КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р. Справа№ 910/6097/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Кропивної Л.В.

Дідиченко М.А.

за участю представників:

від позивача - Попович Л.В., довіреність № б/н від 14.06.2016; Лапій А.В., довіреність № б/н від 18.12.2015;

від першого відповідача - Камишева К.В., довіреність № б/н від 13.06.2016;

від другого відповідача - Уманець С.Г., довіреність № б/н від 27.05.2016,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу господарського суду міста Києва від 05.07.2016р. про зупинення провадження у справі №910/6097/16 (суддя Домнічева І.О.) за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" до приватного акціонерного товариства "Укрторгімпекс" та товариства з обмеженою відповідальністю "Нео-Бізнес Системи" про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити дії.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" звернулось до господарського суду з позовом до приватного акціонерного товариства "Укрторгімпекс" та товариства з обмеженою відповідальністю "Нео-Бізнес Системи" про визнання договору від 01.01.2007 №01/01-07 недійсним та зобов'язання першого відповідача звільнити займані складські приміщення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.07.2016р. провадження у даній справі №910/6097/16 було зупинено до закінчення процесу реорганізації публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

При прийнятті вказаної ухвали, суд дійшов висновку про те, що до завершення процедури реорганізації в тому числі і до завершення процедури переоформлення правовстановлюючих документів на нерухоме майно саме за позивачем і виключення з ЄДРПОУ підприємств Державної адміністрації залізничного транспорту підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яким раніше належало таке нерухоме майно (в тому числі і складські приміщення), неможливо встановити факт належності позивачу прав на спірне майно, а отже розгляд даної справи є неможливим.

Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу господарського суду міста Києва від 05.07.2016р. у справі №910/6097/16 скасувати та передати справу до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково ототожнює публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" з ДАЗТУ "Укрзалізниця" та ДТГО "Південно-Західна залізниця", які не є сторонами у даній справі, а отже їх реорганізація не може бути підставою для зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 03.08.2016 представники апелянта - позивача у справі підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти задоволення вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Частиною 5 ст. 106 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення місцевого господарського суду.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду - скасуванню, з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є вимоги публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" про визнання договору від 01.01.2007 №01/01-07 недійсним та зобов'язання першого відповідача звільнити займані складські приміщення.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що оскільки укладений між приватним акціонерним товариством "Укрторгімпекс", як замовником та товариством з обмеженою відповідальністю "Нео-Бізнес Системи", як виконавцем договір від 01.01.2007 №01/01-07 про надання складських послуг є удаваним, тобто вчинений відповідачами з метою приховання іншого правочину, а саме договору оренди, такий договір підлягає визнанню недійсним.

Крім цього, позивач, посилаючись на наявність у нього певних прав на майно (складські приміщення, в яких згідно вказаного договору виконавець надає складські послуги замовнику), просить суд зобов'язати приватне акціонерне товариство "Укрторгімпекс" звільнити вказані приміщення.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно п. 2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин.

Отже, з позовом про визнання договору недійсним може звернутися особа, яка не є стороною правочину та яка вважає, що її права та охоронювані законом інтереси були ним порушені.

Таким чином, у даному випадку процес реорганізації позивача жодним чином не перешкоджає розгляду вказаних позовних вимог, оскільки як вже було зазначено із позовом про визнання договору недійсним може звернутися особа, яка не є стороною правочину та яка вважає, що її права та охоронювані законом інтереси були ним порушені.

Крім цього, позивач, обґрунтовуючи вимоги про зобов'язання приватного акціонерного товариства "Укрторгімпекс" звільнити складські приміщення, посилається на наявність у нього майнових прав на вказане майно.

Для дослідження вказаних обставин реорганізація позивача не є перешкодою.

Так, для вирішення спору у даній справі по суті суд має можливість не зупиняючи провадження у справі, встановити, зокрема, наявність у позивача майнового права на спірне майно та чи є позивач правонаступником ДТГО "Південно-Західна залізниця" саме на даний час і виходячи із встановлених обставин вирішити спір по суті.

Крім того, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках:

1) призначення господарським судом судової експертизи;

2) надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування;

3) заміни однієї з сторін її правонаступником.

Отже, зупинення провадження з наведених підстав є правом, а не обов'язком суду.

Так, саме по собі здійснення реорганізації підприємства сторони у справі не є однозначною підставою для зупинення провадження у справі. При цьому, суд має виходити з того чи має він можливість розглянути спір за чинних обставин не зупиняючи провадження у справі.

З огляду на викладене вище, процес реорганізації позивача жодним чином не перешкоджає встановленню судом першої інстанції обставин наявності або відсутності порушення прав публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" укладенням оскаржуваного договору та відповідно не може бути перешкодою для з'ясування відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України істотних обставин у даній справі у тому числі щодо відповідності оскаржуваного договору, вимогам чинного законодавства.

Так, у будь-якому випадку суд не позбавлений можливості не зупиняючи провадження у справі розглянути справу по суті пред'явлених вимог.

Слід також зазначити, що зупиненням провадження у справі до закінчення процесу реорганізації публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", враховуючи те, що вказаний процес може бути досить тривалим, порушуються права сторін на розгляд справи упродовж розумного строку.

Це також не було враховано судом при реалізації закріпленого в ч. 2 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків.

Недотримання строків розгляду судових справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого господарського суду щодо наявності правових підстав для зупинення провадження у даній справі.

Враховуючи наведене вище, ухвала господарського суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки прийнята з порушенням ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

Пунктом 10 ч. 2 ст. 105 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у постанові в разі скасування чи зміни рішення повинно бути зазначено, зокрема, про новий розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 4.8 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, під час розподілу судових витрат після розгляду даної справи по суті суд першої інстанції повинен вирішити питання щодо розподілу судового збору, сплаченого позивачем за подання апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" на ухвалу господарського суду міста Києва від 05.07.2016р. про зупинення провадження у справі №910/6097/16 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 05.07.2016р. про зупинення провадження у справі №910/6097/16 скасувати.

3. Справу №910/6097/16 передати на розгляд до господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку та строки.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Л.В. Кропивна

М.А. Дідиченко