РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 р. Справа № 906/320/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого судді Крейбух О.Г.

судді Дужич С.П. ,

судді Мамченко Ю.А.

при секретарі судового засідання Михальчук В.К.

за участю представників сторін:

позивача - Максименко Ю.Ф.

відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу позивача Малого приватного підприємства "Фірма"Альфа-М" на рішення господарського суду Житомирської області (суддя Гансецький В.П.) від 06.06.16 р. у справі № 906/320/16

позивач Мале приватне підприємство "Фірма"Альфа-М"

відповідач Військова частина НОМЕР_1

про стягнення 63919,55 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач приватне підприємство «Фірма «Альфа-М» звернувся з позовом до господарського суду Житомирської області до відповідача військової частини НОМЕР_1 про стягнення 63919,55 грн., з яких 54831,27 грн. інфляційних нарахувань за договором № 31 від 09.09.08р. зі змінами згідно додатку № 1 від 30.09.10р. за період до 29.02.16р.; 2346,18 грн. 3 % річних за період до 28.02.15р.; 6742,10 грн. пені за період з 01.03.15р. до 29.02.16р.

Заявою від 23.05.16р. № 35/5 позивач збільшив розмір позовних вимог до 64609,55 грн., з яких 54831,27 грн. інфляційних нарахувань за договором № 31 від 09.09.08р. зі змінами згідно додатку № 1 від 30.09.10р. за період до 29.02.16р.; 2346,18 грн. 3% річних за період до 28.02.15р.; 6742,10 грн. пені за період з 01.03.15р. до 29.02.16р. та 690,00 грн. понесених витрат на участь представника в судових засіданнях.

Заявами від 30.05.16р. № 39/5, від 03.06.16р. № 2/6 позивач збільшив розмір позовних вимог до 64994,31 грн., з яких 54831,27 грн. інфляційних нарахувань за договором № 31 від 09.09.08р. зі змінами згідно додатку № 1 від 30.09.10р. за період до 29.02.16р.; 2346,18 грн. 3 % річних за період до 29.02.16р.; 7816,86 грн. пені за період з 01.03.15р. до 29.02.16р. та 1425,00 грн. понесених витрат на участь представника в судових засіданнях.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 06.06.2016 року у справі № 906/320/16 позов ПП «Фірма «Альфа-М» до Військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" 54820,97 грн. інфляційних нарахувань за договором № 31 від 09.09.08р. зі змінами згідно додатку № 1 від 30.09.10р; 2346,18 грн. 3% річних; 3858,15 грн. пені та 1293,85 грн. судового збору.

В решті позову відмовлено /а.с.119-100/.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, МПП «Фірма «Альфа-М» звернулось до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 06.06.2016 року в частині часткового задоволення судом вимоги про стягнення пені і відмови у позові в частині стягнення витрат на відрядження свого представника до суду для захисту порушеного права та прийняти в цих частинах нове рішення про задоволення позову /а.с.129-132/.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги скаржник вказує наступне:

- судом не взято до уваги, що п.4.1 Договору № 31 від 09.09.2008р. сторони погодили при порушенні строків платежів самостійне нарахування та сплату стороною 1 одночасно з сумою платежу пені у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу до дня погашення заборгованості від суми простроченого платежу, а тому позивачем правомірно заявлено до стягнення 7816,86 грн. пені за період прострочення з 01.03.15р. до 29.02.16р.;

- судом безпідставно відмовлено у стягненні витрат позивача у розмірі 1425,00 грн, понесених на участь представника у судовому засіданні, що складаються з транспортних витрат, добових, витрат на середню заробітну плату;

- правова позиція Вищого господарського суду України щодо стягнення транспортних та інших вират викладена у постанові від 02.06.2015р. у справі № 902/302/14.

Таким чином, на думку скаржника, правові підстави для відмови в позові в частині стягнення повної суми пені та витрат на відрядження відсутні, тому просить рішення господарського суду Житомирської області від 06.06.2016 року у даній справі скасувати частково та прийняти нове, яким вимоги про стягнення пені та витрат на відрядження задоволити повністю.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 року апеляційну скаргу МПП «Фірма «Альфа-М» прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Мамченко Ю.А., суддя Демянчук Ю.Г. та призначено до розгляду на 13.07.2016 року /а.с.128/.

Автоматизованою системою документообігу суду на підставі розпорядження керівника апарату Рівненського апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. у справі № 906/320/16 проведено автоматичну зміну складу колегії суддів у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Демянчука Ю.Г. та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Дужич С.П., суддя Мамченко Ю.А., про що складено протокол автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.07.2016р.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. апеляційну скаргу МПП «Фірма «Альфа-М» на рішення господарського суду Житомирської області від 06.06.2016р. у справі № 906/320/16, прийнято до провадження у новому складі суду: головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Дужич С.П., суддя Мамченко Ю.А. /а.с.148-151/.

Ухвалою суду від 13.07.2016 року розгляд справи відкладено на 11.08.2016 року /а.с. 182-183/.

В судових засіданнях представник позивача підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу задовольнити, а оспорюване рішення суду першої інстанції скасувати.

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 у листі від 07.07.2016р. № 839 просить залишити апеляційну скаргу МПП «Фірма «Альфа-М» без розгляду та проводити судове засідання без участі уповноваженого представника військової частини НОМЕР_1 . Крім того відповідач повідомляє, що згідно з передаточним балансом від 29.09.2013р. у правонаступника військової частини НОМЕР_1 заборгованість перед позивачем відсутня.

Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи 11.08.2016р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення /а.с.188/.

Поскільки ухвалою суду від 13.07.2016р. участь представників сторін в судовому засіданні 11.08.2016р. обов`язковою не визнавалася, то розгляд справи здійснюється за відсутності представника відповідача.

Статтею 101 ГПК України встановлено, що у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити, а оскаржуване рішення змінити в частині стягнутих сум пені та судового збору, виходячи з наступного.

09.09.2002р. між Малим приватним підприємством Фірмою "Альфа-М" та військовою частиною НОМЕР_2 , укладено договір № 108 на технічне обслуговування внутрішніх станцій зв`язку.

09.09.2008р. між Малим приватним підприємством Фірмою "Альфа-М" (надалі сторона 1, позивач, скаржник) та військовою частиною НОМЕР_2 , правонаступником якої (відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 22.10.13р. № Д-322/1/8дск) є військова частина НОМЕР_1 (надалі - сторона 2, відповідач) укладено договір № 31, відповідно до п.1.1 якого в/ч НОМЕР_2 зобов`язалася погасити заборгованість перед позивачем в сумі 29718,81 грн. за технічне обслуговування внутрішніх станцій зв`язку в/ч НОМЕР_2 в терміни та на умовах, визначених цим договором /а.с.9/.

30.09.2010р. між сторонами укладено додаток № 1 до договору № 31 від 09.09.08р., яким внесено зміни до договору, зокрема, збільшено термін виконання зобов`язань боржником /а.с.10/.

Відповідно до п.2.1 Договору, з урахуванням додатку № 1, сторона 1 самостійно без пред`явлення рахунку від сторони 2 перераховує на поточний рахунок сторони 2 суму боргу не пізніше 31 березня 2011 року з урахуванням індексу інфляції за період з 1.12.07р. до дня перерахування, якщо за цей період індекс інфляції перевищує 100 % згідно п.2 ст.625 ЦК України.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та засвідчення підписів печатками сторін і діє до повного виконання зобов`язань за цим договором (п.7.1 Договору).

З моменту набрання чинності цього Договору припиняються (втрачають чинність) зобов`язання сторін за додатком № 1 від 10.01.06р. до додаткової угоди № 3 від 30.09.05р. до договору № 108 від 30.10.2001р. за кошторисом № 108/4, за актом виконаного технічного обслуговування № 3/7 від 30.01.06р. згідно п.2 ст.604 Цивільного кодексу України (п.7.2 Договору).

Договір підписано та скріплено печатками сторін /а.с.9/.

МПП "Фірма"Альфа-М" у зв`язку з невиконанням в/ч НОМЕР_2 грошових зобов`язань за договором № 31 звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 29.04.14р., залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 21.10.14р. у справі № 902/303/14, позов МПП «Фірма "Альфа-М" задоволено частково, стягнуто з в/ч НОМЕР_2 -22563,15 грн. боргу за послуги (роботи) з технічного обслуговування систем телефонного зв`язку, 1218,41 грн. інфляційних втрат, 2028,82 грн. 3 % річних. В решті позовних вимог відмовлено /а.с.29-33/.

Рішення господарського суду Вінницької області від 29.04.14р. у справі № 902/303/14 набрало законної сили, але станом на день подачі позову у даній справі не виконано.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем вказаного рішення, позивач, посилаючись на ч.2 ст.625, 549 ЦК України, звернувся з даним позовом, з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог, про стягнення з відповідача штрафних санкцій у розмірі 64994,31 грн., з яких 54831,27 грн. інфляційних нарахувань за договором № 31 від 09.09.08р. зі змінами згідно додатку № 1 від 30.09.10р. за період до 29.02.16р.; 2346,18 грн. 3 % річних за період до 29.02.16р.; 7816,86 грн. пені за період з 01.03.15р. до 29.02.16р.

При прийнятті рішення суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (част.1 ст.627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (част.1 ст.628 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України)

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання (ч.2 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст.202 ГК України, господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, наведена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Згідно п.7.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.13р., саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Таким чином, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Поскільки відповідачем рішення господарського суду Вінницької області від 29.04.14р. у справі № 902/303/14 не виконане, то звернення позивача з позовом про стягнення сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних є правомірним.

Позивачем на підставі ч.2 ст.625 ЦК України заявлено до стягнення з відповідача 54831,27 грн. інфляційних нарахувань за період з 01.12.2007р. до 29.02.2016р. та 2346,18 грн. 3 % річних /а.с.4/.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат за період з 01.12.2007р. до 29.02.2016р., суд вважає обґрунтовано заявленою суму у розмірі 54820,97 грн.

(29718,81 грн. х 2,886) 29718,81 грн. 1218,41 грн. (інляційні згідно рішення у справі № 902/303/14) = 54820,97 грн.

Розрахунок позивача 2346,18 грн. 3 % річних за період з 01.04.2011р. до 29.02.2016р. за мінусом 2028,82 грн. - суми 3 % річних, стягнутих згідно рішення у справі № 902/303/14, обґрунтований та відповідає чинному законодавству.

Отже позовні вимоги про стягнення 2346,18 грн. 3 % річних слід задоволити повністю, позовні вимоги про стягнення 54831,27 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню частково у сумі 54820,97 грн., у стягненні 10,30 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Позивач просить стягнути 7816,86 грн. пені за період прострочення з 01.03.2015р. по 29.02.2016р.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Судом встановлено, пунктом 4.1 Договоіру № 31 від 09.09.2008р. сторони погодили, що при порушення строків платежів сторона 1 самостійно нараховує та сплачує одночасно з сумою платежу пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу до дня погашення заборгованості від суми простроченого платежу згідно ст.ст.534, 549 та п.3 ст.611 ЦК України.

Отже, умовами п.4.1 Договору № 31 від 09.09.2008р. сторони передбачили розмір пені - облікова ставка НБУ та строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання - до дня погашення заборгованості, який відповідає вимогам частини шостої статті 232 ГК України.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 15 квітня 2015 року у справі № 3-53гс15.

Відтак, позовні вимоги про стягнення 7816,86 грн. пені за період прострочення з 01.03.2015р. по 29.02.2016р. є підставними та підлягають задоволенню за розрахунком позивача, перевіреним судом.

Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд погоджується з рішенням господарського суду Житомирської області щодо стягнення з відповідача 54820,97 грн. інфляційних нарахувань та 2346,18 грн. 3 % річних, однак, в частині стягнення пені рішення слід змінити, задоволивши позовні вимоги по пені повністю у сумі 7816,86 грн.

На підставі ст.49 ГПК України на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Щодо вимог про відшкодування позивачу понесених витрат у сумі 1425,00 грн., які складаються з добових, витрат на проїзд (квитки) та середню заробітну плату представника (директора) за три судових засідання, які відбулись при розгляді даної справи у судових засданнях 26.04.16р., 24.05.16р. та 06.06.16р.

Відповідно до ст.44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов`язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року N 7, до інших витрат у розумінні статті 44 ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи (стаття 30 названого Кодексу); витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов`язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов`язковою.

Зазначені витрати не є збитками в розумінні статті 224 Господарського кодексу України та статті 22 Цивільного кодексу України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися під виглядом збитків.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 05.04.2016р. у справі № 906/320/16 явка представників сторін в судове засідання 26.04.2016р. визнавалася обов`язковою /а.с.1/.

Представник позивача в судове засідання 26.04.2016р. не з`явився.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.04.2016р. у справі № 906/320/16 в судове засідання 24.05.2016р. уповноважені представники сторін викликалися /а.с.46/.

В судовому засіданні 24.05.2016р. був присутній представник позивача Максименко Ю.Ф., директор.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 24.05.2016р. у справі № 906/320/16 явка представників сторін в судове засідання 06.06.2016р. визнавалася обов`язковою /а.с.61/.

В судовому засіданні 06.06.2016р. був присутній представник позивача Максименко Ю.Ф., директор.

В обґрунтування вимоги про відшкодування понесених витрат у сумі 1425,00 грн позивачем надано:

- витяг з наказу № 2/1 від 05.01.16р., яким встановлено розмір добових у сумі 130 грн.,

- довідку № 34/5 від 23.05.16р., відповідно до якої заробітна плата ОСОБА_1 за добу становить 185,00 грн.,

- витяги з наказів № 2/4-в, № 21/4-к від 25.04.16р.,

- копії квитків на проїзд, звіти про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт за період 29.04.16, 27.05.16,

- витяги з наказів № 1/5-в, № 35/5-к від 23.05.16р.,

- довідку № 8/6 від 03.06.16р.;

- витяги з наказів № 3/6-в, 4/6-к від 03.06.16р. /а.с.70-83/.

При цьому позивач посилається на Постанову КМУ № 98 від 02.02.11р. "Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів" та Наказ № 59 від 13.03.98р. "Про затвердження інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон".

Поскільки в судове засідання 26.04.2016р. представник позивача не з`явився, то стягнення будь-яких витрат на участь представника в судовому засіданні за цей день є безпідставним.

У поданих представником позивача та долучених до справи проїздних документах /а.с.74, 79, 88/ відсутня дата, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати, що дані квитки були придбані представником позивача саме у дні вказаних вище судових засідань.

Суд критично оцінює твердження скаржника про те, що мешканцям м.Житомира і суддям є загальновідомим, що на маршруті Житомир-Київ-Житомир перевізники видають проїздні квитки без дати проїзду та часу проїзду, поскільки на вимогу пасажира перевізником дата проїзду та час відправлення транспортного засобу проставляються обов`язково.

Окрім того ст.ст.44, 49 ГПК України не передбачено стягнення витрат на середню заробітну плату представника. При цьому зазначені позивачем суми не підтверджені відповідними розрахунками, є односторонньо складеними зацікавленою особою - керівником приватного підприємства, який одночасно є і представником цього підприємства в суді.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про безпідставне посилання в обґрунтування заявлених витрат на відшкодування компенсації добових на відрядження, на Постанову КМУ № 98 від 02.02.11р. та Наказ № 59 від 13.03.98р. "Про затвердження інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон", оскільки ці нормативні акти стосуються організацій, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів», а позивач МПП «Фірма "Альфа-М" є приватною структурою.

Таким чином, вимога позивача про відшкодування понесених витрат у сумі 1425,00 грн., які складаються з добових, витрат на проїзд (квитки) та середню заробітну плату представника (директора), задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона належними і допустимими доказами повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно п.4 част.1 ст.103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Відповідно до п.3 част.1 ст.103 ГПК України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи.

Відповідно до положень ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на зазначене колегія суддів апеляційного господарського суду приходить до висновку, що апеляційна скарга МПП «Фірма "Альфа-М" підлягає задоволенню частково, рішення господарського суду Житомирської області від 06 червня 2016 року у справі № 906/320/16 необхідно змінити в частині стягнутої суми пені у зв`язку із невідповідністю висновків обставинам справи, провести новий розподіл судового збору, залишивши в частині стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та відмови у відшкодуванні понесених витрат дане рішення - без змін.

Згідно із ст.49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст.49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" задоволити частково.

Рішення господарського суду Житомирської області від 06.06.2016р. у справі № 906/320/16 змінити в частині стягнутої суми пені та судового збору; в решті - залишити без змін. Викласти резолютивну частину рішення господарського суду Житомирської області від 06.06.2016р. у справі № 906/320/16 у такій редакції:

"1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" (04053, м.Київ, вул.Артема 59-а, к.37, ідентифікаційний код 30726900) - 54820,97 грн. інфляційних нарахувань за договором № 31 від 09.09.08р. зі змінами згідно додатку № 1 від 30.09.10р; 2346,18 грн. 3 % річних; 7816,86 грн. пені та 1378,00 грн. судового збору за подання позовної заяви.

3. В позові про стягнення 10,30 грн. інфляційних втрат та 1425,00 грн. витрат на відрядження та інших витрат - відмовити".

Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) на користь Малого приватного підприємства "Фірма "Альфа-М" (04053, м.Київ, вул.Артема 59-а, к.37, ідентифікаційний код 30726900) 1515,80 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Житомирської області видати накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Справу № 906/320/16 повернути господарському суду Житомирської області.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Мамченко Ю.А.