РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016Справа №910/10190/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Публічного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут

електромеханічних приладів"

про стягнення 2 006 617,64 грн.

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Телегін Д.В. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явились;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів" про стягнення 2 006 617,64 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 466 від 10.01.1991 р. на постачання електричної енергії в частині своєчасної плати за надані послуги, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість.

Ухвалою від 03.06.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 30.06.2016 р.

29.06.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

Ухвалою від 30.06.2016 р. розгляд справи було відкладено на 19.07.2016 р.

Судове засідання 19.07.2016 р. не відбулося.

Наступне судове засідання було призначено на 21.07.2016 р.

19.07.2016 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшла зустрічна позовна заява, яка ухвалою суду від 21.07.2016 р. повернута без розгляду.

20.07.2016 р. від позивача через відділ діловодства суду надійшли документи на виконання ухвали суду.

20.07.2016 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 21.07.16р. розгляд справи відкладено на 02.08.16р.

02.08.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки відповідачем подано апеляційну скаргу на ухвалу про повернення зустрічної позовної заяви.

Так, ухвалою Господарського суд міста Києва від 21.07.16р. по справі № 910/1090/16 повернуто зустрічну позовну заяву з додатками. Оскільки, абзацом 4 пункту 3.15. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами перщої інстанції" роз'яснено що, обставини, які свідчать про взаємну пов'язаність зустрічного позову з первісним (зокрема, за підставами цих позовів та/або поданими доказами; у зв'язку з тим, що задоволення зустрічного позову виключатиме частково чи повністю задоволення первісного позову тощо), а так само докази, що підтверджують саме ці обставини, повинні зазначатися у зустрічній позовній заяві (пункт 5 частини другої статті 54 ГПК). Якщо у ній не вказано відповідних обставин, на яких, зокрема, ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують ці обставини, то зустрічна позовна заява повертається без розгляду з посиланням на пункт 3 частини першої статті 63 та статтю 60 ГПК.

Як встановлено вищезазначеною ухвалою, ПАТ "Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів" в зустрічній позовній заяві просить суд стягнути заборгованість з ПАТ "Київенерго" по Договору № 433/57-12 від 31.10.2012 р. про спільне використання технологічних електричних мереж. Проте, предметом первісного позову є стягнення заборгованості з ПАТ "Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів" на користь ПАТ "Київенерго" за Договором № 466 (о/р502) від 10.01.1991 р. на використання електричної енергії. З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що зустрічний позов не взаємно пов'язаний з первісним.

Позивач проти відкладення розгляду справи заперечував.

Розглянувши в судовому засіданні 03.08.16. клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про наступне.

Приписами ч. 1 ст. 77 ГПК України визначено перелік підстав для відкладення розгляду справи, а саме: нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу; виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, за наявності ухвали суду про таку участь, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; неподання витребуваних доказів; необхідність витребування нових доказів; залучення до участі в справі іншого відповідача, заміна неналежного відповідача; необхідність заміни відведеного судді, судового експерта.

Суд звертає увагу відповідача на те, що суд обмежений строками вирішення спору по суті, встановленими приписами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 ГПК України, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Таким чином, клопотання ввідповідча про ідкладення розгляду справи задоволенню не підлягає.

Судове засідання 02.08.16р. не відбулося.

Наступне судове засідання призначене на 03.08.16р.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 03.08.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.01.1991 р. між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (постачальник) та ВАТ "НДІ електромеханічних приладів", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів" (споживач) був укладений договір № 466 на постачання електричної енергії.

Згідно з п 1.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з дозволеною потужністю в точках продажу електричної енергії згідно з умовами цього договору та додатків до договору, що є його невід'ємною частиною, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 2.3.3 споживач зобов'язується оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії згідно з умовами додатків "Порядок розрахунків" та "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії".

Згідно з п. 2 додатку № 2 до договору споживач здійснює повну поточну оплату вартості обсягу електричної енергії заявленого на розрахунковий період за формою попередньої оплати.

Попередня оплата здійснюється до 30 числа місяця, що передує розрахунковому місяцю у розмірі повної вартості договірної величини споживання електричної енергії згідно з додатком до договору "Обсяги постачання електричної енергії споживачу та субспоживачам".

Відповідно до п. 9.4 договору цей договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31 грудня 2011 року. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, у період з 01.08.2015 р. по 01.05.2016 р. надав послуги з поставки електричної енергії, що підтвержується актами (звітами) про використану активну електричну енергію, актом прийняття-передавання товарної продукції, рахунками - розшифровками відповідача та поясненнями представника позивача.

Однак, відповідач зі свого боку умови договору в частині оплати послуг виконав неналежним чином, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість за спожиту активну електричну енергію у сумі 1 642 251,11 грн. та заборгованість за спожиту реактивну енергію у сумі 11 850,58 грн. за період з 01.08.2015 р. по 01.05.2016 р.

Наявність заборгованості відповідача підтверджується поясненнями представника позивача, розрахунком заборгованості відповідача про наявність боргу, рахунками про сплату вартості використаної електричної енергії.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з пунктом 2.1 договору сторони домовились, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ).

Тарифи на електричну енергію були погоджені сторонами та на час розгляду даної справи не скасовані та недійсними не визнані.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Таким чином, судом встановлено, що позивач правомірно заявив вимоги в частині стягнення вартості наданих послуг за договором № 466 від 10.01.1991 р. за спожиту активну електричну енергію у сумі 1 642 251,11 грн. та заборгованість за спожиту реактивну енергію у сумі 11 850,58 грн. за період з 01.08.2015 р. по 01.05.2016 р.

Доказів сплати заборгованості відповідачем суду не надано, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача пеню в сумі 242 808,22 грн.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно п. 4.2.1 до договору за внесення платежів, передбачених п.п. 2.3.3-2.3.4 цього договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1 % від суми боргу за кожен день просторочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, але не більше розміру штрафних санкцій згідно з ГК України.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, вимоги про стягнення пені є обгрунтованими.

Провівши розрахунок суми пені, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 242 808,22 грн., тобто у заявленій позивачем сумі.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в сумі 91 618,53 грн. та 3% річних в сумі 18 089,20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши розрахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу в сумі 91 618,53 грн. та 3% річних в сумі 18 089,20 грн.

На підставі викладеного, враховуючи, що наявні у справі матеріали свідчать про обгрунтованість вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32-34, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Науково-дослідний інститут електромеханічних приладів" (03680, м. Київ, вул. Академіка Кримського, буд. 27, ідентифікаційний код 14309824) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) 1 642 251(один мільйон шістсот сорок дві тисячі двісті п'ятдесят одну) грн. 11 коп., основного боргу за спожиту активну електричну енергію, 11 850 (одинадцять тисяч вісімсот п'ятдесят) грн. 58 коп. основного боргу за спожиту реактивну електричну енергію , пеню у сумі 242 808 (двісті сорок дві тисячі вісімсот вісім) грн. 22 коп., інфляційну складову боргу у сумі 91 618 (дев'яносто одну тисячу шістсот вісімнадцять) грн. 53 коп., 3% річних в сумі 18 089 (вісімнадцять тисяч вісімдесят дев'ять) грн. 20 коп., 30 099 (тридцять тисяч дев'яносто дев'ять) грн.. 26 коп. судового збору.

Повернути Публічному акціонерному товариству "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 977 (дев'ятсот сімдесят сім) грн. 87 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 03.08.2016р.

Суддя І.О.Домнічева