ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 р. Справа № 909/455/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Цюх Г. З. , при секретарі судового засідання Ломей Л.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, 76000

до відповідача: Комунального підприємства "Коломияводоканал" , площа Відродження, 1, м. Коломия, Івано-Франківська область, 78200

про стягнення заборгованості в сумі 68404,10 грн.

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - юрисконсульт відділу з претензійно-позовної роботи, довіреність № 953 від 25.08.15р.

від відповідача: не з"явилися.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Прикарпаттяобленерго" звернулося до господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Комунального підприємства "Коломияводоканал" про стягнення заборгованості в сумі 68404,10 грн., в тому числі 65154,51 грн. пені та 3249,59 грн. - 3% річних.

Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 03.06.16р. порушено провадження у справі, розгляд справи в судовому засіданні призначено на 21.06.16р.

21.06.16р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 12.07.16р., а 12.07.16р. - до 20.07.16р. Ухвалою суду від 20.07.16 продовжено строк вирішення спору до 17.08.16 та відкладено розгляд справи на 17.08.16.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві та просив суд позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, у відзиві на позовну заяву за вх.№8817/16 від 21.06.16 просив у задоволенні пені відмовити у зв"зку із важким фінансовим становищем. Також представником відповідача в судовому засіданні 20.07.16 подано клопотання від 20.07.16р. (вх. № 10209/16 від 20.07.16р.), в якому просив відмовити в позові, так як Верховною Радою України прийнято Закон України № 2706 від 07.07.16р. "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування суб"єктів господарювання у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення", в якому встановлено мораторій на нарахування та стягнення із суб"єктів господарювання неустойки (штрафу, пені), не застосовуються інші штрафні, фінансові санкції, а також інфляційні нарахування і три проценти річних, у разі невиконання чи неналежного виконання такими суб"єктами господарювання зобов"язань з оплати використаного природного газу та послуг з його транспортування або електричної енергії.

Відповідно до ч.3 ст.22 ГПК сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходи до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин, згідно ст.75 ГПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, враховуючи, що у суду є всі необхідні докази для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно дослідивши фактичні обставини справи, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог з огляду на наступне.

Між сторонами по справі 19.01.09р. укладено Договір про постачання електричної енергії №1048, згідно з умовами якого позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб електроустановок відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору (розділ 1 договору).

Зазначений вище Договір укладено у письмовій формі, підписано повноважними представниками сторін, підписи засвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей 207, 208 ЦК України.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією (ПКЕЕ).

Згідно п. 2.2.2 Договору постачальник електричної енергії зобов'язується постачати споживачу електроенергію, як різновид товару, в обсягах визначених відповідно до розділу 5 та з урахуванням умов розділу 6 цього договору (додаток 1 «Обсяги постачання електричної енергії»), а споживач зобов'язується дотримуватися режиму споживання електричної енергії (п. 2.3.2 Договору).

Відповідно до п.2.3.3. договору, відповідач зобов'язався оплачувати позивачу вартість електричної енергії згідно з умовами додатку № 2 "Порядок розрахунків" та додатку № 9 "Графік зняття показів засобів обліку електроенергії".

Згідно п. 2 додатку № 2 до договору, щомісячно 30 числа календарного місяця відповідач направляє уповноваженого представника у відповідну районну філію позивача для подання додатку № 6 "Акт про використану електричну енергію", який є невід'ємною частиною договору, одержання відповідних рахунків на оплату та надання позивачу документів, що підтверджують оплату у розрахунковому періоді.

Згідно п.3 додатку №2 до договору, відповідач щомісячно проводить остаточний розрахунок по всіх платежах, передбачених даним договором, протягом 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

Відповідно до ч.5 п.6.11 ПКЕЕ дата оплати рахунка (здійснення розрахунку) визначається датою , на яку були зараховані кошти на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованими тарифами.

В порушення договірних зобов'язань, відповідачем не проводились вказані розрахунки вчасно, що створювало заборгованість за використану електроенергію.

Пунктом 4.2.1 Договору передбачено, що за внесення платежів, передбачених п.2.3.3-2.3.4 договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 10 % річних та інфляційні збитки.

На підставі п.4.2.1 договору та ст.625 ЦК України відповідачу нарахована пеня за прострочення оплати за спожиту електричну енергію в сумі 65154,51 грн. та 3249,59 грн. - 3% річних

В зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання, у відповідності до ст.625 ЦК України, відповідачу нараховано 65154,51 грн. пені та 3249,59 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст.629 ЦК України Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобов'язанням, в розумінні ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться у строк (термін) визначений у зобовязанні (ч. 1 ст. 530 ЦК України), оскільки зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України, ст.202 ГК України, господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Якщо зобов'язання не виконано або виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а навпаки на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, у тому числі передбачені ст.625 ЦК України, оскільки остання передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідача виник обов'язок виконувати належним чином умови укладеного між сторонами договору №1048 від 19.01.2009року, а саме оплачувати у встановлений договором строк отриману у позивача електричну енергію .

Відтак, в силу ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідачем, вказані вище договірні умови та вимоги закону порушені, оскільки оплата за спожиту електроенергію проведена в порушенням строку оплати, а тому позивач провів нарахування пені та 3% річних, які передбачені п. 4.2.1 договору.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням наведеного позовні вимоги є обгрунтованими. Судом перевірено правильність нарахування пені та 3% річних.

Посилання відповідача на Закон України № 2706 від 07.07.16р. "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування суб"єктів господарювання у сферах теплопостачання, централізованого водопостачання та водовідведення" є безпідставними, так як вказаний Закон не набрав чинності.

Щодо клопотання відповідача про відмову в стягненні пені, суд зазначає наступне.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. ст. 216 - 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Згідно з ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

В ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

З матеріалів справи вбачається, що сторонами в п. 4.2.1 Договору узгоджено, що за внесення платежів, передбачених п.2.3.3-2.3.4 договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати, 10 % річних та інфляційні збитки.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Положеннями ст. 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Правовий аналіз зазначених приписів свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Відповідач у відзиві на позовну заяву просив суд врахувати, що більша половина абонентів КП "Коломияводоканал" скористалися правом на субсидію, тому безпосередньо на рахунки підприємства, що надають послуги громадянам, які користувалися пільгами та субсидіями надходить незначна сума коштів від реалізованих послуг, а саме 41 %, яка спрямовується на оплату праці та на сплату податків та зборів.

Відповідно до абз. 1 п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Оскільки пеня є різновидом неустойки, яка має подвійну правову природу: одночасно є засобом забезпечення договірних зобов`язань для стимулювання їх виконання і мірою відповідальності за неналежне виконання зобов`язання (санкцією), як правового наслідку його порушення, тому вона має компенсаційний характер та її розмір повинен бути відповідним розміру понесених позивачем збитків (аналогічна позиція викладена в постанові ВГСУ від 04.11.15 у справі № 905/2600/14).

Враховуючи недоведеність позивачем збитків, яких він зазнав від дій (бездіяльності) відповідача, важкий фінансовий стан відповідача, суд вважає за необхідне реалізувати надане йому право та на 50 % зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а саме: 32577,26 грн.

Таким чином, до стягнення підлягають 32577,26 грн. пені та 3249,59 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Згідно із ч.1, 2 ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, на нього відповідно до приписів, встановлених ст.49 ГПК України, слід покласти судові витрати, а саме: 1378 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.121, 124 Конституції України, ст.ст. 509, 546, 549, 610, 629, 625 ЦК України, ст.ст.33, 43, 49, 75, ст. ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" до Комунального підприємства "Коломияводоканал" про стягнення заборгованості в сумі 68404,10 грн. - задоволити частково.

Стягнути з Комунального підприємства "Коломияводоканал" (вул.Шевченка,3, с.Шепарівці, Коломийського району, код 32148690) на користь Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" (вул. Індустріальна, 34, м. Івано-Франківськ, код 25683342) - 32577 (тридцять дві тисячі п"ятсот сімдесят сім) грн. 26 коп. пені, 3249 (три тисячі двісті сорок дев"ять) грн. 59 коп. - 3% річних та 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті стягнення пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.08.16

Суддя Цюх Г.З.