ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.07.2016 Справа № 905/1815/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Сажневої М.В., розглянувши матеріали справи

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Вінкхаус Україна»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «МИР ОКОН»
простягнення 157 389,30 грн

за участю представників:

від позивачане зявились
від відповідачане зявились
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінкхаус Україна» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «МИР ОКОН» про стягнення заборгованості у розмірі 105625,00 грн та пені у розмірі 51764,30 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором купівлі-продажу обладнання №735fs/06/13-15 від 17.07.2013 щодо здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару.

Відповідач повноважних представників в судові засідання не направив, відзив на позов не надав.

Місцезнаходження відповідача за адресою: 86700, Донецька обл., м. Харцизьк, траса Харцизьк-Іловайськ, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами, в тому числі витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно листа Харківської дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 24.06.2016 № 7-14-286 та інформації, що розміщена на офіційному веб-сайті (http://www.ukrposhta.com/www/upost.nsf/(documents)/05B89C5B88C05079C2257 D7E002C3293) пересилання поштових відправлень до/з міста Харцизьк тимчасово не здійснюється.

Відповідно до пп.3) п.6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 (з наступними змінами) «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції», якщо у господарського суду наявні достовірні (тобто документально підтверджені підприємством зв'язку) відомості про неможливість здійснення поштових відправлень до певних населених пунктів чи місцевостей, то суд не вчиняє дій, зазначених у підпунктах 1 і 2 цього пункту. У такому разі, а також у випадках, коли поштові відправлення учасникам судового процесу все ж було надіслано, але їх повернуто підприємством зв'язку через неможливість вручення, суд здійснює відповідне повідомлення шляхом надсилання телеграми, телефонограми, з використанням факсимільного зв'язку чи електронною поштою або з використанням інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення. У такому разі на примірнику переданого тексту, що залишається у матеріалах справи, зазначаються дата і година його передачі і прізвища та ініціали осіб, які передали і прийняли текст. У матеріалах справи мають міститися документи, що підтверджують отримання учасником судового процесу повідомлення (завірений судом витяг з журналу реєстрації телефонограм, журналу реєстрації електронних поштових відправлень тощо). Підпунктом 4) п.6 вказаного Інформаційного листа передбачено, що за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу і в такий спосіб - інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі «Новини та події суду») офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Господарським судом було розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада в Україні» в мережі Інтернет інформацію про дату, час і місце розгляду даної справи, що підтверджується відповідними роздруківками.

Телефонограми №840 від 03.06.2016 про порушення провадження у справі та №877 від 23.06.2016 про відкладення розгляду справи були прийняті директором відповідача - ОСОБА_1

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судових засідань відповідач був належним чином повідомлений, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд Донецької області

В С Т А Н О В И В :

17.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінкхаус Україна» (продавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «МИР ОКОН» (покупець, відповідач) підписано договір купівлі-продажу обладнання №735fs/06/13-15 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору продавець поставляє покупцю на умовах купівлі-продажу з розстроченням платежу виробниче обладнання, перелік якого наведений в Специфікації (додаток №1).

Згідно з п. 1.2 Договору обладнання, що поставляється в рамках даного договору буде використовуватись покупцем при монтажу віконної фурнітури виробництва фірми WINKHAUS.

17.07.2013 позивачем та відповідачем підписано Специфікацію на обладнання до Договору, у якій погоджено поставку товару на суму 195000,00 грн.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна Договору становить вартість обладнання, що поставляється, і складає 195000,00 грн, в т.ч. ПДВ 32500 грн.

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на суму 195000,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи видатковою накладною №52965669 від 18.07.2013 на поставку товару на суму 195000,00 грн.

Отримання відповідачем товару, зазначеного у видатковій накладній, підтверджується підписом його представника на зазначеній накладній та довіреністю відповідача на отримання товару від позивача.

Відповідачем жодних заперечень щодо отримання товару від позивача не надано.

Частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Зобовязання сторін виникли в порядку статті 11 Цивільного кодексу України з дій юридичних осіб, які в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують зазначені права та обовязки, а укладений між ними правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу та підпадає під правове регулювання норм статей 655-697 Цивільного кодексу України.

До виконання господарських договорів застосовується відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, встановлених цим Кодексом, що передбачено приписами другого абзацу пункту першого статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У статті 692 Цивільного кодексу України зазначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в ст. 193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 3.2 Договору сторони погодили наступний графік оплати обладнання:

3.2.1 Покупець проводить поетапну оплату обладнання рівними частинами в розмірі 8125,00 грн, в т.ч. ПДВ 1354,17 грн на місяць протягом 24 календарних місяців починаючи з місяця підписання даного Договору.

3.2.2 Покупець має право проводити дострокову оплату обладнання .

3.2.3 Загальна сума оплат, має дорівнювати вартості обладнання, визначеної в п. 3.1 даного Договору.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за Договором з поставки відповідачу товару виконав належним чином, тому у відповідача виник обовязок щодо сплати товару.

Проте, в порушення умов Договору, відповідач оплату за товар, поставлений згідно видаткової накладної №52965669 від 18.07.2013, здійснив не в повному обсязі, сплативши на рахунок постачальника лише кошти в загальній сумі 89375,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками по особовому рахунку позивача.

Таким чином, станом на час розгляду справи у відповідача перед позивачем утворилась непогашена заборгованість за договором купівлі-продажу обладнання №735fs/06/13-15 від 17.07.2013 у розмірі 105625,00 грн.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, не надав. Належних доказів погашення заборгованості станом на час вирішення спору відповідачем суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу за отриманий товар у розмірі 105625,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивач також просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 51764,30 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що у випадку порушення умов розрахунку, викладених в п. 3.2 Договору, покупець зобовязаний сплатити на користь продавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день існування боргу не обмежуючись 6-ти місячним строком нарахування, визначеним Господарським кодексом України.

В даному випадку сторонами погоджено в Договорі більший період нарахування пені, ніж визначено ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, а саме за весь період існування боргу, не обмежуючись 6-ти місячним строком нарахування пені.

Оскільки факт прострочення відповідачем виконання грошового зобовязання встановлений судом та по суті відповідачем не спростований, відповідальність у вигляді пені за прострочення виконання зобовязання передбачена Договором, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені є правомірними.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач у розрахунку пені визначає наступні періоди її нарахування:

- за платежами, які повинні бути сплачені з липня 2014 року по квітень 2015 року (8125,00 грн щомісячно) позивач здійснює нарахування пені на кожен періодичний платіж за період з 20.04.2015 по 20.04.2016;

- за платежем, який повинен бути сплачений у травні 2015 року позивач здійснює нарахування пені за період з 01.05.2015 по 20.04.2016;

- за платежем, який повинен бути сплачений у червні 2015 року позивач здійснює нарахування пені за період з 01.06.2015 по 20.04.2016.

Також позивачем вказано, що відповідач повинен здійснити останній платіж за Договором у липні 2015 року і нараховано на зазначений платіж пеню з 01.07.2015 по 20.04.2016.

Однак, суд вважає безпідставним нарахування пені на платіж за липень 2015 року, оскільки згідно з умовами п. 3.2.1 Договору, відповідач повинен був здійснити поетапну оплату обладнання протягом 24 календарних місяців з моменту підписання Договору. Договір між сторонами підписано 17.07.2013. Таким чином, відповідач повинен був здійснювати щомісячну оплату обладнання з липня 2013 року по червень 2015 року (24 календарних місяці). Оскільки останній платіж за Договором відповідач повинен був здійснити у червні 2015 року, вимоги про стягнення пені, нарахованої на платіж за липень 2015 року за період з 01.07.2015 по 20.04.2016 є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Позивачем також невірно визначено строк настання платежу за платежами, які повинні бути сплачені у квітні, травні та червні 2015 року і, як наслідок, невірно визначено початок періоду прострочення відповідача за вказаними платежами. Крім того, у розрахунку пені позивачем не враховано, що в 2016 році 366 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 3 ст. 254 Цивільного кодексу України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місяці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У п. 3.2.1 Договору сторонами погоджений строк оплати, який визначено місяцями.

Таким чином, платіж за квітень 2015 року відповідач зобовязаний був оплатити до 30.04.2015 включно, за травень 2015 року до 01.06.2015 включно (оскільки 31.05.2015 неділя, вихідний день), за червень 2015 року до 30.06.2015 включно.

За здійсненим судом перерахунком пені, нарахованої на платежі за квітень, травень та червень 2015 року, з урахуванням строку настання платежу у відповідача, а також того, що у 2016 році 366 днів, її розмір в цій частині становить 10670,26 грн.

За здійсненим судом перерахунком пені, нарахованої на платежі за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень 2015 року в межах періоду нарахування, визначеного позивачем, а також з урахуванням того, що у 2016 році 366 днів, її розмір є більшим, ніж заявлено позивачем в цій частині до стягнення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійним вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони.

Матеріали справи не містять відповідних заяв чи клопотань позивача.

З огляду на викладене вимоги в частині стягнення пені, нарахованої на платежі за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2014 року, січень, лютий, березень 2015 року, підлягають задоволенню у розмірі, визначеному позивачем, а саме - 36991,26 грн.

З урахуванням вищевикладеного, вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню у загальному розмірі 47661,52 грн.

В іншій частині вимоги позивача про стягнення пені задоволенню не підлягають, у звязку їх з безпідставністю.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «МИР ОКОН» (86700, Донецька обл., м. Харцизьк, траса Харцизьк-Іловайськ, ідентифікаційний код 37517176) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінкхаус Україна» (04074, м. Київ, вул. Лугова, 9, ідентифікаційний код 32380145) заборгованість у розмірі 105625 (сто пять тисяч шістсот двадцять пять) грн 00 коп., пеню у розмірі 47661 (сорок сім тисяч шістсот шістдесят одна) грн 52 коп. та судовий збір у розмірі 2299 (дві тисячі двісті девяносто девять) грн 22 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 01.08.2016

Суддя М.В. Сажнева