ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2016 р.Справа № 911/1631/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Державного підприємства "Регіональні електричні мережі", м.Вишгород (Київська область)
до Приватного піприємства "Донком", м. Харків
про визнання недійсним правочину
за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Державне підприємство Регіональні електричні мережі - звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача Приватного підприємства Донком - про визнання недійсним договору закупівлі робіт №59-М від 06.12.2013 р., в редакції додаткової угоди від 27.12.2013 р., додаткової угоди №2 від 09.01.2014 р. та додаткової угоди №3 від 29.01.2014 р.

Позовні вимоги вмотивовано внесенням відповідними додатковими угодами змін до договору, що на думку позивача є порушенням вимог ч. 5 ст. 30 Закону України Про здійснення державних закупівель (№2289-VI, що діяв до 10.04.2014р.).

Ухвалами суду у двній справі явка представників сторін в судове засідання визнавалась обов'язковою, витребовувались додаткові угоди до договору: від 27.12.2013 р., №2 від 09.01.2014 р.; докази настання форс-мажорних обставин; додаткове нормативно-правове обгрунтування підстав визнання недійсним спірного договору, передбачених чинним законодавством; у зв'язку з неявкою сторін у судові засідання, ненаданням ними витребуваних судом документів, розгляд справи неодноразово відкладався.

Сторони своїх уповноважених представників в судові засідання, в тому числі 01.08.2016 р., не направили, всіх витребуваних судом документів не надали, про причини неявки суд не повідомили, хоча про розгляд справи судом були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень (арк.с. 36-38, 48-50,98,104-105 ).

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що рішенням господарського суду Київської області від 06.10.2015 рр. у справі №911/3201/15 за позовом відповідача у даній справі до позивача у даній справі про стягнення заборгованості за договором №59-М про закупівлю робіт від 06.12.2013 р., позовні вимоги задоволено; в порядку п. 1 ст. 83 ГПК України відповідний договір судом недійсним не визнано.

Судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для реалізації їх процесуальних прав для встановлення фактичних обставин у даній справі. Враховуючи, що двомісячний строк розгляду даної справи, визнаний ст. 69 ГПК України, сплинув, суд вважає за можливе, відповідно до ст. 75 ГПК України, справу розглянути за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши надані учасниками судового процесу засвідчені копії документів, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

06.12.2013 р. за результатами конкурсних торгів між сторонами був укладений договір №59-М про закупівлю робіт (надалі договір), за яким генпідрядник (відповідач) зобовязався у 2013 році виконати роботи - модернізацію ПС 35 кВ „Краснодара Краснодонського ТЕУ ЛФ ДП „Регіональні електричні мережі (заміна трансформатора Т1), зазначені в локальних кошторисах, що додаються до „Договірної ціни на будівельно-монтажні роботи (додаток №1 до договору), а замовник (позивач) прийняти і оплатити такі роботи.

Відповідно до п. 3.1 договору, сума договору становить 1256076,00 грн. та складається з: вартості будівельно-монтажних робіт (додаток №1 до договору „Договірна ціна будівельно-монтажних робіт) у сумі 70255,20 грн.; вартості обладнання (додаток №2 до договору „Специфікація на поставку обладнання) у сумі 1185820,80 грн.

В пункті 4.1 договору сторони домовились, що замовник перераховує генпідряднику аванс в розмірі 400000,00 грн. протягом 3 днів з моменту підписання договору.

Зі змісту п. 5.1 договору вбачається, що строк виконання робіт за договором становить 14 робочих днів з моменту отримання авансу.

Згідно з п. 10.1 договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2014 р., а в частині фінансових зобовязань - до повного їх виконання сторонами.

27.12.2013 р. сторонами укладено додаткову угоду до договору, відповідно до п. 1 якої сторони виклали п. 10.1 договору в новій редакції, домовилися, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 02.05.2014 р., але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

09.01.2014 р. сторонами було укладено додаткову угоду №2 до договору, якою п.3.1 договору викладено в такій редакції: „п. 3.1. Сума, визначена у договорі становить 1243515,24 грн.. Також сторони додаток №2 до договору „Специфікація обладнання поставки генпідрядника виклали у редакції додатку №1 до цієї додаткової угоди.

Згідно Специфікації обладнання поставки генпідрядника в редакції додаткової угоди №2 від 09.01.2014 р. вартість обладнання з урахуванням ПДВ складає 1173260,04 грн.

29.01.2014 р. сторонами було укладено додаткову угоду №3 до договору, якою в п. 1 викладено п. 4.1, 5.1 та 10.1 договору в новій редакції. Так, сторони домовились, що відповідно до п. 4.1 замовник перераховує генпідряднику аванс в розмірі 560000,00 грн. протягом 75 днів з моменту підписання договору. Пункт п. 5.1 виклали в редакції, за якою виконання робіт «під ключ» закінчується генпідрядником до 01.06.2014 р. або не пізніше 25.12.2014 р. Пункт 10.1 сторони погодили в редакції, згідно з якою договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 01.07.2014 р. або до повного виконання сторонами зобовязань.

В пункті 2 додаткової угоди №3 від 29.01.2014 р. до договору сторони виключили Додаток №3 до договору (Календарний графік робіт на 2013 рік).

Позивач стверджує про наявність форс-мажорних обставин, які виникли з квітня 2014 року та підтверджуються сертифікатом Київської ТПП.

На підтвердження вказаних форс-мажорних обставин позивач самого сертифікату Київської ТПП не надав, а на підствердження їх існування посилається як преюдицію на рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2016 р. у справі №922/5646/15 (суддя Ольшанченко В.І.).

Позивач вважає, що внесення змін до договору вказаними додатковими угодами не відповідає вимогам ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», у звязку з чим договір в редакції наведених додаткових угод, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто правомірність правочину презюмується.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивач вважає, що додаткові угоди до договору є недійсними на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, оскільки не відповідають, на його думку, ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (від 01.06.2010 р. № 2289-VI, в редакції, яка діяла на момент укладення спірних додаткових угод).

За приписами ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (від 01.06.2010 р. № 2289-VI, який діяв на момент укладення спірних додаткових угод), умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту пропозиції конкурсних торгів або цінової пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі.

Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов'язань сторонами у повному обсязі, крім випадків: 1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2) зміни ціни за одиницю товару не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі; 3) покращення якості предмета закупівлі за умови, що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі; 4) продовження строку дії договору та виконання зобов'язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об'єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної у договорі; 5) зміни умов у зв'язку із застосуванням положень частини шостої цієї статті (дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку ч. 6 ст. 40 цього Закону); 6) узгодженої зміни ціни в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг); 7) зміни ціни у зв'язку із зміною ставок податків і зборів пропорційно до змін таких ставок; 8) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни залежно від зміни такого курсу, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Отже, наведена норма в зазначених вище випадках допускає зміну істотних умов договору держаної закупівлі.

Враховуючи призумпцію правомірності правочину, обовязок спростування правомірності внесення змін до договору спірними додатковими угодами, їх дійсності та відповідності вимогам чинного законодавства покладено саме на позивача.

Обгрутовуючи недійсність спірних додаткових угод (абз.5 арк. позовної заяви 2), позивач зазначає, що ними було внесено змінити до умов договору щодо продовження строку дії договору та виконання робіт.

Однак, вказані твердження позивача не відповідають фактичним обставинам, оскільки зміст додаткової угоди від 27.12.2013 р. до договору свідчить про внесення змін до договору щодо строку дії догору; додаткової угоди №2 від 09.01.2014 р. до договору - щодо зміни вартості трансформатора; додаткової угоди №3 до договору від 29.01.2014 р. - щодо умов перерахування генпідряднику авансу, строку виконання робіт «під ключ», строку дії договору, виключення Додатоку №3 до договору (Календарний графік робіт на 2013 рік).

Окрім того, позивачем не надано доказів, які б свідчили про відсутність форс-мажорних обставин, затримки фінансування витрат замовника за договором №59-М про закупівлю робіт від 06.12.2013 р., з якими положення п. 4 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (від 01.06.2010 р. № 2289-VI, який діяв на момент укладення спірних додаткових угод) пов'язують можливість внесення змін до договору.

Надане позивачем рішення господарського суду Харківської області від 20.04.2016 р. у справі №922/5646/15 (суддя Ольшанченко В.І.) за позовом позивача у даній справі до відповідача у даній справі про розірвання договору №59-М про закупівлю робіт від 06.12.2013 р. містить посилання на сертифікат Київської ТПП та інтерпретований судом в контексті розгляду спору про розірвання договору витяг зі змісту такого сертифікату.

За таких обставин, враховуючи, що ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили, а судочинство здійснюється з урахуванням принципу безпосередності судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності чи відсутності форс-мажорних обставин в контексті п. 4 ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (від 01.06.2010 р. № 2289-VI, який діяв на момент укладення спірних додаткових угод).

В позовній заяві позивачем не обгрунтовано і в ході розгляду даної справи не надано доказів, які б спростовували правомірність правочину з огляду на його суперечність ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (від 01.06.2010 р. № 2289-VI, який діяв на момент укладення спірних додаткових угод).

Разом з тим, як свідчить зміст спірних додаткових угод, сторони при їх укладенні керувались умовами договору та положеннями ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», які визначають підстави та порядок внесення змін до договору про державну закупівлю.

Крім того, при розгляді справи №922/5646/15 (суддя Ольшанченко В.І.) встановлено, що 16.06.2014 р. відповідач у даній справі поставив позивачу у даній справі на адресу Луганської філії обладнання за договором (трансформатор трифазний з трьома обмотками олійними ТМН-4000/35У1), а позивач прийняв його без будь-яких зауважень. Позивач у даній справі частково виконав свої грошові зобовязання перед відповідачем у даній справі за договором, сплативши на користь останнього 150000,00 грн.

Рішенням господарського суду Київської області від 06.10.2015 рр. у справі №911/3201/15 (за позовом відповідача у даній справі до позивача у даній справі про стягнення заборгованості за договором №59-М про закупівлю робіт від 06.12.2013 р.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.01.16 та постановою Вищого господарського суду України від 12.05.2016 р., з позивача у даній справі на користь відповідача у даній справі стягнуто заборгованість за договором в сумі 463260,04 грн., заперечення відповідача з приводу відсутності підстав для стягнення даної суми коштів визнано необґрунтованими.

Зважаючи на викладене, суд констатує, що позивачем, в порушення вимог ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не доведено та не обґрунтовано невідповідність спірних додаткових угод вимогам ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (від 01.06.2010 р. № 2289-VI, який діяв на момент укладення спірних додаткових угод), як підставу для визнання їх недійсними відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України.

З огляду на наведене, суд відмовляє в задоволенні позову саме через недоведеність обставин, з якими позивач пов'язує недійсність спірних додаткових угод з підстав, викладених у позовній заяві.

Посилання відповідача, як на підставу для відмови у позові, на ті обставини, що рішенням господарського суду Київської області від 06.10.2015 рр. у справі №911/3201/15 за позовом відповідача у даній справі до позивача у даній справі про стягнення заборгованості за договором №59-М про закупівлю робіт від 06.12.2013 р., яким позовні вимоги задоволено, в порядку п. 1 ст. 83 ГПК України відповідний договір не визнано недійсним є юридично неспроможними.

Так, п. 1 ст. 83 ГПК України господарському суду належить право (а не обовязок) при прийнятті рішення визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Нереалізація судом передбаченого п. 1 ст. 83 ГПК України права не свідчить про вирішення спору щодо недійсності такого договору як такого, що суперечить законодавству.

Окрім того, недійсність договору з огляду на конкретно визначені законодавством підстави не була предметом розгляду у справі №911/3201/15.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України, відповідно до якої при відмові в задоволенні позову судові витрати покладаються на позивача. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

З огляду на наведене, відповідно до ч. 5 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» від 01.06.2010 р. № 2289-VI, ст.ст. 16, 203, 204, 215 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову відмовити.

Повне рішення складено 07.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_1