Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "08" серпня 2016 р. Справа № 906/511/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представника позивача: Івашкевич О.Г.- лов. № 10 від 08.01.2016р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 9572,27 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача 9572,27 грн. заборгованості, з яких: 5689,40 грн. заборгованість за безоблікове водокористування, 3572,37 грн. інфляційних та 310,50 грн. 3 % річних.

Ухвалою господарського суду Житомирської області від 26.05.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 23.06.2016р.

18.07.2016 р. та 08.08.2016 р. на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення, що стосуються обставин справи (а.с. 69-72; 87, 88).

08.08.2016р. на адресу суду через загальний відділ від позивача надійшла заява про припинення провадження у справі в частині стягнення 1595,38 грн.

Представник позивача позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових поясненнях.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 82).

10.06.2016р. на адресу суду від відповідача надійшла заява, в якій відповідач позовні вимоги визнає у повному обсязі, однак у зв'язку з тяжким матеріальним становищем просить суд розстрочити виконання рішення суду строком на 6 місяців.

15.06.2016 р. на заяву відповідача позивач надіслав свою заяву про згоду на розстрочку виконання рішення на 6 місяців рівними частинами в сумі 1595,38 грн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.07.2012р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (позивач, виконавець) та Фізичною особою-підриємцем ОСОБА_2 укладено договір № 95 про надання послуг централізованого постачання холодної води і водовідведення (а.с. 9-10).

За умовами п.1.1. договору позивач зобов'язався надавати послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення відповідачу за адресою : АДРЕСА_1 ( магазин "ІНФОРМАЦІЯ_1"), а відповідач в свою чергу зобов'язався своєчасно сплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

За приписами п. 2.1 договору, облік відпущеної питної води та прийнятих строків здійснюється виконавцем та абонентом засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію.

Відповідно до п. 2.3 договору у разі відсутності у абонента засобів обліку на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що виходить з мереж централізованого водопостачання та інших джерел.

Згідно п. 2.4 Договору, у разі тимчасового зняття засобів обліку для ремонту або повірки кількість використаної води та стоків за термін його відсутності (але е більше 2-х місяців) визначаються за середньодобовою витратою за попередні два розрахункових місяці або за 15 днів - у разі тривалості роботи приладу менше 2-х місяців.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що у відповідності до приписів п. 5.4 Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу № 190 від 27.06.2008 року (далі-Правила), періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів обліку проводять відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», а також інших нормативно-правових актів, які регулюють цю сферу діяльності.

Згідно п.5.14 Правил усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією.

У випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п. 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку.

Згідно п.5.15 Правил повірка ремонт та обслуговування засобів обліку, що належать споживачам (кр квартирних), виконуються за їх рахунок.

Пунктом 3.3 Правил встановлено, що у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропусною здатністю труби вводу при швидкості руху в ній 2.0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

05.03.2014р. позивачем за участю відповідача було проведено перевірку вузла обліку та складено відповідний акт (а.с. 13). В ході перевірки було встановлено, що облік водопостачання та водовідведення здійснюється лічильником типу КВ-1,5, заводський номер 288089, 2000 року випуску, на якому міститься свинцева пломба. При цьому в паспорті Держстандартметрологія відсутній штамп про дату повірки лічильника (а.с. 14).

Позивач вказує, що строк чергового повірочного інтервалу для кожного засобу обліку залежно від типу встановлюється у паспорті лічильника води і для лічильників типу КВ-1,5 складає 4 роки.

Згідно наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики Міністерства промислової політики України № 141/212/91 від 15.06.2005 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.06.2005 р за № 687/10967 «Про врегулювання питання щодо збільшення міжповірочних інтервалів лічильників холодної та гарячої води» для лічильників крильчатих номінальних діаметрів DN10-DN20, результати вимірювань яких використовуються під час розрахунків у сфері побутових і комунальних послуг, міжповірочний інтервал установлений 3 роки.

За таких обставин у зв'язку з відсутністю даних щодо проведення чергової повірки засобу обліку, позивачем 27.03.2014 року рекомендованим листом на адресу відповідача за вихідним № 354 направлено припис від 24.03.2014 року на проведення чергової повірки лічильника у термін до 20.04.2014 року (а.с. 15).

27.05.2014 року ФОП ОСОБА_2 (відповідач) звернувся із заявою до TOB «Малин Енергоінвест» про відтермінування повірки лічильника до 20.05.2014 року (а.с. 17).

Наказом від 03.06.2014 року № 60 TOB «Малин Енергоінвест відтерміновано дату проведення чергової повірки засобу обліку води в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» до 20.05.2014р.

Пунктом 2 даного наказу вирішено розрахунок об'єму водокористування за період з 21.05.2014р. по 27.05.2014р. виконати за пропускною спроможністю труби вводу при швидкості руху в ній 2,0 м/с та дією її повним перерізом протягом 24 год/добу (а.с. 18)

Зважаючи, що відповідачем вчасно не здійснено повірку засобу обліку, позивачем за безоблікове водокористування нараховано відповідачу 5689,40 грн, та виставлено для оплати рахунки №1054, № 1055 від 27.05.2014 року на оплату вартості спожитої води та водовідведення (а.с. 21,22).

30.05.2014 року позивачем за участі відповідача здійснено заміну лічильника, про що складено відповідний акт (а.с. 24).

Відповідач виставлені позивачем рахунки не оплатив, у зв'язку з чим 22.10.2015 року за № 1333 на адресу ФОП ОСОБА_2 позивачем направлено претензію з вимогою оплати заборгованості у т.ч. за безоблікове водокористування в сумі 5689,40 грн. у термін до 30.10.2015 року (а.с. 25).

Відповідач відповіді на вказану претензію не надав, заборгованість перед позивачем станом на день звернення до суду не сплатив, що стало підставою для звернення позивача з даним позовом до суду з метою захисту порушеного права.

Під час вирішення спору в суді відповідач частково оплатив заборгованість перед позивачем в сумі 1595,38 грн., що підтврджується банківською випискою від 01.08.2016р. (а.с.85).

За несвоєчасне виконанння грошового зобов'язання, позивачем в порядку ч.2 ст. 625 ЦК України нараховано до стягнення з відповідача 3572,37 грн. інфляційних та 310,50 грн. 3 % річних.

Відповідач відповідно до письмового відзиву позовні вимоги визнав у повному обсязі та просив розстрочити виконання рішення суду на 6 місяців, посилаючись на важке фінансове становище.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 95 від 01.07.2012р. про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору, зокрема, з підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням.

Пунктом 2.1 "Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України" встановлено, що договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та Закону "України "Про житлово-комунальні послуги".

Облік відпущеної питної води та прийнятих стоків здійснюється виробником і споживачами засобами вимірювальної техніки, які занесені до Державного реєстру або пройшли державну метрологічну атестацію (п. 5.1 Правил). Аналогічні положення містить також п. 2.1 договору, укладеного між сторонами.

Періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів обліку проводяться відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", а також інших нормативно-правових актів, які регулюють цю сферу діяльності (п. 5.4 Правил).

Приписами ч. 2 ст. 11 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" (в редакції чинній на момент виявлення порушення) встановлено, що засоби вимірювальної техніки, на які поширюється державний метрологічний нагляд, дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та у продаж і видавати напрокат лише за умови, якщо вони пройшли повірку або державну метрологічну атестацію.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, випускаються з серійного виробництва, ремонту та у продаж, видаються напрокат, на які поширюється державний метрологічний нагляд, підлягають повірці (в редакції чинній на момент виявлення порушення).

За умовами с.2 ст. 28 Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом ЦОВМ.

Підприємства, організації та фізичні особи зобов'язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку

Усі засоби обліку в обумовлені законодавством строки підлягають періодичній повірці. Задовільні результати повірки підтверджують свідоцтвом про повірку або записом з відбитком повірочного тавра у відповідному розділі експлуатаційної документації. Засоби обліку опломбовуються з нанесенням відбитка повірочного тавра в місцях, що передбачені експлуатаційною документацією. У випадку тривалості повірки понад місяць об'єм води визначається відповідно до п. 3.3 цих Правил до дня установки повіреного засобу обліку (п. 5.14 Правил).

Періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів обліку проводиться відповідно до Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність" за рахунок споживача.

Положеннями п. 3.3 Правил унормовано, що у разі безоблікового водокористування виробник виконує розрахунок витрат води за пропускною спроможність труби вводу при швидкості руху води в ній 2,0 м/сек та дією її повним перерізом протягом 24 годин за добу.

За таких обставин, з огляду на те, що відповідачем у встановлені чинним законодавством строки та спосіб не здійснив періодичну повірку приладу обліку, позивач правомірно нарахував відповідачу 5689,40 грн. за безоблікове водокористування.

Щодо строку сплати відповідачем 5689,40 грн. за безоблікове водокристування, то слід зазначити наступне.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що абонент зобов'язаний провести оплату грошовими коштами за надані послуги водопостачання та водовідведення за попередній розрахунковий період згідно рахунку.

Розрахунки за надані послуги здійснюються абонентом за тарифами, затвердженими в установленому порядку виконавчим органом місцевого самоврядування (п. 4.2 договору).

Відповідно до п. 4.3 договору, абонент проводить оплату наданих послуг протягом 3-х банківських днів з дня отримання рахунку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця, але в будь-якому разі не пізніше 5-го числа, наступного за розрахунковим, місяця.

В матеріалах справи містяться рахунки за № 1054 та 1055 від 27.05.2014р., на загальну суму 5689,40 грн. , які виставлялись відповідачу для оплати встановленого безобліковго водокористування . При цьому в даних рахунках встановлено термін для їх оплати - не пізніше 5 числа наступного місяця, що узгоджується з нормами п. 4.3 договору.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин у відповідача виник обов'язок оплати виставлені позивачем рахунки до 06.06.2014р. Відповідач свої зобов'язання виконав неналежним чином, внаслідок чого у нього станом на день звернення з позовом до суду існувала заборгованість в сумі 5689,40 грн.

В процесі вирішення спору відповідачем частково погашено заборгованість в сумі 1595,38 грн., що підтверджується банківською випискою (а.с. 85).

Таким чином заборгованість відповідача перед позивачем станом на день вирішення спору становить 4094,02 грн.

Нормою ст. 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 4094,02 грн. обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та укладеного договору і такими, що підлягають задоволенню.

Водночас в частині стягнення 1595,38 грн. основного боргу суд припиняє провадження у справі на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмету спору в цій частині.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 310,50 грн. 3 % річних та 3572,37 грн. інфляційних суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с.12) 3% річних заявлено за період прострочення грошового зобов'язання починаючи з 06.06.2014р. по 31.03.2016р. на заборгованість в сумі 5689,40 грн. які склали 310,50 грн.

Перевіривши вказаний розрахунок суд встановив, що останній є арифметично вірним та правомірним. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 310,50 грн. 3% річних є обґрунтованою, заявленою у відповідності до норм чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню.

Інфляційні позивачем нараховано за період з липня 2014р. по березень 2016р. на заборгованість в розмірі 5689,40 грн., які складають 3572,37 грн.

Перевіривши вищезазначений розрахунок інфляційних суд встановив, що розрахунок вірним та правомірним. За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 3572,37 грн. інфляційних є обгрунтоваю, заявленою у відповідності до норм чинного законодавства та такою, що підлягає задоволенню.

Розглядаючи клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду суд зазначає про наступне.

Відповідно до ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, зокрема, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Підставою для розстрочення або відстрочки виконання рішення суду можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення суду чи роблять його виконання неможливим у термін або встановлений господарським судом способом.

Відповідно до п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 року за N 9, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Заявляючи клопотання про розстрочку виконання рішення суду відповідач вказує на тяжкий фінансовий стан.

Представник позивача в судовому засіданні не заперечила проти розстрочки виконання рішення суду. Зазначила, що оплата в сумі 1595,38 грн., є першим з шести платежів, які відповідач має здійснити.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги клопотання відповідача, а також те, що позивач не заперечує проти розстрочки виконання рішення суду, а також враховуючи факт першої проплати в сумі 1595,38 грн. з боку відповідача, суд дійшов висновку про розстрочку виконання рішення суду строком на 5 місяців рівними частинами, починаючи з серпня 2016р.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В даному випадку, відповідач позов за підставами та предметом не оспорив, доказів погашення заборгованості в повному обсязі не надав.

Враховуючи вищевикладене, позов підтверджуються належними доказами, що містяться в матеріалах справи та підлягає задоволенню частково на загальну суму 7976,89 грн., з яких 4094,02 грн. основний борг, 310,50 грн. 3 % річних, 3572,37 грн. інфляційних.

В частині стягнення 1595,38 грн. основного боргу провадження у справі припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (11601, Житомирська область, м.Малин, вул. Український повстанців, 25А, )

- 4094,02 грн. основного боргу;

- 310,50 грн. 3 % річних;

- 3572,37 грн. інфляційних, розстрочивши виконання рішення суду в цій частині частині строком на 5 місяців за наступним графіком:

- до 31.08.2016р.- в сумі 1595,38грн.;

- до 30.09.2016р. - в сумі 1595,38грн.;

- до 31.10.2016р. - в сумі 1595,38грн.;

- до 30.11. 2016р. - в сумі 1595,38грн.;

- до 31.12.2016р. - в сумі 1595,37грн.;

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Малин Енергоінвест" (11601, Житомирська область, м.Малин, вул. Український повстанців, 25А, )

- 1378,00 грн. судового збору.

4. В частині стягнення 1595,38 грн. основного боргу провадження у справі припинити на підставі п.1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 11.08.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2- відповідачу (рек. з повід.)