ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.08.16р. Справа № 904/4842/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларго" (м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області)

про визнання договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової територій № 1301/1-14 укладеним

Суддя Фещенко Ю.В.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 24.06.2016)

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність від 20.08.2015)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларго" (далі - відповідач), в якій просить суд визнати укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1301/1-14.

Позовні вимоги ґрунтуються на статтях 1, 19, 20, 29 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", Постанові Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", статтях 6, 11, 627, 630 Цивільного кодексу України, статтях 179, 188 Господарського кодексу України, статті 10, 54, 56, 57 Господарського процесуального кодексу України та мотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань, як споживача житлово-комунальних послуг (пункт 1 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги") в частині укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, запропонованого виконавцем, на підставі типового договору.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 10.06.2016 порушено провадження у справі та її розгляд призначено в засіданні на 04.07.2016.

Від відповідача електронною поштою надійшло клопотання (вх.суду 41213/16 від 04.07.2016), в якому він просить суд відкласти розгляд справи, посилаючись на зайнятість його представника в іншому судовому засіданні.

У судове засідання 04.07.2016 з'явився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання 04.07.2016 не з'явився, при цьому, судом було враховано наявність клопотання про відкладення.

У задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи було відмовлено, оскільки відповідач, як юридична особа був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи та, відповідно до статті 28 Господарського процесуального кодексу України надання повноважень на представництво інтересів сторони у процесі не обмежено будь-яким певним колом осіб.

Представник позивача у судовому засіданні 04.07.2016 виклав та обґрунтував позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі.

Судом було зауважено, що для правильного вирішення спору існує необхідність у витребуванні у сторін додаткових доказів.

Ухвалою суду від 04.07.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 20.07.2016, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Від позивача електронною поштою надійшли письмові пояснення (вх.суду 45063/16 від 19.07.2016), в яких позивач наводить правове обґрунтування заявлених позовних вимог.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.суду 45582/16 від 20.07.2016), в якому він проти задоволення позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов господарського договору, а отже, спірний договір є неукладеним. Також, у відзиві на позов відповідач наводить правове обґрунтування змісту спірних пунктів, які були запропоновані відповідачем в іншій редакції, а саме: відповідач вважає правомірним та необхідним включення до спірного договору пункту щодо необхідності обов'язкового підписання між сторонами актів приймання-передачі виконаних/наданих послуг із зазначенням конкретного обсягу, виду виконаних робіт та їх вартості. Також відповідач наполягає на тому, що площі нежитлових приміщень фактично складають 133,1 кв.м. та саме таку площу необхідно вказати в пункті 1.1. договору, оскільки інша частина займаної відповідачем площі є огородженою територією, на якій не будуть надаватися послуги за спірним договором.

Від позивача надійшли пояснення (вх.суду 45579/16 від 20.07.2016), електронний варіант яких надійшов до суду 19.07.2016.

У судове засідання 20.07.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 20.07.2016 наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 20.07.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву.

Судом було зауважено, що для правильного вирішення спору існує необхідність у витребуванні у сторін додаткових доказів.

У судовому засіданні 20.07.2016 у відповідності до частини 3 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, встановлених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено перерву до 27.07.2016.

Від відповідача надійшло клопотання (вх.суду 46951/16 від 27.07.20160, в якому він просить суд розглянути справу без участі його представника та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

У судове засідання 27.07.2016 з'явився представник позивача. Представник відповідача у судове засідання 27.07.2016 не з'явився, при цьому, судом було враховано наявність клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Ухвалою суду від 27.07.2016 в порядку статті 77 Господарського процесуального кодексу України, в межах строків, передбачених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи було відкладено на 03.08.2016, у зв'язку з необхідністю повторного виклику сторін, витребування документів по справі.

Вказане свідчить про достатність часу для підготовки до судового розгляду, подання заперечень та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Від позивача електронною поштою надійшла уточнена позовна заява (вх.суду 48212/16 від 01.08.2016), в якій позивач просить суд визнати договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1301/1-14 укладеним, наводячи в заяві текст вказаного договору.

Від позивача надійшла уточнена позовна заява (вх.суду 48668/16 від 03.08.2016), електронний варіант якої був надісланий 01.08.2016. До вказаної заяви позивачем було долучено підписане та скріплена печатками позивача та відповідача погодження умов договору № 1301/1-14 від 01.08.2016. Так, у вказаному погодженні позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх пунктів договору, крім пункту 1.1. та пункту 2.3. про необхідність обов'язкового підписання між сторонами актів приймання-передачі виконаних/наданих робіт/послуг із зазначенням вартості кожного виду робіт.

У судове засідання 03.08.2016 з'явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні 03.08.2016 наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні 03.08.2016 проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд викласти пункти 1.1. та 2.3. договору в редакції, запропонованій відповідачем.

Судом враховано, що всіма учасниками судового процесу висловлена своя правова позиція у даному спорі, а також представниками позивача та відповідача у судовому засіданні 03.08.2016 наголошено на тому, що ними долучені до матеріалів справи всі докази, необхідні для правильного вирішення спору та необхідності у відкладенні розгляду справи немає.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Клопотання про здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не заявлялось.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 03.08.2016 оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши представників позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії з проведення конкурсу з визначення управителів будинку, споруди або групи будинків по Саксаганському району по об'єкту № 1 від 11.09.2013, Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" було визнано переможцем конкуру з визначення управителя будинку, споруди або групи будинків по Саксаганському району (об'єкт № 1) (а.с.30).

В подальшому, між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (управитель) було укладено договір про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Саксаганському району (об'єкт № 1) від 13.09.2013, предметом якого є передача замовником управителю функцій управління та надання послуг утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об'єктів благоустрою, що розташовані на прибудиикових територіях (далі - об'єкт), для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень (далі - мешканці об'єкта) у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості (далі - послуги), а замовник надає право управителю відраховувати належну йому плату від загальної суми оплати за житлово-комунальні послуги, а також відшкодовувати здійснені ним необхідні витрати, пов'язані з управлінням об'єктом, у разі, коли управитель отримав на такі витрати письмову згоду замовника. Мета договору є управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд на території відповідного району створення мешканцям будинку належних умов проживання згідно з діючими стандартами, нормативами, нормами та правилами (пункти 1 та 2 договору).

Відповідно до акту прийому-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд від 13.09.2013, який є додатком до договору про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд були передані житлові будинки Саксаганського району (об'єкт № 1), в тому числі будинок № 3 по проспекту 200-річчя ОСОБА_3 (а.с. 29).

В той же час, відповідно до свідоцтва про право власності від 11.09.2015, Товариству з обмеженою відповідальністю "Ларго" на праві приватної власності належить нежитлове приміщення загальною площею 841,2 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, проспект 200-річчя ОСОБА_3, будинок 3, приміщення 198 (а.с.36).

З метою дотримання вимог чинного законодавства щодо забезпечення своєчасного укладення договору з позивачем про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій на адресу відповідача було направлено пропозицію укласти договір № 563 від 24.02.2016, до якої було додано два примірники проекту договору № 1301/1-14 (а.с.37-40). Докази направлення вказаної пропозиції наявні в матеріалах справи (а.с.41-44).

У відповідь на вказану пропозицію відповідач надав супровідний лист № 18 від 21.03.2016, до якого долучив договір № 1301/1-14 від 21.03.2016 та протокол розбіжностей від 21.03.2016 (а.с.45-46).

В свою чергу, позивач направив відповідачу лист № 583 від 14.04.2016, яким частково погодив запропоновану відповідачем редакцію договору, в іншій частині навів правове обґрунтування неможливості прийняття редакції, запропонованої відповідачем (а.с.47). До вказаного листа позивач долучив протокол узгодження розбіжностей від 14.04.2015 (а.с.48). Докази направлення вказаного листа також наявні в матеріалах справи (а.с.50-53).

На вказаний лист відповідачем було надано відповідь - лист № 8 від 27.04.2016, в якому останній вказав, що не погоджується з протоколом розбіжностей від 14.04.2016 та наполягає на редакції, запропонованій відповідачем (а.с.54).

Отже, договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1301/1-14 на час вирішення спору судом між сторонами не підписаний. У зв'язку із цим, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання укладеним договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1301/1-14.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 179 Господарського кодексу України передбачено загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання. Зокрема, частиною 3 зазначеної статті передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 Господарського кодексу України).

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений статтею 181 Господарського кодексу України. Зокрема, згідно з приписами цієї статті господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей по договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишилися неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Частиною 8 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Аналогічний порядок укладення договору визначений статтями 638-647 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 3 статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів, в тому числі на основі примірних і типових договорів, повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 Господарського кодексу України та статтею 649 Цивільного кодексу України, відповідно до яких судом розглядаються спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом.

З системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства слідує, що обов'язковою умовою укладення господарського договору є направлення проекту договору стороною, яка бажає укласти договір, та одержання цього проекту стороною, якій запропоновано іншою стороною цей проект.

Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 Господарського кодексу України, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 Господарського кодексу України та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору (частина 3 статті 184 Господарського кодексу України).

Дослідженні судом матеріали справи свідчать, що позивач з дотримання вимог статей 179, 181, частини 3 статті 184 Господарського кодексу України звернувся до відповідача з проектом договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1301/1-14 та пропозицією щодо його укладення.

В той же час, сторонами вчинялися дії щодо узгодження розбіжностей, внаслідок чого так і не було досягнуто згоди щодо усіх умов договору.

Так, вже в процесі розгляду справи судом між сторонами було погоджено та підписано погодження умов договору № 1301/1-14 від 01.08.2016. Так, у вказаному погодженні позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо всіх пунктів договору, крім пункту 1.1. (площа нежитлових приміщень) та пункту 2.3. договору (необхідність обов'язкового підписання між сторонами актів приймання-передачі виконаних/наданих робіт/послуг із зазначенням вартості кожного виду робіт).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив і з наступного.

Закон України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон № 1875-IV від 24.06.2004) визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки.

Аналіз цього Закону дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Разом з тим стаття 4 Закону № 1875-IV від 24.06.2004 передбачає, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього Закону, базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до положень статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Статті 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначають загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених частиною 1 статті 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642-643 Цивільного кодексу України.

Частина 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 Цивільного кодексу України вказано, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, Цивільний кодекс України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас частиною 1 статті 19 Закону № 1875-IV від 24.06.2004 передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 частини 3 статті 20 Закону № 1875-IV від 24.06.2004 передбачений обов'язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному пунктом 3 частини 2 статті 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій" (далі - постанова № 529).

З аналізу змісту частини 3 статті 6, частини 1 статті 630 Цивільного кодексу України, статей 19 - 21 Закону № 1875-IV від 24.06.2004, постанови № 529 вбачається, що умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов'язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частині 3 статті 6, статтям 627, 630 Цивільного кодексу України та статтям 19, 20 Закону № 1875-IV від 24.06.2004.

Зазначена позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 № 6-110цс12.

Так, сторонами не було, зокрема, досягнуто згоди щодо змісту пункту 1.1. договору в частині площі нежитлового приміщення, на якій будуть надаватися послуги за договором, а саме: відповідач наполягав на тому, що площі нежитлових приміщень фактично складають 133,1 кв.м. та саме таку площу необхідно вказати в пункті 1.1. договору, оскільки інша частина займаної відповідачем площі є огородженою територією, на якій не будуть надаватися послуги за спірним договором. Позивач зазначав, що відповідно до свідоцтва про право власності від 11.09.2015, Товариству з обмеженою відповідальністю "Ларго" на праві приватної власності належить нежитлове приміщення загальною площею 841,2 кв.м. за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, проспект 200-річчя ОСОБА_3, будинок 3.

Суд вважає, що свідоцтво про право власності від 11.09.2015 є належним доказом, який підтверджує загальну площу нежитлового приміщення щодо якого існує необхідність в укладенні договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Посилання відповідача на те, що частина вказаного приміщення є огородженою, у зв'язку з чим на ній відсутня можливість надання послуг, передбачених спірним договором, як і площа приміщення, запропонована відповідачем (708,1 кв.м.), не підтверджена належними доказами та не можу бути прийнята до уваги судом під час узгодження редакції пункту 1.1. договору.

Отже, суд вважає за необхідне викласти пункт 1.1. договору в редакції, яка була запропонована позивачем та яка узгоджується з фактичними обставинами справи та наявними в матеріалах справи доказами (свідоцтво про право власності від 11.09.2015).

Крім того, відповідач наполягав на включенні до умов договору пункту 2.3. такого змісту:

"2.3. Розрахунок здійснюється після підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних/наданих робіт/послуг із зазначенням конкретного обсягу виду виконаних робіт/послуг та із зазначенням вартості кожного виду робіт/послуг. Належним чином оформлений акт приймання-передачі виконаних/наданих робіт/послуг повинен бути наданий споживачу не пізніше 5-го числа місяця, що настає за розрахунковим. В іншому разі споживач звільняється від відповідальності за несвоєчасну оплату робіт/послуг.".

Позивач заперечував проти включення пункту 2.3. до редакції спірного договору, оскільки така умова відсутня в Типовому договорі про надання послуг з утримання будинків і спору та прибудинкових території, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій".

З цього приводу суд зазначає, що оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо включення пункту 2.3. договору в вище викладеній редакції до умов договору, а умови, що передбачені у вказаному пункті, не містяться в Типовому договорі про надання послуг з утримання будинків і спору та прибудинкових території, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529, у суду відсутні підстави для включення пункту 2.3. договору до договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1301/1-14.

Так, в іншій частині запропонована позивачем та відповідачем редакція договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1301/1-14 відповідає формі та змісту (умовам) типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 № 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій", а отже, підлягає затвердженню у викладеній сторонами редакції, що наведена в погодженні умов договору № 1301/1-14 від 01.08.2016.

Частиною 2 статті 187 Господарського кодексу України встановлено, що день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Згідно з частиною 2 статті 187 Господарського кодексу України день набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше. Згідно з частиною 3 статті 84 Господарського процесуального кодексу України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір-умови, на яких сторони зобов'язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору. Зазначені норми не суперечать одна одній, оскільки суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить, що існує правовідношення, в силу якого сторони зобов'язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього. Тому в резолютивній частині рішення, яким задовольняється позов про спонукання укласти договір, слід вказувати на те, що спірний договір є укладеним (Інформаційний лист Вищого господарського суду України від 07.04.2008 № 01-8/211).

Щодо розподілу судових витрат по справі суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 2 статті 44 Господарського процесуального кодексу України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 1 378 грн. 00 коп.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. 00 коп.).

При цьому, відповідно до платіжного доручення № 1446 від 23.05.2016 позивачем було сплачено 1 450 грн. 00 коп. судового збору.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи викладене, суд вважає за доцільне в порядку визначеному частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" повернути позивачу суму надмірно сплаченого ним судового збору у розмірі 72 грн. 00 коп. (1 450,00 - 1 378,00).

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати на оплату судового збору в сумі 1 378 грн. 00 коп. покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 1, 4-5, 33, 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Визнати укладеним договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 1301/1-14 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (ідентифікаційний код 38334911) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ларго" (ідентифікаційний код 21880181) у наступній редакції:

ДОГОВІР № 1301/1-14

про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій

м. Кривий Ріг

Товариство з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР", в особі директора ОСОБА_4, що діє на підставі Статуту (далі - Виконавець), з однієї сторони, та Товариство з обмеженою відповідальністю "Ларго", в особі директора ОСОБА_5, що далі іменується Споживач, з іншої сторони (далі - Сторони), уклали Договір про наступне:

1. ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ

1.1. Предметом договору є забезпечення виконавцем надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (далі - послуги) за адресою розташування нежитлового приміщення: проспект 200-річчя ОСОБА_3, будинок 3, приміщення 198, загальною площею 841,2 кв.м., а споживачем своєчасної оплати цих послуг за встановленим тарифом у строки та на умовах, передбачених договором.

1.2. Виконавець надає послуги відповідно до затвердженого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг, копія якого додається до цього договору.

2. ВАРТІСТЬ ТА УМОВИ РОЗРАХУНКУ

2.1. Оплата за договором визначається на підставі Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 416 від 14.12.2011 (Додаток №1) та Рішення виконавчого комітету Криворізької міської ради № 435 від 27.12.2011 "Про встановлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової території для власників (орендарів) нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках) у м. Кривому Розі" (Додаток №2), якими затверджено тарифи, періодичність і строки виконання робіт, та здійснюється споживачем не пізніше 30-го числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Житлосервіс-КР" або іншим видом розрахунку, що не суперечить діючому законодавству.

2.2. У разі ненадання послуг або надання їх не в повному обсязі, відхилення їх кількісних і якісних показників від нормативних виконавець проводить перерахунок розміру плати.

3. ПРАВА ТА ОБОВ'ЯЗКИ СТОРІН

3.1. Споживач має право на:

3.1.1. Отримання вчасно та відповідної якості послуг згідно із законодавством;

3.1.2. Усунення виконавцем виявлених недоліків у наданні послуг у встановлені законодавством строки;

3.1.3. Зменшення розміру плати за надані послуги у разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному законодавством;

3.1.4. Відшкодування збитків, заподіяних його майну та (або) приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості;

3.1.5. Своєчасне отримання інформації від виконавця про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо;

3.1.6. Перевірку кількісних та якісних показників надання послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

3.1.7. Зменшення розміру плати за перевищення строків проведення ремонтно-профілактичних робіт та отримання компенсації за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт у розмірі, встановленому законодавством;

3.1.8. Внесення за погодженням з виконавцем у договір змін, що впливають на розмір плати за послуги.

3.2. Споживач зобов'язаний:

3.2.1. Оплачувати послуги в установлені договором строки;

3.2.2. Своєчасно інформувати виконавця про виявлення несправності в інженерних мережах, конструктивних елементах приміщення;

3.2.3. дотримуватися санітарно-гігієнічних і протипожежних правил;

3.2.4. Забезпечувати доступ до мережі, арматури, розподільних систем представників виконавця за наявності в них відповідного посвідчення:

- для ліквідації аварій - цілодобово;

- для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення профілактичного огляду - згідно з вимогами нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг;

3.2.5. У разі несвоєчасного внесення платежів за послуги сплачувати пеню у розмірі, встановленому законом і договором;

3.2.6. Проводити за власні кошти ремонт приміщення;

3.2.7. Своєчасно вживати заходів до усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з власної вини;

3.2.8. Дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг;

3.2.9. Своєчасно проводити підготовку приміщення та технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

3.3. Виконавець має право:

3.3.1. Вимагати від споживача дотримання вимог правил експлуатації житлових будинків та прибудинкової території, експлуатації нежитлових приміщень у житлових будинках, санітарно-гігієнічних і протипожежних правил та інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг;

3.3.2. Доступу, у тому числі несанкціонованого, в приміщення споживача для ліквідації аварії відповідно до встановленого законом порядку, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічного і профілактичного огляду;

3.3.3. Нараховувати у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надані послуги пеню у розмірі, встановленому законом і договором;

3.3.4. Вимагати від споживача своєчасного проведення робіт щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості цих робіт;

3.3.5. Вносити за погодженням із споживачем зміни у договір, що впливають на розмір плати за послуги.

3.4. Виконавець зобов'язаний:

3.4.1. Забезпечувати вчасно та відповідної якості надання послуг згідно із законодавством;

3.4.2. Надавати споживачу в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік складових послуг, структуру тарифу, загальну суму місячного платежу, норми споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості тощо;

3.4.3. Утримувати внутрішньобудинкові мережі в належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт, вживати своєчасних заходів до запобігання аварійним ситуаціям та їх ліквідації, усунення порушень щодо надання послуг в установлені законодавством строки;

3.4.4. Розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживача і проводити відповідний перерахунок розміру плати за послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження кількісних і якісних показників;

3.4.5. Сплачувати споживачу компенсацію за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт відповідно до методики, затвердженої центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства;

3.4.6. Своєчасно ознайомлювати споживача з нормативно-правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг;

3.4.7. Своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням послуг, що виникли з його вини;

3.4.8. Відшкодовувати споживачеві збитки, завдані його майну та (або) приміщенню, шкоду, заподіяну життю чи здоров'ю споживача внаслідок ненадання послуг або надання послуг неналежної якості;

3.4.9. Здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень;

3.4.10. Своєчасно проводити підготовку будинків і технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період.

3.4.11. Щомісяця надавати бухгалтерські документи на оплату послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а також, на вимогу споживача, інформацію про витрати на утримання будинку та прибудинкової території.

4. ВІДПОВІДАЛЬНІСТЬ СТОРІН

4.1. Споживач несе відповідальність згідно із законом за:

1) недотримання вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг;

2) за несвоєчасне перерахування платежів, передбачених Договором споживач сплачує ТОВ "Житлосервіс-КР" пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, починаючи з 31 числа місяця, що настає за розрахунковим;

3) порушення визначених цим договором зобов'язань.

4.2. Виконавець несе відповідальність згідно із законом за:

1) неналежне надання або ненадання послуги, що призвело до заподіяння збитків майну та (або) приміщенню споживача, шкоди його життю чи здоров'ю, шляхом відшкодування збитків;

2) зниження кількісних і якісних показників послуг або перевищення строків проведення ремонтно-профілактичних робіт шляхом зменшення розміру плати. Якість надання послуг визначається відповідно до затвердженої органом місцевого самоврядування структури тарифу, періодичності та строків надання послуг;

3) перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт шляхом виплати споживачеві компенсації в установленому законодавством розмірі, 0,5 щомісячної плати за послугу за кожну добу її ненадання, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується компенсація;

4) порушення зобов'язань, визначених цим договором.

5. ВИРІШЕННЯ СПОРІВ

5.1. У разі порушення виконавцем умов цього договору споживачем та представником виконавця складається акт-претензія із зазначенням у ньому строків, виду порушення, кількісних і якісних показників послуг тощо. Представник виконавця повинен з'явитися за викликом споживача для підписання акта-претензії не пізніше ніж протягом двох робочих днів. У разі неприбуття представника виконавця у визначений цим договором строк або необґрунтованої відмови від підписання акт-претензія вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два інших споживачі. Акт-претензія подається виконавцеві, який вирішує протягом трьох робочих днів питання щодо проведення перерахунку платежів або надає споживачеві обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

5.2. Усі спірні питання та розбіжності, які виникають між Сторонами в процесі виконання цього Договору, вирішуються шляхом переговорів. У разі, коли Сторони не дійдуть згоди справа підлягає передачі на розгляд суду за підвідомчістю спорів.

6. ФОРС-МАЖОРНІ ОБСТАВИНИ

6.1. Сторони звільняються від часткового або повного виконання своїх обовязків у разі виникнення обставин непереборної сили, які не можливо передбачити або можна передбачити, але не можна уникнути (війна, стихійне лихе), та при настанні обставин юридичного форс-мажору (рішення органів державної влади). Ці обставини мають обєктивний та абсолютний характер. Дія обставин форс-мажору повинна бути підтверджена компетентним органом, за винятком випадків, коли ці обставини загальновідомі або відповідно до цього прийнято нормативно-правові акти органів влади в межах їх компетенції. Сторона, для якої стало неможливо виконання обовязків за цим Договором через дію обставин форс-мажору повинна в триденний строк повідомити іншу сторону про початок, а потім про закінчення дії цих обставин.

7. СТРОК ДІЇ ТА УМОВИ ЗМІНИ, РОЗІРВАННЯ ДОГОВОРУ

7.1. Цей Договір укладається на один рік і набирає чинності з моменту його підписання.

У разі коли за місяць до закінчення дії цього договору однією із сторін не заявлено у письмовій формі про розірвання договору або необхідність його перегляду, цей договір вважається щороку продовженим.

Договір вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення його строку однією зі сторін не буде письмово заявлено про його розірвання або необхідність перегляду.

7.2. Одностороння відмова від виконання договору та внесення змін до нього не допускаються. Всі зміни та доповнення до цього Договору оформляються у вигляді додаткових угод, які дійсні лише тоді, якщо складені в письмовій формі та підписані повноваженими представниками Сторін.

7.3. Реорганізація ТОВ "Житлосервіс-КР" не є підставою для зміни умов або припинення дії цього договору.

7.4. Дія Договору припиняється у разі:

7.4.1. Дострокового розірвання за згодою сторін.

7.4.2. В інших випадках, передбачених законодавством України.

7.4.3. Переходу права власності (користування) на нежитлове приміщення у житловому будинку до іншої особи

7.4.4. Невиконання його сторонами умов цього договору.

8. ПРИКІНЦЕВІ УМОВИ

8.1. Договір складений у двох оригінальних примірниках, які мають однакову юридичну силу і зберігаються по одному у кожної із сторін за Договором.

8.2. Усі зміни та доповнення до Договору у тому числі в разі зміни тарифів оформлюються шляхом укладання додаткових угод, підписаних повноваженими представниками сторін.

8.3. Після підписання цього Договору всі попередні домовленості, що суперечать його положенням, втрачають чинність.

8.4 Додатки до Договору, підписані повноваженими представниками сторін, є його невідємною частиною.

9. ОСОБА_6, ПОШТОВІ ТА ПЛАТІЖНІ РЕКВІЗИТИ, ПІДПИСИ СТОРІН

Виконавець: Споживач:

Товариство з обмеженою відповідальністю Товариство з обмеженою відповідальністю

ТОВ "Житлосервіс-КР" "Ларго"

ОСОБА_6 місцезнаходження: ОСОБА_6 проживання/юридичне

м. Кривий Ріг, вул. Димитрова, 64; місцезнаходження: 50106, м. Кривий Ріг,

Адреса для листування: вул. Електрозаводська, 7;

50056, м. Кривий Ріг, м-н. Сонячний, 25а; , МФО 351005,

Код , МФО 305750, п/рахунок 9700

п/рахунок № 668, в ПАТ "УкрСиббанк"

у ПАТ КБ "ПриватБанк",

№ Св-ва ПДВ 200127000,

Засоби звязку: тел. 404-58-00

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ларго" (50106, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Електрозаводська, будинок 7; ідентифікаційний код 21880181) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (50065, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Димитрова, будинок 64; ідентифікаційний код 38334911) 1 378 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В порядку, передбаченому частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", повернути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житлосервіс-КР" (50065, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вулиця Димитрова, будинок 64; ідентифікаційний код 38334911) надмірно сплачений судовий збір у сумі 72 грн. 00 коп., перерахований згідно з платіжним дорученням № 1446 від 23.05.2016, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.08.2016.

Суддя ОСОБА_7