ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" серпня 2016 р.Справа № 916/1989/15

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімер-Оптикс"

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "Поіск-Ніка"

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: управління майнових відносин Одеської обласної ради

про зобов'язання вчинити певні дії

Суддя Цісельський О.В.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1 довіреність, ОСОБА_2 довіреність

від третьої особи: не зявився

СУТЬ СПОРУ: Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Ексімер-Оптикс" (далі ТОВ "Ексімер-Оптикс") звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Поіск-Ніка" (далі ТОВ "Поіск-Ніка") із урахуванням уточнень про зобовязання відповідача повернути займані ним приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-А, що передавалися за договором оренди майна від 28.04.2012р., укладеного між ОСОБА_3 Одеської обласної ради з майнових відносин та ТОВ "Поіск-Ніка", а саме нежитлові приміщення першого поверху, дві частини технічного поверху, 2 ліфти загальною площею 370,6 м2, а також сходи до технічного поверху цієї будівлі загальною площею 34,8м2 шляхом підписання Акту приймання-передачі повернення майна та зобовязання відповідача привести приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-А, що передавалися за договором оренди майна від 28.04.2012р., укладеного між ОСОБА_3 Одеської обласної ради з майнових відносин та ТОВ "Поіск-Ніка", у стан, що передував передачі майна за цим договором, а саме: демонтувати перегородки, які знаходяться на шостому, сьомому, восьмому поверхах та привести двері ліфтових кабін у придатний для подальшого користування стан шляхом усунення на них швів зварювання.

Рішенням господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року по справі №916/1989/15 позивачу у задоволені позовних вимог було відмовлено у повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року апеляційну скаргу позивача було залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою ВГСУ від 16.06.2016р. Касаційну скаргу ТОВ "Ексімер Оптікс" було задовольнено частково. Рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року прийняті у справі № 916/1989/15 було скасовано в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо повернення ТОВ "Поіск - Ніка" нежитлових приміщень за адресою: м. Одеса, вул. Балківська 42-а, а саме: нежитлових приміщень першого поверху, двох частин технічного поверху, 2 ліфтів, загальною площею 370, 6 м2, а також сходів до технічного поверху цієї будівлі, загальною площею 34, 8 м2, шляхом підписання акта приймання передачі повернення майна.

В іншій частині рішення Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року прийняті у справі № 916/1989/15 залишити без змін. А справу, в частині скасованих висновків було передано на новий розгляд до господарського суду Одеської області.

При цьому, скасовуючи Господарського суду Одеської області від 03.02.2016 року та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 30.03.2016 року прийняті у справі № 916/1989/15 Вищий господарський суд України звернув увагу на наступне.

В судових рішеннях, прийнятих по даній справі не зроблено висновків про те, коли закінчується договір оренди спірного майна.

При розгляді даного спору судами не врахована ч.2 ст. 795 ЦК України, щодо обовязку сторін при поверненні предмета договору найму оформити цю дію відповідним актом.

В звязку з викладеним, судова колегія ВГСУ вважає, що при новому розгляді справи суду необхідно дати оцінку взаємовідносинам сторін, з урахуванням приписів ст. 795 ЦК України.

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 01.07.2016р. справу № 916/1989/15 було передано на новий розгляд судді Цісельському О.В.

Ухвалою суду від 04.07.2016р. справу №916/1989/15 було прийнято до свого провадження в частині позовних вимог про зобовязання відповідача повернути займані ним приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-А, що передавалися за договором оренди майна від 28.04.2012р., укладеного між ОСОБА_3 Одеської обласної ради з майнових відносин та ТОВ "Поіск-Ніка", а саме нежитлові приміщення першого поверху, дві частини технічного поверху, 2 ліфти загальною площею 370,6 м2, а також сходи до технічного поверху цієї будівлі загальною площею 34,8м2 шляхом підписання Акту приймання-передачі повернення майна та її розгляд призначено в судовому засіданні.

02.08.2016р. представник позивача ТОВ "Ексімер-Оптикс" в судовому засіданні заявив про відвід судді Цісельському О.В. надавши відповідну заяву (вх.№19223/16 від 02.08.2016р.).

Розглянувши у нарадчій кімнаті заяву позивача про відвід судді Цісельського О.В. від розгляду справи № 916/1989/15, суд відхилив зазначену заяву, з приводу чого судом була винесена ухвала.

Позивач - ТОВ "Ексімер-Оптикс", на задоволені позовної вимоги наполягає, просить суд її задовольнити з підстав, викладених у його поясненнях, наявних у матеріалах справи та поясненнях від 14.07.2016р. (вх.№17675/16)

Відповідач ТОВ "Поіск-Ніка", проти позовної вимоги заперечує, просить суд в її задоволені відмовити, з підстав викладених у його запереченнях, які наявні в матеріалах справи, а також у письмових поясненнях від 28.07.2016р. (вх.№18828/16) та доповненнях до пояснень від 03.08.2016р. (вх.№19244/16).

Третя особа управління Одеської обласної ради з майнових відносин, в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце його проведення повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень та реєстр поштових відправлень суду.

Як зазначено у третьому абзаці п.3.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011р., в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно з ст.75 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, надані під час судового розгляду, суд встановив наступне:

ТОВ "Поіск-Ніка" є власником нежилих приміщень шостого поверху загальною площею 783,8 м2, що розташовані у будівлі № 42 Д по вул. Балківська у м. Одесі, що підтверджується Свідоцтвом про право власності Серія САА №429955, виданим 25.06.2004р. виконавчим комітетом Одеської міської ради на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №719р від 07.06.2004р., замість договору купівлі-продажу , посвідченого приватним нотаріусом 11.06.2003р., №3543, зареєстрованого ОМБТІ та РОН 22.07.2003р. , згідно якого ТОВ "Поіск-Ніка" придбало у ОСОБА_3 обласної ради з питань використання майна та приватизації 8/100 нежилої будівлі №42-А, що знаходиться у м. Одесі по вул. Балківській, а саме приміщення шостого поверху загальною площею 783,8 м2, та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.05.2014р. за №21458409.

Згідно Свідоцтва про право власності Серія САА №429956, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 25.06.2004р. на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №719р від 07.06.2004р., замість договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 06.11.1998р., р.№1-3817, зареєстрованого ОМБТІ та РОН 23.06.1999р., згідно якого ТОВ "Поіск-Ніка" придбало у ОСОБА_3 обласної ради у справах майна та інвестицій 9/100 нежилої будівлі №42-А, що знаходиться у м. Одесі по вул..Балківській, а саме приміщення сьомого поверху загальною площею 821,5 м2, ТОВ "Поіск-Ніка" є власником нежилих приміщень сьомого поверху загальною площею 821,5 м2, що розташовані у будівлі №42Г по вул. Балківська у м. Одесі.

Згідно Свідоцтва про право власності Серія САА №429955, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 25.06.2004р. на підставі розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради №719р від 07.06.2004р., замість договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 24.07.2001р., р.№4823, зареєстрованого ОМБТІ та РОН 30.07.2001р., згідно якого ТОВ "Поіск-Ніка" придбало у ОСОБА_3 обласної ради у справах майна 81/1000 нежилої будівлі №42-А, що знаходиться у м. Одесі по вул. Балківській, а саме приміщення восьмого поверху загальною площею 784,0 м2, ТОВ "Поіск-Ніка" є власником нежилих приміщень восьмого поверху загальною площею 784,0 кв.м, що розташовані у будівлі №42В по вул. Балківська у м. Одесі.

Зазначене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12.05.2014р. за №21456489.

Як встановлено судом, всі зазначені приміщення, що належать ТОВ "Поіск-Ніка" на праві власності, знаходяться в одній і тій самій будівлі, що має адресу: м. Одеса, вул.. Балківська, 42-А, і присвоєння ним самостійних поштових адрес відбулося у звязку із виділенням кожного придбаного у власність обєкта у окремий обєкт нерухомості .

Рішенням Одеської обласної ради від 10.09.2010 №1199-V "Про внесення доповнень до Переліку обєктів спільної власності територіальних громад області, що підлягають приватизації" вирішено доповнити перелік пунктом 6, відповідно до якого нежитлові приміщення будівлі, загальною площею 4120,6 кв. м, за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-А, підлягали продажу на аукціоні.

28.04.2012р. між ОСОБА_3 обласної ради з майнових відносин (Орендодавець) та ТОВ "Поіск-Ніка" (Орендар) було укладено Договір оренди майна (далі Договір оренди), відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування нежитлові приміщення першого поверху, дві частини технічного поверху, 2 ліфти загальною площею 370,6кв.м., а також сходи до технічного поверху цієї ж будівлі загальною площею 34,8кв.м., розташовані за адресою: м. Одеса. вул. Балківська, 42-А.

Пунктом 9.1. вказаного Договору оренди визначено строк його дії до 31.03.2015р.

06.12.2012 між ОСОБА_3 обласної ради з майнових відносин як продавцем та ТОВ "Ексімер-Оптикс" як переможцем аукціону - покупцем було укладено договір купівлі-продажу 383/1000 частин нежитлової будівлі під №42-А по вул. Балківській у м. Одесі, загальною площею 4066,6 м2, у тому числі: приміщення підвалу, коридори, сходові клітки, підсобні приміщення, туалети, вмивальні, ліфт, вентиляційну камеру, вентиляційну шахту, шляхом продажу на аукціоні.

Рішенням Одеської обласної ради від 04.07.2013 № 861-VI "Про внесення змін до Переліку обєктів спільної власності територіальних громад області, що підлягають приватизації" перелік доповнено пунктом 16, згідно із яким продажу на аукціоні підлягала частка обласної ради в нежитловій будівлі, розташованій за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-а. На виконання вказаного рішення проведено аукціон.

23.12.2013 між ОСОБА_3 обласної ради з майнових відносин як продавцем та ТОВ "Ексімер-Оптікс" як покупцем укладено договір купівлі-продажу 51/1000 частин нежитлової будівлі під №42-А по вул. Балківській у м. Одесі, загальною площею 543,0 м2, та 2 ліфти - вантажний та пасажирський.

Як встановлено судом, господарським судом Одеської області розглядалася справа № 916/445/14, за позовом ТОВ "Поіск-Ніка" до відповідача -ТОВ "Ексімер-Оптикс" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_3 обласної ради з майнових відносин із вимогами не чинити перешкод ТОВ "Поіск-Ніка" у вільному доступі до власних не житлових приміщень, розташованих на 6, 7, 8 поверхах будівлі №42-А по вул. Балківська у м. Одесі, шляхом надання вільного, безперешкодного, цілодобового доступу до власних приміщень; про зобов`язання ТОВ "Ексімер-Оптикс" не чинити перешкод ТОВ "Поіск-Ніка" у вільному користуванні приміщеннями загального користування в будівлі №42-А по вул. Балківська у м. Одесі, а саме: сходами 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8 поверхів, технічним поверхом зі сходами, підвалом, приміщенням першого поверху загальною площею 77,9 м2, ліфтами (пасажирський та вантажний), шляхом надання вільного, безперешкодного, цілодобового користування приміщеннями загального користування.

Рішенням господарського суду Одеської області від 30.04.2015р. по справі № 916/445/14, яке набрало законної сили, було частково задоволено позов ТОВ "Поіск-Ніка" до ТОВ "Ексімер-Оптикс".

Суд зобовязав відповідача по вказаній справі не чинити перешкод ТОВ "Поіск-Ніка" у вільному доступі до власних не житлових приміщень, розташованих на 6,7,8 поверхах будівля № 42-А по вул. Балківській м. Одеси, шляхом надання вільного, безперешкодного, цілодобового доступу до власних приміщень та зобовязав ТОВ "Есімер-Оптикс" не чинити перешкод позивачу по зазначеній справі у вільному користуванні приміщеннями загального користування у будівлі № 24-А по вул. Балківській м. Одеси, а саме: 1,2,3,4,5,6,8 поверхів, технічним поверхом зі сходами, підвалом для розміщення обладнання та інших інженерних комунікацій, необхідних для функціонування власного майна, ліфтами (пасажирський та вантажний), шляхом надання вільного, безперешкодного, цілодобового користування приміщеннями загального користування.

При розгляді справи № 916/445/14 судом було встановлено, що ТОВ "Поіск-Ніка" користувалось нежитловими приміщення першого поверху, двома частинами технічного поверху, 2 ліфтами загальною площею 370,6 м2, а також сходами до технічного поверху загальною площею 34,8 м2, розташованими за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-А на підставі, укладеного з ОСОБА_3 обласної ради з майнових відносин, Договору оренди майна від 28.04.2012р. до січня 2014р.

В подальшому, як встановлено судом по справі 916/445/14, ТОВ "Поіск-Ніка" фактично втратило можливість користування вищевказаним орендованим майном внаслідок неправомірних дій ТОВ "Ексімер-Оптикс", які виразились у виведенні з ладу ліфтів та блокування сходів.

Навіть до нежитлових приміщень 6,7,8 поверхів, які належать відповідачу на праві власності, останній за відсутності інших сходів крім заблокованих позивачем, мав можливість потрапити лише за допомогою будівельної люльки, яка була розташована на зовнішній стіні будівлі.

А майно, яке передавалося відповідачу ОСОБА_3 обласної ради з майнових відносин (Орендодавець) за Договором оренди майна від 28.04.2012р. з січня 2014р. перебуває у користуванні позивача.

Як вбачається з вищевказаного рішення господарського суду, ТОВ "Ексімер-Оптикс" під час вирішення спору по справі №916/445/14 вважало, що після набуття ним права власності на нерухоме майно по договорам купівлі-продажу майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ та міст області шляхом продажу на аукціоні від 06.12.2012р. та від 23.12.2013р. договір оренди від 28.04.2012р., укладений між ТОВ "Поіск-Ніка" та ОСОБА_3 обласної ради з майнових відносин, був припинений, а тому й його користування спірним майном є повністю законним та обґрунтованим.

Як зазначає представник позивача, оскільки відповідно до договорів купівлі-продажу, укладених між ним та ОСОБА_3 обласної ради з майнових відносин, в силу приписів ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нього як до нового власника, перейшли всі права та обовязки наймодавця щодо орендованого майна.

А тому, оскільки це майно було отримано відповідачем саме за актом приймання-передачі, то й орендоване відповідачем майно повинно бути повернуто власнику саме за актом приймання-передачі майна, оскільки в силу приписів ч.2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Як зазначає позивач, він з метою припинення орендних правовідносин направляв на адресу відповідача цінні листи з рекомендованим повідомленням про вручення від 24.02.2015р. №411/15 та 01.04.2015р. №413/15, яким повідомляв про необхідність повернення приміщень до їх власника у стані, що передував передачі майна за договором оренди та необхідності проведення розрахунків.

Окрім того, як вказує позивач, лише 19.04.2016р. представником ТОВ "Ексімер-Оптикс" ОСОБА_4 було отримано від представника ТОВ "Поіск-Ніка" ОСОБА_1 ключі від металевої огорожі (паркану), що загороджує прохід до орендованих приміщень першого поверху, що на думку позивача підтверджує користування відповідачем орендованими приміщеннями станом час розгляду справи в суді.

Відмова відповідача від передачі позивачу у добровільному порядку орендованого майна шляхом підписання акту приймання-передачі цього майна, на думку позивача порушує його права та охоронювані законом інтереси, що й зумовило його звернення до господарського суду Одеської області із відповідним позовом.

Дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню та матеріалів справи, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст.1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Загальними засадами цивільного законодавства, у відповідності до приписів ст.3 Цивільного кодексу України, зокрема, є: судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 4) інші юридичні факти.

Стаття 13 ЦК України встановлює, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до приписів ст.14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Стаття 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

При цьому, якщо приводом звернення до суду зазначено порушення права чи законного інтересу, таке порушення або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Згідно зі ст.129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України).

30.04.2015р. господарським судом Одеської області у справі № 916/445/14 було винесено рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Поіск-Ніка" були задоволені частково. Зазначене рішення залишено в силі постановами Одеського апеляційного господарського суду від 25.06.2015р. та ВГСУ від 13.10.2015р.

При цьому в процесі розгляду справи №916/445/14 судом встановлено та зазначено про це в рішенні наступне: позивач (ТОВ "Поіск-Ніка") на підставі договорів оренди від 29.12.2003р., від 28.04.2012р., укладених між позивачем та ОСОБА_3 обласної ради з майнових відносин (орендодавець), користувався нежитловими приміщеннями першого поверху, двома частинами технічного поверху, 2 ліфтами, загальною площею 370,6м2, а також сходами до технічного поверху, загальною площею 34,8м2, будівлі за адресою м. Одеса, вул. Балківська, 42-А, до січня 2014р.

В подальшому спірне майно вибуло з користування ТОВ "Поіск-Ніка" та перейшло у користування позивача.

Відповідно до ч.2 ст.35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.

Згідно з приписами п. 2.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.11.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус.

Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Матеріалами справи встановлено, що позивач на підставі договору оренди від 28.04.2012р. користувався нежитловими приміщеннями першого поверху, двома частинами технічного поверху, 2 ліфтами, загальною площею 370,6м2, а також сходами до технічного поверху, загальною площею 34,8 м2, будівлі розташованої за адресою м. Одеса, вул. Балківська, 42-А.

За приписами ч.1 ст.795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Про що, між орендодавцем ОСОБА_3 майна Одеської обласної ради та орендарем ТОВ "Поіск-Ніка" 30.04.2012р., було складено акт приймання-передачі майна, яке було предметом оренди за вищенаведеним договором.

Згідно ч.1 ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Відповідно до ч.2 ст.15 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі зміни власника майна, переданого в оренду, до нового власника переходять права і обов'язки за договором оренди.

В разі переходу права власності до інших осіб договір оренди зберігає чинність для нового власника (ч.1 ст.23 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

Як встановлено судом до відповідача, після придбання у третьої особи приміщень, які розташовані у будівлі за адресою вул. Балківська, 42-А у м. Одесі в силу вищенаведених приписів законодавства України перейшли права і обов'язки Орендодавця за договором оренди, укладеним між позивачем та третьою особою.

За умовами договору оренди від 28.04.2012р., а саме п. 9.1. визначено строк його дії до 31.03.2015р.

Положення ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" містять визначений перелік підстав для припинення договору оренди, а саме: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Проте, судом встановлено, що до закінчення терміну дії договору оренди ТОВ "Ексімер-Оптикс", а саме починаючи з січня 2014р. позбавило позивача можливості користуватися обєктом оренди за договором оренди від 28.04.2012р.

В своєму позові позивач посилається на приписи ч.2 ст. 795 ЦК України відповідно до якої повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

При цьому, як вказує позивач, ця норма повністю відповідає договірному обовязку сторін підписати акт прийому-передачі (повернення майна), зазначеному у п.2.3. договору оренди, згідно з яким майно вважається повернутим Орендодавцю з часу підписання сторонами акту приймання-передачі (повернення) майна.

Також позивач вказує, що від відповідача не надходило пропозицій щодо підписання акту приймання-передачі майна.

В судових засіданнях представник позивача посилався на те, що складання акту приймання-передачі майна при його поверненні з оренди відноситься саме до обовязків відповідача згідно приписів договору та закону.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Як вбачається з п.2.3. договору оренди майно вважається повернутим орендодавцю з часу підписання сторонами акта приймання-передачі (повернення) майна.

Пункт 4.2. договору встановлює, що орендар повинен підтримувати орендоване майно у справному стані, запобігати його псуванню та пошкодженню, у разі припинення договору негайно повернути майно орендодавцеві в належному стані не гіршому, ніж на час передачі його в оренду.

З аналізу наведених норм договору та приписів Закону суд не вбачає обовязок орендаря щодо ініціювання процедури складання акту приймання-передачі майна з оренди на який посилається позивач.

В якості підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на листування із відповідачем, а саме на листи, які надіслані позивачем відповідачу за №411/15 від 24.02.2015р., та №413/15 від 01.04.2015р.

З тексту вказаних листів вбачається що позивач посилаючись на те, що договір оренди припинив свою дію 31.03.2014р., однак переоформлення договірних відносин між позивачем та відповідачем шляхом підписання додаткової угоди або підписання договору у новій редакції через зміну власника приміщень не відбулося пропонує відповідачу сплатити орендну плату виходячи із початку фактичного користування відповідачем приміщеннями з 23.12.2013р. у розмірі, визначеному позивачем, сповіщає відповідача про те, що з квітня 2015р. позивач планує використовувати приміщення для власних потреб та зазначає, що приміщення мають бути передані ТОВ "Поіск-Ніка" за актом прийому-передачі не пізніше 31.03.2015р., тобто позивачу було відомо, що договір оренди припиняє свою дію 31.03.2015р.

Проте, суд не приймає до в якості належного та припустимого доказу посилання позивача на лист №411/15 від 24.02.2015р. (т.с.1, а.с.168, 169) оскільки на думку суду, позивач не надав припустимих доказів того, що саме цей лист (саме із таким текстом, копію якого надано до матеріалів справи) було направлено відповідачу згідно із описом вкладення (т.с.1, а.с.170).

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Щодо висновків суду про момент припинення дії договору оренди від 28.04.2012р. суд зазначає наступне.

Згідно із приписами ч.2 ст.795 ЦК України відповідно до якої повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Проте, відповідно до п.9.1. договору оренди встановлено, що він діє з 01.01.2012р. до 31.03.2015р.

Відповідно до ч.1 ст.763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

В силу приписів ч.2 ст.26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено.

Як вбачається із вищенаведених правових норм, у визначені моменту припинення дії договору найму є двояке трактування цього моменту.

Проте, на думку суду частина друга ст.795 ЦК України визначає не момент припинення дії договору найму, а саме момент припинення зобовязання з повернення орендованого майна, що не є тотожним припиненню договору, оскільки момент припинення дії договору не завжди співпадає із моментом припинення зобовязань за цим договором.

Оскільки в силу приписів ст.598 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

З аналізу наведених норм права, суд дійшов висновку, що договір оренди, укладений між управлінням майна Одеської обласної ради та ТОВ "Поіск-Ніка" припинив свою дію саме 31.03.2015р.

Предметом розгляду цієї справи є вимога позивача про зобовязання відповідача повернути займані ним приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Балківська, 42-А, що передавалися за договором оренди майна від 28.04.2012р., шляхом підписання Акту приймання-передачі повернення майна.

Проте, судом встановлено, що на час припинення договору оренди, а саме на 31.03.2015р. відповідач не користувався орендованими приміщеннями в силу того, що позивач позбавив його такої можливості і це встановлено рішенням суду по справі №946/445/14.

Тобто, на думку суду, в даному випадку, позовна вимога позивача спрямована не на повернення приміщень, які, як встановлено матеріалами справи, на час розгляду справи належать позивачу і вже знаходяться в нього у розпорядженні та користуванні, а саме на зобовязанні відповідача оформити акт приймання-передачі як документ, який посвідчує факт повернення майна з оренди, оскільки саме факт оформлення моменту передачі майна з оренди є безумовною вимогою для подальшого застосування до відповідача санкцій.

З цього приводу суд вважає за доцільне зазначити наступне.

По-перше, Позивачем не доведено належними засобами доказування в господарському судочинстві що на час розгляду справи в суді майно, яке було предметом оренди за договором від 28.04.2012р. зайняте відповідачам.

Вимога позивача про зобовязання відповідача повернути займані ним приміщення повинна бути доведеною відповідно до норм ст.ст.33, 34 Господарського процесуального кодексу України належними та припустимими доказами по справі.

По-друге, знаходження спірних приміщень у позивача фактично виключає можливість їх повернення відповідачем позивачу у будь-який спосіб, в тому числі шляхом підписання акту приймання-передачі.

Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов до висновку, що у спірних правовідносинах, що виникли між позивачем та відповідачем, з приводу орендованого майна, позивачем в порушення приписів ст.13 ЦК України здійснено дії які вчиняються з наміром завдати шкоди відповідача, тобто є ознаки зловживання правом власника.

Встановивши, що особа порушує приписи ч.ч.2-5 ст.13 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу цієї особи.

Слід зазначити, що суди здійснюють правосуддя з метою забезпечення захисту прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Винесення судом законного, обґрунтованого і справедливого рішення неможливе без проведення ним всебічного, повного, об'єктивного дослідження усіх обставин справи.

При цьому судове рішення повинно базуватись на принципах верховенства права, неупередженості, незалежності, змагальності сторін та рівності усіх учасників судового процесу.

Як зазначив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004, верховенство права - це панування права в суспільстві.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.

Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню.

У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Крім того, на увагу суду не заслуговує посилання позивача на сталу судову практику, що викладена в постановах ВГСУ від 17.04.2012р. у справі №5021/755/2011, від 29.03.2013р. у справі №5011/14157-2012, оскільки стосується схожих, але інших правовідносин сторін.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи вищенаведене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ТОВ "Ексімер-Оптикс" не обґрунтовані, не законні, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 09 серпня 2016 р.

Суддя О.В. Цісельський