ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 р. Справа № 925/847/16

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Васяновича А.В.,

секретар судового засідання Гень С.Г.,

за участі представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 - представник за довіреністю,

від відповідача представник не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю Шоколадна компанія

МИР, м. Дніпро

до публічного акціонерного товариства Ватутінський

хлібокомбінат, м. Ватутіне, Черкаська область

про стягнення 524 934 грн. 34 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Черкаської області з позовом звернулося товариство з обмеженою відповідальністю Шоколадна компанія МИР до публічного акціонерного товариства Ватутінський хлібокомбінат про стягнення заборгованості, у звязку з неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання №К0046 від 01 липня 2015 року в розмірі 524 934 грн. 34 коп., а саме: 375 063 грн. 75 коп. сума боргу за поставлений товар, 6 416 грн. 78 коп. 3% річних, 86 837 грн. 25 коп. пеня, 37 506 грн. 00 коп. штраф та 19 110 грн. 56 коп. інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26 липня 2016 року порушено провадження у справі та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 11 серпня 2016 року.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю.

Викликаний в судове засідання представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 26 липня 2016 року було зобовязано відповідача надати до суду відзив на позовну заяву з посиланням на мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача, а також докази, що обґрунтовують відхилення позовних вимог.

Оскільки відповідач не був позбавлений права надати до суду необхідні докази та свої доводи і міркування щодо предмету спору шляхом письмових пояснень та заперечень, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, та оскільки явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні, яке відбулося 11 серпня 2016 року згідно ст. 85 ГПК України було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення зі справи №925/847/16.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково виходячи з наступного:

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено господарським судом під час розгляду справи, 01 липня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю Шоколадна компанія МИР (постачальник) та публічним акціонерним товариством Ватутінський хлібокомбінат (покупець) було укладено договір постачання за №К0046.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позивач свої зобовязання за договором поставки виконав та поставив відповідачу товар на суму 408 442 грн. 75 коп., що підтверджується копіями видаткових накладних:

- від 04 листопада 2015 року за №00Г/101933 на суму 41 517 грн. 00 коп.;

- від 12 листопада 2015 року за №00Г/102545 на суму 35 668 грн. 00 коп.;

- від 13 листопада 2015 року за №00Г/102598 на суму 33 698 грн. 25 коп.;

- від 18 листопада 2015 року за №00Г/102835 на суму 27 468 грн. 00 коп.;

- від 23 листопада 2015 року за №00Г/103087 на суму 27 468 грн. 00 коп.;

- від 27 листопада 2015 року за №00Г/103364 на суму 20 200 грн. 50 коп.;

- від 02 грудня 2015 року за №00Г/102864 на суму 36 724 грн. 50 коп.;

- від 04 грудня 2015 року за №00Г/103735 на суму 22 903 грн. 50 коп.;

- від 08 грудня 2015 року за №00Г/103868 на суму 45 559 грн. 50 коп.;

- від 10 грудня 2015 року за №00Г/104110 на суму 23 278 грн. 50 коп.;

- від 11 грудня 2015 року за №00Г/104215 на суму 23 278 грн. 50 коп.;

- від 16 грудня 2015 року за №00Г/104491 на суму 22 302 грн. 00 коп.;

- від 22 січня 2016 року за №00Г/106080 на суму 41 229 грн. 00 коп.;

- від 27 січня 2016 року за №00Г/106297 на суму 7 147 грн. 50 коп.

Товар було прийнято відповідачем, що підтверджується підписом уповноваженої особи у видаткових накладних та відтиском печатки публічного акціонерного товариства Ватутінський хлібокомбінат.

Однак відповідач обовязок щодо оплати поставленого товару виконав частково сплативши 33 379 грн. 00 коп., в звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 375 063 грн. 75 коп.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з п. 4.1. договору поставки покупець сплачує вартість товару протягом 21 календарного дня з моменту поставки.

Отже, з урахуванням умов п. 4.1. договору поставки строк оплати поставленого товару 04 листопада 2015 року настав 25 листопада 2015 року, поставленого товару 12 листопада 2015 року - 03 грудня 2015 року, поставленого товару 13 листопада 2015 року - 04 грудня 2015 року, поставленого товару 18 листопада 2015 року - 09 грудня 2015 року, поставленого товару 23 листопада 2015 року - 14 грудня 2015 року, поставленого товару 27 листопада 2015 року - 18 грудня 2015 року, поставленого товару 02 грудня 2015 року - 23 грудня 2015 року, поставленого товару 04 грудня 2015 року - 25 грудня 2015 року, поставленого товару 08 грудня 2015 року - 29 грудня 2015 року, поставленого товару 10 грудня 2015 року - 31 грудня 2015 року, поставленого товару 11 грудня 2015 року - 01 січня 2016 року, поставленого товару 16 грудня 2015 року - 06 січня 2016 року, поставленого товару 22 січня 2016 року - 12 лютого 2016 року, поставленого товару 27 січня 2016 року - 17 лютого 2016 року.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем всупереч ст. ст. 33, 34 ГПК України не було доведено факту своєчасного здійснення, на підставі умов договору поставки, розрахунку з позивачем за поставлений товар.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином сума боргу в розмірі 375 063 грн. 75 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку.

Крім того заборгованість відповідачем не заперечується, про що сторонами складено та підписано акт звірки взаємних розрахунків, згідно якого станом на 12 травня 2016 року борг складає 375 063 грн. 75 коп. (а.с. 32).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобовязання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Згідно п. 9.3. договору у випадку не дотримання покупцем термінів оплати згідно п.п. 4.1. та 7.2. цього договору, покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несплаченого товару за кожний день прострочення.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 86 837 грн. 25 коп. пені згідно розрахунку, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.34-40).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Сторони домовились про те, що нарахування неустойки (штраф, пеня) за прострочення виконання зобовязань припиняється через три роки з дня, коли такі зобовязання повинно бути виконане (п. 9.7. договору).

Частина 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції.

Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто сторонами самостійно було визначено інший строк нарахування штрафних санкцій, що не суперечить вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення 19 110 грн. 56 коп. боргу, що виник внаслідок інфляції та 6 416 грн. 78 коп. 3% річних згідно розрахунку, що знаходиться в матеріалах справи (а.с.41-46).

Водночас при нарахуванні пені та 3% річних позивачем не враховано приписи ст. 253 ЦК України згідно якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином з урахуванням вимог ст. 253 ЦК України розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача складає 86 421 грн. 13 коп., в решті стягнення пені в розмірі 416 грн. 12 коп. слід відмовити.

Розмір 3% річних здійснений судом з урахуванням вимог ст. 253 ЦК України складає 6 433 грн. 52 коп., водночас позивачем заявлено до стягнення 6 416 грн. 78 коп. 3% річних, а тому з відповідача підлягає стягненню заявлена сума річних.

Здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3. судом встановлено, що розмір інфляційних, який підлягає стягненню з відповідача становить 18 716 грн. 39 коп., в решті стягнення інфляційних в сумі 394 грн. 17 коп. слід відмовити.

Пунктом 9.3. договору (з урахуванням протоколу розбіжностей до договору постачання №К0046 від 01 липня 2015 року) визначено, що у випадку, якщо прострочення оплати перевищує 30 календарних днів, додатково покупець сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% від несплаченої суми, але не менше 500 грн. 00 коп.

Позивачем також заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача 37 506 грн. 00 коп. штрафу, що складає 10% від суми боргу (неоплаченого товару).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

При цьому судом враховано відповідні висновки, що викладені в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2012 року N 06/5026/1052/2011.

Оскільки борг за поставлений товар відповідачем не сплачено, то заявлена до стягнення сума штрафу підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку.

При цьому, враховуючи значні строки невиконання зобовязання відповідачем, поведінку винної сторони та інші обставини які свідчать, що даний випадок не є винятковим, суд не вбачає підстав для зменшення в порядку ст. 83 ГПК України розміру неустойки, яка підлягає стягненню.

Судові витрати підлягають розподілу між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 49, 82 - 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства Ватутінський хлібокомбінат, вул. Транспортна, 33, м. Ватутіне, Черкаської області, ідентифікаційний код 00380669 на користь товариства з обмеженою відповідальністю Шоколадна компанія МИР, вул. Марії Кюрі, 5, м. Дніпро, ідентифікаційний код 32140004, р/р 3948 у відділенні ПАТ ПУМБ у м. Дніпропетровськ, МФО 334851 375 063 грн. 75 коп. основного боргу, 18 716 грн. 39 коп. інфляційних втрат, 6 416 грн. 78 коп. 3% річних, 86 421 грн. 13 коп. пені, 37 506 грн. 00 коп. штрафу та 7 813 грн. 91 коп. витрат на сплату судового збору.

3. В решті вимог в позові відмовити.

Видати відповідний наказ після набрання рішення законної сили.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду в порядку та строки передбачені розділом ХІІ ГПК України.

Повне рішення складено 12 серпня 2016 року.

Суддя А.В.Васянович