номер провадження справи 8/74/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016 Справа № 908/1718/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до відповідача ОСОБА_1 підприємства Лукашівське (71410, Запорізька область, Запорізький район, с. Лукашеве, вул. Леніна, 7)

про стягнення 1345 грн. 90 коп. пені за договором № 12/108-БО-13, 1540 грн. штрафу, 90 грн. 79 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 269 грн. 18 коп. річних процентів

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача не з'явився

Відповідача не з'явився

Заявлено позовні вимоги про стягнення 1345 грн. 90 коп. пені за договором № 12/108-БО-13, 1540 грн. штрафу, 90 грн. 79 коп. втрат від інфляції грошових коштів, 269 грн. 18 коп. річних процентів.

Вступну та резолютивну частини рішення оголошено в засіданні 27.07.2016 р.

В судове засідання сторони своїх представників не направили, позивач клопотав про розгляд справи за відсутності його представника.

Позов заявлено з наступних підстав: на виконання умов договору № 12/1088-БО-13, укладеного з відповідачем 28.08.2012 р., в листопаді грудні 2012 р. позивач передав, а відповідач отримав природний газ на загальну суму 59404 грн. 50 коп. Факт приймання природного газу підтверджується актами приймання-передачі природного газу. Відповідно до п. 6.1 договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. За несвоєчасне виконання грошових зобов'язань у відповідності до п. 7.2 договору № 12/1088-БО-13 від 28.08.2012 р. позивачем заявлено до стягнення 1345 грн. 90 коп. пені та 1540 грн. штрафу. Також, у відповідності до ст. 625 ЦК України до стягнення заявлено 269 грн. 18 коп. річних процентів та 90 грн. 79 коп. втрат від інфляції грошових коштів.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, представник відповідача в судове засідання за викликом не зявився, правом надати відзив на позов не скористався. Згідно п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Комунальне підприємство Лукашівське зареєстровано за адресою: 71410, Запорізька область, Запорізький район, с. Лукашеве, вул. Леніна, 7. Ухвала суду від 24.06.2016 р. про порушення провадження по даній справі, яка направлялася на адресу відповідача, не повернута органом зв'язку, тому з урахуванням обставин справи вважається належним виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу щодо вчинення судом певних процесуальних дій.

Згідно з п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, проте вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України, участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статті 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторін, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 27.07.2016 р. за відсутності представників сторін.

Згідно до ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд встановив, що 28.08.2012 р. Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз (продавець, позивач у справі) та ОСОБА_1 підприємством Лукашівське (покупець, відповідач у справі) укладено договір № 12/1088-БО-13 купівлі-продажу природного газу, за умовами якого продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2012 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ Національна акціонерна компанія Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, які не підпадають під дію ст. 10 Закону України Про засади функціонування ринку природного газу, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору. Пунктом 2.1 договору сторони погодили обсяги газу, що планується передати.

Згідно пункту 3.3 договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п. 3.4 договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печатками Покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути Покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Ціна газу визначена сторонами в розділі 5 договору.

Згідно пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу; остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місцем поставки газу.

Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. цього Договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.

Згідно з п. 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 серпня 2012 р. і діє в частині поставки газу до 31 грудня 2012р., а в частині розрахунків до їх повного здійснення (п. 11.1 Договору).

Як свідчать вивчені матеріали, на виконання умов договору № 12/1088-БО-13 позивач передав відповідачу протягом листопада грудня 2012 року імпортований природний газ в обсязі 12,743 тис. куб. м. на загальну суму 59404 грн. 50 коп., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу (наявні в матеріалах справи а.с 17-18), підписаними уповноваженими особами сторін та скріплені печатками підприємств. Зазначені акти, відповідно до договору, є підставою для остаточних розрахунків між сторонами. Відповідач оплатив вартість отриманого природного газу із порушенням строків, обумовлених п.6.1 договору, внаслідок чого позивачем на суму заборгованості за певні періоди прострочення нараховані відповідачу пеня у розмірі 1345 грн. 90 коп., штраф у розмірі 1540 грн., річні проценти у розмірі 269 грн. 18 коп. та втрати від інфляції грошових коштів в розмірі 90 грн. 79 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У відповідності зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з врахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною другою статті 530 ЦК України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З аналізу зазначеної норми законодавства вбачається, що три проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно сплачені боржником, тобто три проценти річних не можна розцінювати як заходи відповідальності за порушення зобовязань. Таким чином, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Річні проценти за своєю правовою природою є складовою частиною боргу та підлягають стягненню разом із сумою основного боргу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Розрахунок заявленої до стягнення суми річних процентів в розмірі 269 грн. 18 коп., нарахованих за періоди з 14.12.2012 р. по 25.12.2012 р. та з 14.01.2013 р. по 01.06.2013 р. судом перевірено, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 90 грн. 79 коп. втрат від інфляції грошових коштів суд зазначає наступне:

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При розрахунку втрат від інфляції, нарахованих за зобовязаннями за листопад 2012р. позивачем не враховано, що початком нарахування є місяць, наступний за місяцем в якому платіж мав бути здійснений. Із розрахунку вбачається, що відповідачем допущено прострочення оплати отриманого природного газу, але оплата здійснена в той же місяць, в якому мав бути здійснений платіж. Нарахування втрат від інфляції грошових коштів за листопад 2012 року є неправомірним.

При розрахунку втрат від інфляції, нарахованих за зобовязаннями за грудень 2012 р., позивач здійснив нарахування інфляції за період з січня 2013 р. по травень 2013 р. Суд зазначає, що за зобовязаннями за грудень 2012 р. оплата мала бути здійснена в січні 2013 р., тому початком нарахування втрат від інфляції грошових коштів є наступний місяць - лютий 2013 р. Зобовязання з оплати газу, отриманого в грудні 2012 р., виконано відповідачем в травні 2013 р., тому останнім місяцем, за який нараховуються втрати від інфляції грошових коштів, в даному випадку є квітень 2013 р., оскільки найменший період визначення інфляційних нарахувань становить місяць, тому прострочення платежу за менший період не тягне за собою таких нарахувань. Індекс інфляції у лютому 2013 р. становив 99,9% (дефляція), у березні 2013 р. - 100%, у квітні 2013 р. - 100%. Згідно перерахунку втрат від інфляції грошових коштів, виконаного за допомогою інформаційної системи Законодавство, судом встановлено, що за період з лютого 2013 р. по квітень 2013 р. втрати від інфляції грошви коштів за зобовязаннями за грудень 2012 р. не підлягають нарахуванню. Таким чином, в задоволенні вимог про стягнення 90 грн. 79 коп. втрат від інфляції грошових коштів відмовляється.

Вимоги про стягнення пені в розмірі 1345 грн. 90 коп., нарахованої за періоди з 14.12.2012 р. по 25.12.2012 р. та з 14.01.2013 р. по 01.06.2013 р. та 1540 грн. штрафу, позивач обґрунтовує п. 7.2 договору.

Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 цього Кодексу розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідач не надав суду доказів виконання умов договору у визначені терміни, доводи не спростував. Суд знаходить представлений розрахунок штрафних санкцій обґрунтованим, вимоги не суперечними ст. 232 ГК України та такими, що підлягають задоволенню.

Позовні вимоги задовольняються частково.

Судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного, ст. 193 ГК України, ст.ст. 526 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 підприємства Лукашівське (71410, Запорізька область, Запорізький район, с. Лукашеве, вул. Леніна, 7, ідентифікаційний номер 31880473) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6, код ідентифікаційний номер 20077720) 1345 (одна тисяча триста сорок пять) грн. 90 коп. пені, 1540 (одна тисяча пятсот сорок) грн. штрафу, 269 (двісті шістдесят девять) 18 коп. річних процентів, 1339 (одна тисяча триста тридцять девять) грн. 45 коп. судового збору. Видати наказ.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 05 серпня 2016 року.

Суддя І.А. Попова