ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р.Справа № 922/2155/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

при секретарі судового засідання Кулабуховій А.В.

розглянувши справу

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області в інтересах держави в особі 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державний вищий навчальний заклад "Харківський коледж текстилю та дизайну"
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1
про стягнення коштів в розмірі 18 393,25 грн. та розірвання договору оренди
за участю представників сторін:

представник позивача - Бондаренко Я.О., довіреність №65 від 22.04.2016 р.;

відповідача - ОСОБА_1, паспорт серії НОМЕР_2;

представник третьої особи - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державний вищий навчальний заклад "Харківський коледж текстилю та дизайну" про стягнення коштів у розмірі 18 393,25 грн. та розірвання договору оренду.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди №4931-Н від 29 червня 2011 року.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06 липня 2016 року позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №922/2155/16 та призначено її до розгляду на 26 липня 2016 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Державний вищий навчальний заклад "Харківський коледж текстилю та дизайну" та відстрочено Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Харківській області сплату судового збору в розмірі 4 134,00 грн.

В судовому засіданні 26 липня 2016 року судом оголошувалась перерва до 02 серпня 2016 року.

02 серпня 2016 року через канцелярію Господарського суду Харківської області від Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області надійшла заява про зменшення позовних вимог (вх. №25344), в якій зазначив, що відповідачем в період з 08.06.2016 р. по 22.07.2016 р. частково погашено заборгованість з орендної плати в сумі 13 000,00 грн. Пеня у сумі 4 432,75 грн. та штраф у сумі 913,30 грн. не сплачені, також залишилась не сплаченої заборгованість з орендної плати в розмірі 47,20 грн.

Керуючись статтею 22 Господарського процесуального кодексу України, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати 47,20 грн., пеню в сумі 4 432,75 грн. та штраф у сумі 913,30 грн.

На підставі частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Дослідивши заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області про зменшення позовних вимог та встановивши, що відповідні дії позивача не порушують права і охоронювані законом інтереси сторін, дійшов висновку про прийняття її до розгляду, та продовжує розгляд справи з урахуванням прийнятої заяви.

Присутній у судовому засіданні 02.08.2016 р. представник позивача позовні вимоги, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Відповідач у судовому засіданні 02.08.2016 р. визнав позовні вимоги в частині сплати суми основного боргу, в іншій частині заперечував та просив суд відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи в призначене судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у попередньому судовому засіданні.

За висновками суду, в матеріалах справи № 922/2155/16 достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору та є необхідними для прийняття повного і обґрунтованого судового рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд встановив наступне.

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Харківські області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендар) був укладений договір оренди №4931-Н від 29 червня 2011 року (надалі - Договір оренди), відповідно до предмету якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно - нежитлові приміщення у підвалі площею 135,2 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2, що перебуває на балансі Державного вищого навчального закладу "Харківський коледж текстилю та дизайну".

У відповідності до пункту 1.2. Договору оренди, майно передається в оренду з метою: розміщення буфету, що не здійснює продаж підакцизної групи, у навчальному закладі площею 110,5 кв. м. та розміщення ксерокопіювальної техніки для надання послуг із ксерокопіювання документів на площі 22,0 кв. м.

Згідно з п.2.1. Договору оренди - Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передачі майна.

Пунктом 3.1. Договору оренди (в редакції Додаткової угоди №1 від 13 січня 2015 року) сторони погодили, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорційно її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 р. №786 і становить без ПДВ за перший місяць перерахунку - травень 2014 р. - 3 429,01 грн.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточній місяць (пункт 3.3. Договору оренди).

Згідно пункту 3.7. Договору оренди, орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 50%.

Відповідно до п. 3.7 Договору оренди - орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному п. 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, включаючи день оплати.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання за Договором оренди №4931-Н від 29 червня 2011 року та передав Відповідачу майно, що є предметом договору за Актом приймання-передачі орендованого майна від 29 червня 2011 року.

Відповідно до п. 5.3 Договору оренди - орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Додатковою угодою №2 від 13 січня 2015 року сторонами продовжено строк чинності договору, а саме до 29 квітня 2017 року.

Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач свої зобов'язання з внесення орендних платежів виконував з порушенням строку їх оплати, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість станом на 09 липня 2016 року в розмірі 47,20 грн. (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог).

На час розгляду справи, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем вищезазначеної суми заборгованості за Договором оренди №4931-Н від 29 червня 2011 року в добровільному порядку, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору найму (оренди), згідно якого та в силу ст. 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Окрім того, суд відзначає, що на вказані правовідносини поширюється дія Закону України "Про оренду державного та комунального майна", відповідно до ч. 1 ст. 2 якого, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" передача об'єкта оренди орендодавцем орендареві здійснюється у строки і на умовах, визначених у договорі оренди.

Відповідно до ст. 286 Господарського кодексу України, орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Крім того, згідно частини 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до частини 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України, статей 525-526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається. Зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Умовами Договору оренди передбачено, що Орендар зобов'язався своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату до 12 числа місяця, наступного за звітним, отже строк оплати є таким, що настав.

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків у відповідача наявна заборгованість з орендної плати перед позивачем у розмірі 47,20 грн.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.43 ГПК кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за договором оренди №4931-Н від 29 червня 2011 року, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області в частині стягнення з відповідача суми заборгованості з орендної плати нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Позивачем, за неналежне виконання зобов'язань за Договором оренди №4931-Н від 29 червня 2011 року нараховано до стягнення з відповідача пеню в розмірі 4432,75 грн. та штраф у розмірі 913,30 грн.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Приписами ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до положень статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами спірного договору, а саме пунктом 3.7 Договору оренди визначено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає стягненню до Державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні, відповідно до чинного законодавства України, з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з п. 3.8 Договору оренди, у разі якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 7% від суми заборгованості.

Враховуючи викладене, перевіривши нарахування штрафу позивачем, суд визнає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 913,30 грн. штрафу законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розрахунок заявлених до стягнення пені за Договором оренди №4193-Н від 29 червня 2011 року судом перевірено та визнано невірним у зв'язку з тим, що позивачем неправильно зазначені періоди прострочення зобов'язання.

Згідно пункту 3.7. Договору оренди, орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу щомісячно, до 12 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до вимог діючої Методики безпосередньо до державного бюджету на рахунки, визначені фінансовими органами - у розмірі 50%.

В пункті 1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року зазначено, що якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Таким чином, останнім днем сплати орендної плати за Договором оренди №4193-Н від 29 червня 2011 року є 11 число місяця, наступного за звітним.

Також, суд зазначає, що позивачем нарахування пені здійснювалось за обраний період поступово із сукупних сум боргу, в той час, як нарахування пені повинно було здійснюватись по кожному платежу з орендної плати окремо.

Згідно зі ст. 253 Цивільного кодексу України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому у відповідності до ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені за Договором оренди, враховуючи те, що останній день сплати за квітень 2014 р., вересень 2014 р. грудень 2014 р., березень 2015 р., червень 2015 р., серпень 2015 р. припадав на вихідний день, зазначає, що арифметично вірний розмір пені становить 3 566,80 грн.

В інших частині пеня нарахована неправомірно, а тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.

Розглянувши вимоги позивача про розірвання укладеного Договору оренди, суд зазначає наступне.

Приписами ст. 651 Цивільного кодексу України передбачені загальні підстави для зміни чи розірвання договору. За вимогою однієї із сторін договір може бути змінений або розірваний за рішенням суду при істотному порушенні умов договору іншою стороною.

Поняття дефініції істотного порушення сформульовано в статті 651 Цивільного Кодексу України, а саме: істотним визнається порушення договору однією із сторін, яке спричинить іншій стороні такі збитки, що вона у значній мірі втратить те, на що могла розраховувати при укладанні договору.

Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено право наймодавця відмовитись від договору найму, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Також, порядок та підстави для розірвання договору оренди об'єкту, що є державною власністю, визначені в Законі України "Про оренду державного та комунального майна". Згідно з вимогами ч. 3 ст. 26 цього Закону договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду, арбітражного суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до пункту 3 статті 291 Господарського кодексу України договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу.

Стаття 188 Господарського кодексу України визначає порядок зміни та розірвання господарських договорів, зокрема в п. 2 зазначено, що сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду (п. 4 ст. 188 Господарського кодексу України).

Разом з тим, з наданих суду доказів сплати відповідачем орендної плати за Договором оренди (платіжних доручень) вбачається, що відповідач хоч і не в повному обсязі, проте систематично сплачував орендні платежі на виконання своїх зобов'язань за Договором оренди; внаслідок чого не підтверджується факт нездійснення оплати грошових коштів по орендній платі за Договором протягом 3 місяців підряд з дня закінчення строку платежу, що свідчить про відсутність підстав для розірвання Договору оренди з підстав, викладених позивачем.

Обов'язок орендаря щодо повернення орендованого майна внаслідок розірвання договору оренди є похідним. Враховуючи те, що судом відмовлено в задоволенні позовною вимоги щодо розірвання спірного Договору оренди, вимога щодо зобов'язання Орендаря повернути майно Орендодавцю задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області щодо стягнення заборгованості з орендної плати, пені та штрафу підлягають частковому задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог належить відмовити з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір до державного бюджету покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

а підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 26, 32, 33, 43, 44-49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 відмовити частково.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, ) заборгованість з орендної плати в сумі 47 (сорок сім) грн. 20 коп., пеню в сумі 3 566 (три тисячi п'ятсот шістдесят шість) грн. 80 коп. та штраф у розмірі 913 (дев'ятсот тринадцять) грн. 30 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області (61024, м. Харків, вул. Гуданова, 18, ) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) судовий збір у розмірі 2 756 (двi тисячi сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині розірвання Договору оренди №4931-Н від 29 червня 2011 року та зобов'язанні Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повернути орендоване майно Державному вищому навчальному закладу "Харківський коледж текстилю та дизайну" за Актом приймання-передачі.

Рішення господарського суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через Господарський суд Харківської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.08.2016 р.

Суддя Т.О. Пономаренко

справа №922/2155/16