РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016Справа №910/6932/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування"

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта"

За участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_1

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 41 743,26 грн.

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Голоднюк О.Г. - представник, довіреність № 532 від 24.06.2015;

Від відповідача: Вакулік Я.І. - представник, довіреність № 121-2/15 від 31.12.2015.

Від третьої особи: не з'явився.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Альфа Страхування" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Страхове товариство "ДОМІНАНТА" про відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 41 743, 26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що виплативши страхувальнику відповідно до умов Договору страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0810753.205 від 31.03.2015 страхове відшкодування у розмірі 42 743, 26 грн., він набув згідно ст.ст. 993, 1191 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" право регресної вимоги про стягнення виплаченого страхового відшкодування до відповідача у справі, як особи, відповідальної за заподіяні збитки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/6932/16 та призначено до розгляду на 12.05.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016 за ініціативою суду залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - гр. ОСОБА_1 та відкладено розгляд справи на 08.06.2016.

08.06.2016 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 розгляд справи призначено на 30.06.2016.

У судовому засіданні 30.06.2016 судом оголошено перерву на 07.07.16р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2016 розгляд справи відкладено на 27.07.2016.

Також цією ж ухвалою від 07.07.16р., оскільки для вирішення справи по суті наявна необхідність отримання додаткових даних щодо наявного полісу №АІ №4490105 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме встановлення обставин видачі МТСБУ бланку вказаного полісу страховику, суд у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 65 ГПК України витребував дану інформацію в Моторно (транспортного) страхового бюро України.

У судові засідання 12.05.2016р., 30.06.16р., 07.07.16р. та 27.07.16р. з'явились уповноважені представники позивача та відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача або її представник у судові засідання 30.06.16р., 07.07.16р. та 27.07.16р. не з'явився.

Копія ухвали суду від 15.06.16р., яка направлялась третій собі на адресу: 65070, АДРЕСА_1 на час проведення судового засідання 30.06.16р. повернулась на адресу Господарського суду міста Києва з відміткою відділення поштового зв'язку «за закінченням терміну зберігання» та адресату не вручена.

Лист про оголошення перерви від 30.06.2016, який направлявся третій особі на адресу: 65070, АДРЕСА_1, на час проведення судового засідання 07.07.2016 на адресу Господарського суду не повернувся.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 956, в якому зазначено, що станом на 07.07.2016 вказане поштове відправлення надійшло до відділення зв'язку «Одеса 70» та адресату не вручено.

Копія ухвали суду від 07.07.16р., яка направлялась третій собі на адресу: 65070, АДРЕСА_1 на час проведення судового засідання 27.07.16р. на адресу Господарського суду міста Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № 845, в якому зазначено, що станом на 27.07.2016 вказане поштове відправлення надійшло не вручено під час доставки.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження третьої особи сторонам невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.9.1 Постанови № 18 суд вважає, що третя особа повідомлена про час і місце розгляду справи судом.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 12.05.16р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання б/н б/д про долучення документів до матеріалів справи, яке судом задоволено, документи долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 12.05.16р. представник позивача подав 2 примірники клопотань про долучення документів до матеріалів справи б/н від 12.05.2016 та б/н б/д, які судом задоволені, документи долучено до матеріалів справи.

Також у судовому засіданні 12.05.16р. представник відповідача подав відзив на позовну заяву № 1055 від 11.05.2016р., в якому останній заперечує проти позовних вимог, посилаючись при цьому на те, що поліс № АI 4490105 є фальшивим та згідно даних Централізованої бази даних МТСБУ бланк серії АI 4490105 полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів належить Приватному акціонерному товариству Страхова компанія «Галицька». Відзив судом долучений до матеріалів справи.

До початку судового засідання 30.06.16р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником позивача подані письмові пояснення по суті спору б/н б/д, в яких позивач зазначає, зокрема, що інформація про втрату бланку полісу або визнання полісу недійсним вноситься страховиком до бази даних МТСБУ самостійно в одноособовому порядку. При цьому МТСБУ не здійснює контроль за достовірністю наданої інформації та не вимагає підтверджень того, що всі вищезазначені дії страховиком були здійснені. В свою чергу відповідач не надав суду доказів визнання полісу № АI 4490105 недійсним або фальшивим, отже позовні вимоги є правомірними. Пояснення долучені судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 30.06.16р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від МТСБУ надійшов лист № 7/2-28/14309 від 25.05.16р. з інформацією з централізованої бази даних МТСБУ щодо полісу № АI 4490105. Лист разом з доданою до нього інформацією судом долучено до матеріалів справи.

Окрім того, до початку судового засідання 30.06.16 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від третьої особи надійшли письмові пояснення разом з доданими до них документами, серед яких, зокрема, оригінал Полісу № АІ 4490105. В поясненнях гр. ОСОБА_1 зазначає, що ним 09.06.15р. було придбано вказаний страховий поліс в ТДВ «СК «Домінанта», де і був застрахований автобус Неоплан д.н. НОМЕР_1, отже, на думку третьої особи, даний поліс не є фальшивим та відповідач має сплатити на користь позивача страхове відшкодування. Також в поясненнях третя особа повідомляє про неможливість прибути в судові засідання в зв'язку зі скрутним матеріальним становищем. Пояснення разом з додатками долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 30.06.16р. представник позивача подав заяву № 1371 від 29.06.16р. про долучення документів до матеріалів справи. Заява судом задоволена, документи долучені судом до матеріалів справи.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 07.07.16р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 1445 від 05.07.2016., в якому останній не визнає позов в повному обсязі, вважаючи його абсолютно необґрунтованим, оскільки поліс №АІ/4490105 є фальшивим та відповідно до даних Централізованої бази МТСБУ бланк серії №АІ/4490105 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів належить ПрАТ "СК "Галицька", що підтверджується витягом з бази даних МТСБУ та листом МТСБУ, з якого вбачається, що поліс №АІ/4490105 виданий ПрАТ "СК "Галицька" та яким застраховано цивільно-правову відповідальність власника гр. ОСОБА_4 транспортного засобу "Chery M11", державний реєстраційний номер НОМЕР_3, зі строком дії 09.11.2014 по 08.11.2015 відповідно. З вищевикладеного, на думку відповідача, вбачається, що у відповідача цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Neoplan" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, застрахована не була, а тому в даному випадку відповідач не є особою відповідальною за збитки позивача.

Крім того, відповідач зазначив, що Довідка ДАІ №67240837 також жодним чином не підтверджує той факт, цивільно-правова відповідальність була застрахована саме у відповідача та не є належним доказом доводів позивача. Відзив на позовну заяву долучено судом до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 27.07.16р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від МТСБУ надійшов лист № 6/3-22/19880 від 21.07.16р., зі змісту якого вбачається, що бланк полісу № АI 4490105 був переданий ПАТ «СК «Галицька» через ПП «Нічний експрес» 28.10.14р., письмового звернення стосовно отримання дозволу МТСБУ на передачу вищевказаного бланку іншому страховику від ПАТ «СК «Галицька» не надходило. Відповідно до інформації, внесеної ПАТ «СК «Галицька» до Єдиної централізованої бази даних щодо обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів МТСБУ, бланк полісу № АI 4490105 08.11.14р. використано для укладання договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів. Лист разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 27.07.16 р. суду не надано.

Від третьої особи заяв та клопотань процесуального характеру на час проведення судового засідання 27.07.16р. до суду не надходило.

Відповідно до 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка третьої особи або її представника в судове засідання обов'язковою не визнавалась, третя особа не скористалась належним їй процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги повідомлення третьої особи про неможливість участі в судових засіданнях, а також той факт, що представники позивача та відповідача проти розгляду справи без участі третьої особи або її представника не заперечували, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності третьої особи або її уповноваженого представника, виключно за наявними у справі матеріалами.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи та оголошував перерву в судовому засіданні, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників сторін було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 27, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники позивача та відповідача в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки сторонам зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

В судовому засіданні 27.07.16р. представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, викладені в позовній заяві, відповів на питання суду.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.07.16р. заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно визначення ст. 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. В силу п. 6 ч. 4 наведеної статті одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.03.15р. між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Альфа Страхування» (страховик за договором страхування, позивач у справі) та гр. ОСОБА_5 (страхувальник за договором) було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0810753.205 (далі - Договір страхування), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням наземним транспортним засобом «KIA RIO», державний номер НОМЕР_2, 2012 року випуску, та додатковим обладнанням, встановленим на ньому, за умовами страхування транспортного засобу (КАСКО).

Франшиза (безумовна) складає 1% (1506,00 грн.) (п. 7.1 Частини 1 Договору страхування).

Територія дії Договору: Україна (п. 7.1 Частини 1 Договору страхування).

Строк дії Договору: з 01.04.15 р. по 31.03.16 р. (п. 9 Частини 1 Договору страхування).

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором страхування, який підпадає під правове регулювання параграфу 2 глави 35 Господарського кодексу України, глави 67 Цивільного кодексу України та Закону України "Про страхування".

Як передбачено ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Аналогічні визначення поняття "договір страхування" містяться в ст. 354 Господарського кодексу України та ст. 979 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ст. 981 Цивільного кодексу України та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про страхування" договір страхування укладається в письмовій формі, а також може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

За визначенням ст. 8 Закону України "Про страхування" страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання. Страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно первинної довідки ДАІ та розгорнутої довідки №67240837 від 30.06.15р. про дорожньо-транспортну пригоду, копії яких долучені до матеріалів справи, 30.06.15р. в м. Кривий Ріг по проспекту Миру, відбулась дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП), за участю транспортного засобу марки «KIA RIO» державний номер НОМЕР_2 під керуванням власника ОСОБА_5 та транспортного засобу марки "Неоплан" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який належить гр. ОСОБА_6, під керуванням водія ОСОБА_1, в результаті якої транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Відповідно до п. 3.1 Частини ІІ Договору страхування страховим випадком за цим Договором визнається Договору страховий випадок - передбачена договором подія (ризик, визначений обраною страхувальником програмою страхування), що відбулася в період дії Договору, з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування страхувальнику/вигодонабувачу на умовах Договору.

При цьому за умовами п.7.1 Частини 1 та п.2.1.1 Частини ІІ Договору страхування одним із стразових ризиків є ДТП - дорожньо - транспортна пригода, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Отже, з огляду на викладене дана дорожньо-транспортна пригода визначена сторонами як страховий ризик, на випадок якого здійснювалось страхування.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 988 Цивільного кодексу України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

За змістом п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" до обов'язків страховика належить, зокрема, при настанні страхового випадку у передбачений договором строк виплата страхового відшкодування, яке ч. 16 ст. 9 даного Закону визначено як страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 990 Цивільного кодексу України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Відповідно до п. 9.1 Загальної частини Договору страхування виплата страхового відшкодування проводиться після встановлення страховиком факту страхового випадку, підтвердження цього факту є визначення розмірів збитків, підтверджених відповідними документами (рахунок СТО, Акт експертної оцінки пошкоджень).

В подальшому, згідно умов Договору страхування страхувальник - гр. ОСОБА_5 звернувся до ПАТ «СК «Альфа Страхування» з заявою від 24.07.15р. про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за Договором КАСКО, шляхом перерахування коштів на рахунок СТО - ФОП ОСОБА_8 Копія заяви наявна у матеріалах справи.

Підпунктом 14.1 Частини ІІ Договору страхування визначено, що виплата страхового відшкодування проводиться страховиком на підставі письмової заяви від страхувальника/вигодо набувача або його довіреної особи/ водія, письмового рішення вигодо набувача про виплату страхового відшкодування страхувальнику і страхового акту (аварійного сертифікату), що складається страховиком.

Відповідно до умов п. 3 Частини І Договору страхування вигодонабувачем визначено Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк».

В матеріалах справи наявна копія листа ПАТ «Ідея Банк» № 062/132050 від 23.09.15р., в якому банк дає згоду на зарахування страхового відшкодування згідно заяви клієнта на розрахунковий рахунок СТО, що здійснюватиме ремонт застрахованого транспортного засобу «KIA RIO» державний номер НОМЕР_2.

Підпунктом 15.5.3. пункту 15.5. Частини ІІ Договору страхування встановлено, що страхове відшкодування виплачується за дорученням страхувальника та за письмовою згодою вигодонабувача, на станцію технічного обслуговування (СТО), якщо виплата страхового відшкодування проводиться на підставі рахунку СТО. В такому разі виплата страхового відшкодування може здійснюватися у два етапи: до розрахунку страхового відшкодування на першому етапі приймається сума збитку у розмірі 75% від рахунку СТО із наданням гарантійного зобов'язання про перерахунок обсягу страхового відшкодування після підтвердження факту виконання відновлювальних (ремонтних) робіт; на другому етапі після надання документів, що підтверджують факт виконання відновлювальних (ремонтних) робіт (акт виконання робіт) та огляду відновлювального (відремонтованого) транспортного засобу здійснюється перерахунок та остаточна виплата страхового відшкодування.

За умовами п.п. 11.1, 11.2 Частини ІІ Договору страхування позивачем враховано знос в розмірі 0,3450% - величину зменшення вартості деталей/вузлів/агрегатів транспортного засобу за період експлуатації та величина зменшення вартості транспортного засобу за період дії Договору.

Окрім цього, як зазначено в поясненнях позивача, при розрахунку страхового відшкодування до вартості відновлювального ремонту застосовано суму зниження в розмірі 22 678,50 грн., що пов'язано з узгодженням фахівцями технічного відділу та СТО вартості відновлювального ремонту та отримання згоди СТО на виконання робіт на суму 110984,00 грн.

Відповідно до матеріалів справи, а саме, рахунку-фактури Дочірнього ФОП ОСОБА_9 № 5001 від 16.07.15р., копія якого міститься в матеріалах справи, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та використаних запчастин визначена у розмірі 133 662,50 грн.

Крім того, відповідно наявного в матеріалах справи звіту № 441/1 про оцінку автомобіля «KIA RIO» державний номер НОМЕР_2, складеного Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕКЛІС» 11.09.15 р., а також ремонтної калькуляції № 441/2015 від 11.09.15 р., що складена на основі комп'ютерної програми Аudatex, яка рекомендована п. 59 додатку 8 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «KIA RIO» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та використаних при цьому деталей, запасних частин та матеріалів склала 115 823,95 грн.

Як свідчать матеріали справи, страховиком - ТДВ "Експрес Страхування" складено страховий акт № 1418.206.15.02.01 від 02.10.15 р., відповідно до якого вищевказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та прийнято рішення про виплату на рахунок ФОП ОСОБА_8 страхового відшкодування в сумі 42743,26 грн., врахувавши при цьому франшизу за договором страхування в сумі 1506,00 грн. та коефіцієнт пропорційності в розмірі 0,98 % згідно п.15.5.6 Частини ІІ Договору страхування.

У відповідності до умов Договору страхування та заяви страхувальника про виплату страхового відшкодування від 24.07.15 р. сума страхового відшкодування в розмірі 42 743,26 грн. була перерахована позивачем на розрахунковий рахунок безпосереднього виконавця відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля - ФОП ОСОБА_8, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією платіжного доручення № 19147 від 16.10.15 р. на вказану суму.

За таких обставин суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується виконання Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Альфа Страхування" умов Договору страхування, а саме виплати страхового відшкодування в розмірі 42 743,26 грн. у зв'язку із настанням страхового випадку страхувальнику - гр. ОСОБА_5., шляхом перерахування вартості запчастин та відновлювального ремонту ТЗ «KIA RIO» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_8 - СТО, яка безпосередньо здійснювала ремонт вказаного пошкодженого транспортного засобу.

Суд звертає увагу на те, що згідно з п. 1.6. Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.03 р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника (-ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу, відповідно до п. 2.3. Методики, - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Водночас, за висновком суду звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Крім того, листом від 19.07.11р. Верховним Судом України роз'яснено, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Отже, наявність рахунка-фактури № 5001 від 16.07.15р. та платіжного доручення № 19147 від 16.10.15р. є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Пунктом 3 частини 2 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків.

Цивільним кодексом України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 частини 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 07.08.15р. у справі № 521/11806/15-П встановлено, що водій ОСОБА_1, 30.06.15р. о 14 год. 00 хв. у м. Кривий Ріг рухаючись по проспекту Миру з боку вулиці Іллічівська у напрямку вулиці Кобилянського, керуючи автомобілем марки «Неоплан» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 не врахував швидкість руху, боковий інтервал та не вибрав безпечну дистанцію, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «KIA RIO» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, чим порушив п.п. 2.3 (б), 12.1. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України. Гр. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення на користь держави штрафу у розмірі 340,00 грн.

Відповідно до ст. 993 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з положеннями ст. 27 Закону України "Про страхування", до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Підставою виплати страхового відшкодування є страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої відбулось пошкодження майна, із володінням та користуванням якого пов'язані майнові інтереси страхувальника, що є об'єктом майнового страхування за укладеним з страховиком договором.

Згідно ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

За приписами ч. 1 ст. 228 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

За таких обставин, в момент виплати страхового відшкодування у позивача - Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування" виникло право зворотної вимоги (регресу) до власника джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу «Наоплан» державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як зазначено позивачем в позовній заяві, станом на дату вчинення ДТП 30.06.15р. цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Неоплан", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована страхувальником ОСОБА_6 у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АІ № 4490105 (далі - Поліс), що підтверджується наявною у матеріалах справи копією вказаного полісу, з наступними умовами: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю, становить 100 000,00 грн.; ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн.; франшиза - 1000,00 грн.; забезпечений транспортний засіб - "Неоплан", державний реєстраційний номер НОМЕР_1; станом на дату скоєння ДТП, а саме 30.06.15 р., Поліс був діючим.

З огляду на вищевикладене, на думку позивача, у Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Альфа Страхування", як у страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором страхування, в межах виплаченої суми виникло право зворотної вимоги до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному вказаним Полісом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №15-рп/2002 від 9 липня 2002р. кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов'язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм позивач - Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" може реалізувати своє право шляхом подачі відповідного позову до суду. Таку ж позицію підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного Суду України від 28.08.12 р. у справі №23/279).

Реалізуючи вказане право та з метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з заявою № 1418/2015 від 09.02.15р. на виплату страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 42743,26 грн., яка була отримана відповідачем 23.02.16 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 389, копія якого долучена до матеріалі справи.

Разом з тим, доказів задоволення вимоги позивача про відшкодування шкоди на відповідну суму матеріали справи не містять, вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Суд зазначає, що правила щодо відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені статтею 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно пункту 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Окрім того, відповідно до ч. 36.6. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно до статті 9 Закону України "Про страхування" франшиза - це частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

В силу ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Таким чином, оскільки згідно із даними Полісу та Договору страхування франшиза становить 1506,00 грн. та 1000,00 грн. відповідно, отже розмір страхового відшкодування, яке просить стягнути позивач, враховуючи розмір завданого застрахованому позивачем транспортному засобу «KIA RIO» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, матеріального збитку та розмір права зворотної вимоги, яке перейшло до позивача в межах ліміту відповідальності страховика за вказаним Полісом за спірним страховим випадком, зменшено на розмір франшиз та становить 41 743,26 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, зазначено позивачем в позовній заяві, та стверджувалось представником позивача в судовому засіданні, свої зобов'язання щодо відшкодування Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Альфа Страхування" в порядку регресу суми в розмірі 41 743,26 грн. всупереч вимогам чинного законодавства відповідач не виконав, в результаті чого за твердженнями позивача у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» утворилась заборгованість перед позивачем, яку останній просив стягнути в поданій позовній заяві.

При цьому позивачем з урахуванням наявності полісу АІ № 4490105, копія якого міститься в матеріалах справи, зобов'язань між винною у скоєнні ДТП особою та страховою компанією відповідача, відповідальною особою визначено саме Товариство з додатковою відповідальністю "Страхове товариство "Домінанта", до якого заявлено позов.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд наголошує, що обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Жодний доказ не має для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доказів визнання недійсними чи розірвання Договору добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.0810753.205 від 31.03.15 р. або його окремих положень суду не надано.

Суд зазначає, що відповідно до ст.ст. 2, 4, 8 ч. ч. 1, 16 ст. 9, ч.1 ст. 16 Закону України «Про страхування» страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України «Про господарські товариства» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про страхування" страхування може бути добровільним або обов'язковим. Одним із видів обов'язкового страхування, згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 вказаного Закону, є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 вищевказаного Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Як зазначено позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, на момент скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Неоплан» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, водія якого визнано винним у вчинені ДТП, застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (відповідач у справі) за полісом №АІ 4490105, відповідно до зазначеної у копії вказаного Полісу інформації.

Відповідно до ч. 1 статті 981 Цивільного кодексу України договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката).

Приписами статті 983 Цивільного кодексу України та частиною 4 статті 18 Закону України "Про страхування" унормовано, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення страхувальником першого страхового платежу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому позивачем з урахуванням змісту наявної в ПАТ «СК «Альфа Страхування» копії Полісу №АІ 4490105, зазначено, зокрема, що поліс набирає чинності з початку зазначеного строку його дії, а саме з 10.06.15р. до 09.12.15р. включно, тобто позивач вважає зазначений поліс діючим та таким, що є підставою зворотної вимоги до відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду, в межах ліміту відповідальності, визначеному вказаним Полісом.

Як вбачається з наданого третьою особою оригіналу поліса № АI 4490105 зміст останнього відповідає даним, зазначеним позивачем, зокрема, застрахованим транспортним засобом є автомобіль «Неоплан» державний реєстраційний номер НОМЕР_1, страховик - ТДВ «СК «Домінанта», страхувальник - ОСОБА_6, строк дії полісу - з 10.06.15 р. до 09.12.15 р. включно.

Згідно ст. 11 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.

Відповідно до п. 2.1. та 3.4.4. Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого розпорядженням Держфінпослуг №566 від 09.07.2010 року, інформацію про укладені поліси вносить сам страховик, яким цей поліс укладено. Згідно з п. 3.4.2. цього Положення на страховикові лежить обов'язок щодо внесення інформації про втрату полісу.

На запит суду, що здійснено ухвалою господарського суду від 12.05.16 р листом Моторного (транспортного) страхового бюро України вих. №7/2-28/14309 від 25.05.16 р.. у справі №910/6932/16 зазначено інформацію з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, відповідно до якої поліс серії АІ №4490105, виданий ПАТ СК «Галицька», яким застраховано цивільно-правову відповідальності власника гр. ОСОБА_4 транспортного засобу легкового автомобіля CHERY M11, д.з. НОМЕР_3, ліміт по життю та здоров'ю 100 000,00 грн., ліміт по майну 50000,00 грн., дата початку та дата закінчення полісу - 09.11.2014 та 08.11.2015 р. відповідно, статус банку полісу: поліс був укладений, але не діє на 24.05.16 р.

Також з доданого відповідачем до відзиву витягу з сайту мережі Інтернет - https://cbd.mtibu.kiev.ua/MTSBU вбачається, що поліс серії АІ №4490105, діючий станом на 31.03.15р., виданий ПАТ СК «Галицька», яким застраховано цивільно-правову відповідальності власника транспортного засобу легкового автомобіля CHERY M11, д.з. НОМЕР_3.

Окрім того, як зазначено у відзиві відповідача, за заявою представника відповідача, Слідчим відділом Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області 23.04.2015р. відомості про кримінальне провадження на підставі ч.5 ст.214 КПК України, відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.214 КПК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002429 з правовою кваліфікацією ст. 358 ч.4 КК України та розпочато розслідування, що підтверджується талоном-повідомленням №000665 про прийняття заяви та листом б/н від 10.04.15 р. Слідчого відділу Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області.

Поряд із цим суд зазначає, що п. 1.6 Порядку замовлення, виготовлення, дистрибуції, обліку бланків страхових документів з обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, затвердженого протоколом Президії МТСБУ від 07.07.2010 року за №238/2010 (далі - Порядок) зазначено, що цей порядок є обов'язковим для виконання страховиками-членами та Дирекцією МТСБУ.

Так, згідно п. 2.5 Порядку видача бланків страхових документів здійснюється дирекцією МТСБУ за умови попередньої оплати страховиком їх вартості в повному обсязі. Видача бланків страхових документів здійснюється дирекцією МТСБУ з оформленням відповідного акту прийому - передачі.

У відповідності до п. 3.1 вказаного Порядку отримані страховиком бланки полісів обліковуються як дирекцією МТСБУ, так і страховиком. За приписами п. 3.2 Порядку такий облік здійснюється шляхом внесення відомостей про бланки до ЦБД МТСБУ.

Крім того, відповідно до п. 3.4 Порядку забороняється передача бланків полісів одним страховиком іншому страховику без наявності письмових згоди дирекції МТСБУ та внесення нею відповідних коригувань про перерозподіл бланків на користь страховика - отримувача бланків до ЦБД МТСБУ.

Як вбачається з листа МТСБУ № 6/3-22/19880 від 21.07.16р., який надійшов на виконання ухвали суду від 07.07.16р. у справі № 910/6932/16, бланк полісу обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АІ № 4490105 був переданий ПАТ «СК «Галицька» через ПП «Нічний експрес» 28.10.14р. в межах діапазону серія АІ з № 4490001 по № 4498000, що підтверджується актом прийому - передачі бланків страхових документів від 28.10.14р. та ватажної декларації № 9068646.

Письмового звернення щодо отримання дозволу МТСБУ на передачу вищезазначеного бланка полісу іншому страховику від ПАТ «СК «Галицька» за МТСБУ за даним останнього не надходило.

Відповідно до інформації, внесеної ПАТ «СК «Галицька» до Єдиної централізованої бази даних щодо обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, бланк полісу № АI 4490105 використано 08.11.14р. для укладання договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності наземних транспортних засобів (полісу).

Приписами п. 3.5 вказаного вище Порядку зазначено, що у разі втрати Бланку страховик несе повну фінансову відповідальність за страховими випадками які матимуть місце за втраченими бланками страхових документів та виконує наступні дії: проводить службове розслідування причин втрати, отримує письмове пояснення від особи, яка втратила Бланк страхового документа, складає акт про втрату із зазначенням причин такої втрати, самостійно приймає рішення щодо способу оприлюднення інформації про втрачені бланки, вносить до ЄЦРБ МТСБУ відомості про кожний втрачений бланк.

Будь-яких даних щодо наявності інформації, що вказаний бланк полісу вибув із володіння ПАТ «СК «Галицька» до МТСБУ та ЄЦРБ МТСБУ надано не було.

Окрім того, згідно п. 12 «Концепції створення єдиної централізованої бази даних МТСБУ « затверджених протоколом № 190 Президії МТСБУ від 05.08.2008 року Страховик повинен вносити інформацію до ЄЦРБ МТСБУ про укладання договорів обов'язкового страхування. Відомості про укладання договору обов'язкового страхування повинні бути внесені до ЄЦБД МТСБУ - протягом 12 робочих днів з моменту підписання страхувальником Полісу, а у разі його анулювання - протягом 5 робочих днів.

Відповідно до п. 13 даної Концепції Страховик несе всю відповідальність за недостовірність та повноту внесеної інформації.

Як встановлено судом інформація про анулювання даного Полісу АІ № 490105 в ЄЦРБ МТСБУ також відсутня.

Таким чином, враховуючи те, що за наявності в матеріалах справи оригіналу полісу серії АІ №4490105 та інформації з Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, в яких містяться суперечливі відомості щодо даного полісу, з урахуванням пояснень відповідача, в яких останній зазначає про те, що товариством не здійснювалось страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу "Неоплан" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт страхування саме відповідачем цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу "Неоплан" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, водій якого винний у скоєнні ДТП та відповідно, у пошкоджені застрахованого позивачем транспортного засобу, отже підстави для відшкодування позивачеві саме ТДВ «СТ «Домінанта» як відповідачем у даній справі 41743,26 грн. в порядку регресу відсутні.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до рекомендацій Вищого господарського суду України, викладених у п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. "Про судове рішення", рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 33 ГПК України на підтвердження факту страхування відповідачем цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу "Неоплан" державний реєстраційний номер НОМЕР_1, яким спричинено механічні пошкодження транспортному засобу «KIA RIO» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога ПАТ "СК «Альфа Страхування» про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 41 743,26 грн. є безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 124, 129 Конституції України, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2002 р. №15-рп/2002 та ст. ст. 4-2, 4-3, 32, 33, 34, 49, 82-85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Повний текст рішення складено та підписано 15 серпня 2016 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон