номер провадження справи 4/46/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.08.2016 Справа № 908/1526/16

за позовом Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (70510, Запорізька обл., Оріхівський р-н, с. Новотавричеське, вул. Центральна, 76)

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Водоканал (69002, м. Запоріжжя, вул. Артема, 61)

про визнання недійсним договору № 6343/5 від 01.09.2010 р.

суддя Зінченко Н.Г.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2, довіреність №2 від 01.06.2016р.;

від відповідача ОСОБА_3, довіреність № 80 від 01.06.2016р.

02.06.2016р. до господарського суду Запорізької області звернулася Новотавричеська сільська рада Оріхівського району Запорізької області, Запорізька обл., Оріхівський р-н, с. Новотавричеське з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 підприємства Водоканал, м. Запоріжжя про визнання недійсним договору про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації №6343/5 від 01.09.2010 р.

Ухвалою від 02.06.2016р. порушено провадження у справі № 908/1526/16, справі присвоєно номер провадження 4/46/16, судове засідання призначено на 22.06.2016р., у сторін витребувані документи і докази, необхідні для вирішення спору. В судовому засіданні 22.06.2016р., на підставі ст. 77 ГПК України, оголошено перерву до 02.08.2016р. Ухвалою суду від 02.08.2016р., на підставі ст. ст. 69, 77 ГПК України, продовжено процесуальний строк вирішення спору у справі № 908/1526/16 на п'ятнадцять днів до 17.08.2016р., в судовому засіданні оголошено перерву до 15.08.2016р.

В судовому засіданні 15.08.2016р., на підставі ст. 85 ГПК України, оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

За письмовим клопотанням представника позивача та відповідача розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

Заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на ст., ст. 203, 215 ЦК України, ст., ст. 1157, 207 ГК України, Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Закону України «Про житлово-комунальні послуги» і полягають в тому, що 01.09.2010р. між ОСОБА_1 підприємством «Водоканал» та Новотавричеською сільською радою Оріхівського району Запорізької області був укладений договір №6343/5 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації. Відповідно до п. 1.1. Договору Водоканал забезпечує Новотавричеській сільській раді подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам: с. Новотавричеське, с. Вільне, с. Тарасівка Оріхівського району, комунальне і побутове водопостачання. Проте, як зазначає позивач, договір укладений з порушенням норм діючого законодавства, оскільки Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у ч.1 ст. 19 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання». Отже, КП «Водоканал» повинно було укладати договори про постачання питної води безпосередньо з мешканцями (власниками будинків), підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням у с. Новотавричеське, с. Вільне, с. Тарасівка Оріхівського району. За укладеним договором від 01.09.2010р. №6343/5 споживає питну воду населення с. Новотавричеське, с. Вільне, с. Тарасівка Оріхівського району, а плату вносить Новотавричеська сільська рада Оріхівського району Запорізької області за кошти місцевого бюджету. При цьому Новотавричеська сільська рада Оріхівського району Запорізької області не може стягувати витрачені кошти на питне водопостачання з населення, так як це не входить до її компетенції і взагалі немає ніяких договорів з кінцевими споживачами. Враховуючи вищевикладене у сукупності, позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, виходячи з наступного. Дійсно, 01.09.2010р. між позивачем та відповідачем був укладений договір №6343/5 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації. Рішенням виконавчого комітету Новотавричеської сільської ради за № 34 від 26.08.2010 року "Про виконання послуг до водопостачання питної води до населених пунктів сільської ради" виконавцем послуг з водопостачання питною водою для населених пунктів сільської ради: с. Вільне, с. Тарасівка, с. Новотавричеське було призначено Новотавричеську сільську раду. Таким чином, КП "Водоканал" на підставі заяви голови Новотаврическої сільської ради від 31.08.2010 року і було укладено договір № 6343/5 від 01.09.2010р. про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації з Новотаричеською сільської ради, як того вимагає Закон України "Про питну воду та питне водопостачання". В свою чергу, Новотавричеська сільська рада будучи виконавцем послуг на підставі рішення № 34 від 26.08.2010 року, відповідно до ст. 21 Закону України"Про житлово-комунальні послуги" зобов'язана була підготувати та укласти зі споживачами договори на надання житлово-комунальних послуг. За таких обставин, відповідач вважає, що позов задоволенню не підлягає та просить суд відмовити у його задоволенні.

Проаналізувавши матеріали та фактичні обставини справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що 01.09.2010р. між Новотавричеською сільською радою Оріхівського району Запорізької області (позивач у справі, Абонент) та ОСОБА_1 підприємством Водоканал (відповідач у справі, Водоканал) був укладений договір №6343/5 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації (далі за текстом Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору визначено, що Водоканал забезпечує Новотавричеській сільській раді подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод по майданчикам: с. Новотавричеське, с. Вільне, с. Тарасівка Оріхівського району, комунальне і побутове водопостачання.

Згідно Розділу 2 «Термін дії договору», термін дії Договору встановлюється з 01.09.2010р. по 31.12.2010р. У випадку, якщо за один місяць до закінчення строку дії Договору ні одна зі сторін не заявить про закінчення його дії, Договір вважається пролонгованим на наступний рік.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, жодна з Сторін не виявляла намірів про розірвання зазначеного Договору, то він вважається пролонгованим до 31 грудня 2016 року.

Новотавричеська сільська рада Оріхівського району Запорізької області звернулася до суду з даним позовом про визнання недійсним Договору про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації №6343/5 від 01.09.2010 р. з тих підстав, що, спірний Договір не відповідає вимогам закону, а саме: ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», ст. ст. 1, 19, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, і має бути визнаний судом недійсним, оскільки КП «Водоканал» повинен був укладати договори про постачання питної води безпосередньо з мешканцями (власниками будинків), підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням у с. Новотавричеське, с. Вільне, с. Тарасівка Оріхівського району, а не з Новотавричеською сільською радою Оріхівського району Запорізької області.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 ГПК України звертаючись з позовами до господарських судів, підприємства, установи, організації реалізують надане їм право захищати в судовому порядку свої порушені або оспорюванні права та охоронювані законом інтереси у спосіб, передбачений, зокрема, статтею 16 Цивільного кодексу України.

Вирішуючи спір про визнання договору недійсним, суд встановлює наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди; правоздатність сторін за угодою; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони тощо.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними).

Визнання договору недійсним є одним із способів захисту порушеного права (охоронюваного законом інтересу), який застосовується судом у випадках та порядку, визначеному цивільним законодавством.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону; орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними при розгляді справ про визнання правочинів недійсними судам необхідно врахувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Таким чином, стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у зв'язку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України.

Статтею 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Тобто, приписами даної правової норми встановлено, що договір є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч.1.ст.216 Цивільного кодексу України, недійсність правочину не створює правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Пунктом 1 ст.217 ЦК України, передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Як встановлено судом під час розгляду справи, Рішенням виконавчого комітету Новотавричеської сільської ради за № 34 від 26.08.2010 року "Про виконання послуг до водопостачання питної води до населених пунктів сільської ради" виконавцем послуг з водопостачання питною водою для населених пунктів сільської ради: с. Вільне, с. Тарасівка, с. Новотавричеське було призначено Новотавричеську сільську раду.

На підставі заяви голови Новотаврическої сільської ради від 31.08.2010 року ОСОБА_1 підприємством Водоканал було укладено договір № 6343/5 від 01.09.2010р. про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації з Новотаричеською сільської ради, на вимогу Закону України "Про питну воду та питне водопостачання".

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з:

- підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням;

- підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення;

- об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів;

- власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Статтею 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (до внесення змін згідно із Законом № 1198-УП від 10.04.2014) було передбачено, що до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить визначення виконавця житлово-комунальних послуг відповідно до цього Закону в порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України свобода договору є одним з загальних та основних принципів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч.1 статті 627 ЦК України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 ст. 628 ЦК України.

Відповідно до приписів ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, в силу укладення договору певного виду сторони підпорядковують свої відносини як загальним положенням про зобов'язання, визначеним Господарським кодексом України або Цивільним кодексом України, так і відповідним законодавчим нормам, що регулюють такий вид господарських відносин.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено істотні умови договору про надання послуг з питного водопостачання, а саме: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов'язки сторін договору; відповідальність сторін договору. У договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання. За згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші умови.

Таким чином, сторони при укладенні договору № 6343/5 від 01.09.2010 р., діяли в рамках чинного законодавства, шляхом підписання двосторонньої угоди та ними дотримані норми чинного законодавства щодо укладення договорів, зокрема, ст. 19 Закону України Про питну воду та питне водопостачання, ст. 19 Закону Про житлово-комунальні послуги.

Крім того, суд зазначає, що Новотавричеська сільська рада будучи виконавцем послуг на підставі рішення № 34 від 26.08.2010 року, відповідно до ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" зобов'язана була підготувати та укласти зі споживачами договори на надання житлово-комунальних послуг. Це можливо забезпечити і через створення відповідних комунальних підприємств шляхом наділення їх відповідними повноваженнями.

Також, при вирішенні спору у справі № 908/1526/16 судом прийнято до уваги, що протягом дії спірного договору КП «Водоканал» неодноразово заявлялись до Новотавричеської сільської ради позовні заяви про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання та водовідведення, що виникла у позивача в порушення умов вказаного договору.

Так, господарським судом Запорізької області прийняті наступні рішення по справам: - № 908/1105/16 від 06.06.2016 - стягнення основного боргу в сумі 218 063, 20 грн.; судовий збір - 3270,95 грн.;

№908/5502/14 від 21.01.2015 - стягнення основного боргу в сумі 317 272,86 грн.; судовий збір - 6345,46 грн.

Дані рішення набрали законної сили та є обов'язковими для виконання.

Крім того, в Постанові Донецького апеляційного суду від 08.08.2016р. по справі 908/1105/16 Донецьким апеляційним судом зазначено, що підписаний сторонами договір № 6343/5 від 01.09.2010 р. є підтвердженням узгодження його істотних умов, крім того, якщо сторона/сторони приступила до виконання умов договору, інша сторона, обов'язок якої кореспондується з правом сторони його виконання, не вправі посилатися на непогодження сторонами істотних умов.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013р. Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними господарський суд, розглядаючи спір, зобов'язаний за власною ініціативою (незалежно від наявності відповідного клопотання сторони) розглянути договір, пов'язаний з предметом спору, на предмет відповідності чинному законодавству та визнати його недійсним у разі, якщо він суперечить чинному законодавству.

Відповідно до статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 68 Конституції України закони України підлягають обов'язковому виконанню на всій території України всіма юридичними та фізичними особами.

Статтею 193 ГК України встановлено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Норми права аналогічного змісту містить ст. 526 ЦК України.

У відповідності до приписів ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання є недопустимою, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст., ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на обґрунтування своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п 2.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України №11 від 29.05.2013р. " Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", передбачено, що за загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Отже, даний правочин відповідає обов'язковим умовам чинності правочину, а саме: частинам 1, 3 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, та не суперечать моральним засадам суспільства (ч. І ст. 203 ЦК України), волевиявлення учасників було вільним та відповідало їх внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України) та правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5 ст. 203 ЦК України).

Крім того, договір №6343/5 від 01.09.2010р. про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у сис темі каналізації не суперечить ні Цивільному кодексу України, ні іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Отже, позивач не довів суду обставин, на яких ґрунтуються заявлені ним позовні вимоги.

За таких обставин, позов про визнання недійсним Договору про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системи каналізації №6343/5 від 01.09.2010 р. не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, враховуючи міру та ступінь вини кожної із сторін у доведені спору до суду, судові витрати залишаються за позивачем та до відшкодування не присуджуються.

Керуючись ст., ст. 22, 32, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Новотавричеської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, Запорізька обл., Оріхівський р-н, с. Новотавричеське до ОСОБА_1 підприємства Водоканал, м. Запоріжжя відмовити повністю.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України 18 серпня 2016 р.

Суддя Н.Г.Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.