номер провадження справи 8/62/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016 Справа № 908/1556/16

За позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» (36039, м. Полтава, вул.. Фрунзе, 57)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Юні Україна» (69032, м.Запоріжжя, пр.. Соборний (Леніна), 175)

про стягнення 104887 грн. 50 коп. безпідставно сплачених коштів

Суддя І. А. Попова

Представники:

Позивача не з'явився (ОСОБА_2, дов. від 04.04.2016 р. в засіданні 29.07.2016 р.)

Відповідача не з'явився

Заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 104887 грн. 50 коп. безпідставно сплачених коштів.

Розгляд справи, призначений на 06.07.2016 р., відкладався до 29.07.2016 р., 10.08.2016 р. Строк вирішення спору продовжено в порядок ст. 69 ГПК України.

Рішення постановлено в засіданні 10.08.2016 р.

Позивач свого представника в судове засіданні 10.08.2016 р. не направив, клопотав про розгляд справи за його відсутності.

Позовні вимоги заявлено з наступних підстав: 18.01.2013 р. та 07.06.2013 р. платіжними дорученнями № 19858 та № НОМЕР_1 «Нова пошта» помилково перераховані ТОВ «Юні Україна» грошові кошти у сумі 128887 грн. 50 коп. Грошові кошти перераховано перераховано на рахунок № 7 в АТ «Райффайзен банк Аваль». 07.02.2014 р. та 10.02.2014 р. помилково сплачені грошові кошти частково поверненні на рахунок ТОВ «Нова пошта» у сумі 24000 грн. Відповідачем не повернуто 104887 грн. 50 коп. З посиланням на ст. ст. 1212, 1214 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 104887 грн. 50 коп. безпідставно сплачених коштів.

Відповідач заявлені позовні вимоги не спростував, представник відповідача в судове засідання за викликом жодного разу не зявився, правом надати відзив на позов не скористався. Згідно п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України. За змістом зазначеної статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням ТОВ «Юні Україна» є: 69032, м. Запоріжжя, пр.. Леніна, 175. Ухвала суду від 08.06.2016 р. про порушення провадження по справі та ухвали від 06.07.2106 р. та 29.07.2016 р., які направлялися на адресу відповідача рекомендованою кореспонденцією з повідомленням, повернута органом звязку до суду з зазначенням «Організація не значиться», тому з урахуванням обставин справи вважається належним виконання господарським судом обов'язку щодо повідомлення учасників судового процесу щодо вчинення судом певних процесуальних дій. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Оскільки всі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час та місце розгляду, суд дійшов висновку про можливість розгляду позовної заяви по суті в судовому засіданні 10.08.2016 року за відсутності представників сторін.

Згідно до ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне:

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Нова пошта» (позивач у справі) на рахунок ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Юні Україна» (відповідач у справі) платіжним дорученням №1712 від 18.01.2013 р. та платіжним дорученням № 19858 від 07.06.2013 р. перераховано кошти в розмірі 19950 грн. та 108937 грн. 50 коп. відповідно за кожним платіжним дорученням.

Позивач зазначає, що з відповідачем велися переговори про можливість укладення у майбутньому договору, проте договір укладено не було, грошові кошти в розмірі 128887 грн. 50 коп. перераховані помилково. Як вказує позивач, відповідачем повернуто кошти в розмірі 24000 грн. Іншу частину коштів в розмірі 104887 грн. 50 коп. не повернуто, що стало підставою для звернення з позовом у даній справі.

Правовою підставою для повернення коштів позивач вказує положення статті 1212 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: по-перше, має місце набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (стаття 11 Цивільного кодексу України ).

Факт перерахування відповідачу коштів у сумі 104887 грн. 50 коп. підтверджується платіжними дорученнями № 1712від 18.01.2013 р. та № 19858 від 07.06.2013 р..

У доданих платіжних дорученнях у графі "Призначення платежу" зазначено: у платіжному дорученні № 1712 від 18.01.2013 р. «За інформ. послуги згідно рах. № 1 від 08.01.2013 р.»; у платіжному дорученні № 19858 від 07.06.2013 р. «За інформ. послуги згідно рах № 1/06.06-13 від 06.06.2013 р.». Одержувачем платежу вказано ТОВ «Юні Україна», зазначено код ЄДРПОУ та рахунок останнього в конкретній банківській установі. Проте, рахунку № 1 від 08.01.2012 р. та рахунку № 1/06.06-13 від 06.06.2013 р. на вимогу суду позивач не надав.

Суд зазначає, що рахунок-фактура - це документ, що надається продавцем покупцеві і вміщує перелік товарів, їх кількість і ціну, по якій вони будуть поставлені покупцеві, формальні особливості товару (колір, вага і т. д.), умови постачання і відомості про відправника і одержувача. Рахунок-фактура є основним документом, згідно з яким оплачуються отримані товари чи послуги відповідно до вказаних умов. Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачає виставлення певних сум до оплати покупцям за поставленні (фактично поставлені) товари чи надані (фактично надані) послуги.

Отже, з огляду на викладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факту помилкового перерахування на розрахунковий рахунок відповідача коштів в розмірі 104887 грн. 50 коп., а відтак і відсутність підстав для застосування у даному випадку до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України .

Відповідно до пункту 6 Указу Президента України від 16.03.1995 № 227/95 «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України», підприємства, незалежно від форми власності, мають повертати в 5-денний термін помилково зараховані кошти.

Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 №22, неналежний отримувач - це особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі; неналежний платник - це особа, з рахунку якої помилково або неправомірно переказана сума коштів.

Згідно з пунктом 2.35 вказаної Інструкції кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Позивач не надав суду доказів звернення до відповідача з вимогою повернути помилково сплачені грошові кошти. Також позивачем не надано суду платіжних документів про повернення відповідачем суми в розмірі 24000 грн. та банківських виписок на власних рахунках за спірний період (перерахування та повернення) щодо руху коштів. При цьому, лише платіжні доручення позивача не є належним доказом фактичного отримання відповідачем грошових коштів.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 32 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. За приписами статті 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Вказані докази повинні містити інформацію щодо обставин, що входять до предмета доказування, слугувати аргументами (посилками) у процесі встановлення об'єктивної істини.

Враховуючи викладене, суд зазначає про недоведеність позивачем належними доказами обставини, на які він посилається як на підставу позовних вимог, а саме доказів набуття відповідачем спірних грошових коштів та зберігання їх у себе без достатньої правової підстави, а також щодо помилкового перерахування ним відповідачу грошових коштів в розмірі 104887 грн. 50 коп. платіжними дорученнями № 1712 від 18.01.2013 р. та № 19858 від 07.06.2013 р.

Оцінивши усі обставини справи у їх сукупності та дослідивши надані у справі докази, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог з зазначених позивачем підстав, внаслідок чого в їх задоволенні відмовляється.

Судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст. 1212 ЦК України, керуючись ст.ст. 49, 75, 82-84 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повне рішення складено 12 серпня 2016 року.

Суддя І.А. Попова