуг за договором.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою Договір є договором про надання послуг.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до п. 4.3. договору плата за надані послуги сплачується у безготівковій формі на розрахунковий рахунок виконавця, щомісячно (до 5 числа місяця, наступного за звітним), щоквартально чи щорічно, відповідно до виставлених рахунків, які замовник зобов'язаний отримувати у виконавця.

Як свідчать матеріали справи, позивачем належним чином виконані зобов'язання за договором та надані послуги відповідачу, що підтверджується актами здачі-приймання робіт (надання послуг). зокрема:

№ ДП-0000055 від 31.03.2016 на суму 18 935,67 грн, який підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками,

№ ДП-0000078 від 30.04.2016 на суму 19 598,42 грн, який підписаний виконавцем та містить позначення про відмову у підписанні його замовником, а відтак в силу приписів п. 4.5. договору даний акт вважається погоджений. Відповідачем вказані послуги прийняті проте не оплачені

Отже, матеріалами справи підтверджується, що замовник в порушення покладеного на нього законом та договором обов'язку по оплаті наданих послуг не виконав, в зв'язку з чим заборгованість останнього становить 38 534,09 грн (18 935,67 грн + 19 598,42 грн), яку відповідачем станом на час прийняття судового рішення не погашено.

Матеріалами справи підтверджується факт заборгованості відповідача перед позивачем у розмірі 38 534,09 грн, тобто суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягає сума у розмірі заявлена позивачем - 37 935,67 грн.

Відповідачем також не надано доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем щодо внесення щомісячних платежів у розмір 12 060,00 грн згідно з умовами додаткової угоди від 05.10.2015. А відтак, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за несплату щомісячних платежів за березень квітень у розмірі 24 120,00 грн за додатковою угодою є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Крім цього, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 416,51 грн., 3 % річних у розмірі 164,86 грн. та інфляційні збитки у розмірі 550,56 грн.

Матеріалами справи підтверджується те, що відповідач, в порушення умов договору, у визначені строки оплату за отримані послуги не провів, а отже є таким, що прострочив виконання зобов'язання.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частина 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторони можуть домовитись про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків передбачених законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема сплата неустойки.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що у випадку прострочення замовником строку оплати платежу у встановлений цим договором строк. Замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті 2.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" зазначено, що: "Щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції".

За розрахунком суду розмір пені за прострочення сплати послуг за договором, за період визначений позивачем становить 954,56 грн, зокрема:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
18935.6706.04.2016 - 21.04.20161622.0000 %0.120 %*364.23
18935.6722.04.2016 - 13.05.20162219.0000 %0.104 %*432.52
1900006.05.2016 - 13.05.2016819.0000 %0.104 %*157.81

Також у п. 4. Додаткової угоди сторонами передбачено, що у випадку прострочення ТОВ «АДАЖІО ІНВЕСТ» строку оплати платежів у встановлений цією додатковою угодою строк, ТОВ «АДАЖІО ІНВЕСТ» сплачує ДП «Адміністрація річкових портів» пеню в розмірі 0,01 %, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Судом перевірено розрахунки позивача, та з'ясовано, що позивачем невірно розраховано розрахункову ставку, зокрема не застосовано розмір, що визначений угодою сторін.

Судом здійснено розрахунок пені щодо прострочення платежів за угодою, з урахуванням ставки, визначеною сторонами у п. 4.1. угоди, а саме:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
1206003.03.2016 - 13.05.2016720.01 %86.83
1206006.04.2016 - 13.05.2016380.01 %45.83
Таким чином, загальна сума пені за прострочення платежів за додатковою угодою складає 132,66 грн.

Отже, за розрахунком суду з відповідача на користь позивача підлягає пеня за несвоєчасну оплату послуг за договором та угодою у сумі 1 087,22 грн, в іншій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отримані послуги суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати.

Перевіривши розрахунки позивача 3 % річних та інфляційних втрат, суд встановив, що розмір 3 % та інфляційних втрат становить суму більшу, ніж заявлено позивачем. Оскільки, з урахуванням норм п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, суду не надано право виходити за межі позовних вимог без відповідного клопотання позивача, то до стягнення підлягає суми у розмірах заявлених позивачем, зокрема: 164,86 грн - 3 % річних та 550,56 грн - інфляційні втрати.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Це стосується відповідача, який мав довести суду, що він зобов'язання за спірним договором виконав своєчасно та в повному обсязі, відповідно до умов договору.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АДАЖІО ІНВЕСТ» (04071, м. Київ, вул. Щекавиць, буд. 37/48, офіс 1; ідентифікаційний код 38973270) на користь Державного підприємства «Адміністрація річкових портів» (04119, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 40; ідентифікаційний код 33404067) заборгованість за договором про надання послуг у розмірі 37 935 (тридцять сім тисяч дев'ятсот тридцять п'ять) грн 67 коп., суму заборгованості за додатковою угодою у розмірі 24 120 (двадцять чотири тисячі сто двадцять) грн 00 коп.; пеню у розмірі 1 087 (одну тисячу вісімдесят сім) грн 22 коп.; 3 % річних у розмірі 164 (сто шістдесят чотири) грн 86 коп.; інфляційні втрати у розмірі 550 (п'ятсот п'ятдесят) грн 56 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 349 (одна тисяча триста сорок дев'ять) грн 90 коп.

3. В частині стягнення пені розмірі 1 329,29 грн відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.08.2016.

Суддя Пукшин Л.Г.