ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 серпня 2016 р. Справа № 903/402/16

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до відповідача: Підприємця ОСОБА_1, Волинська обл., м. Нововолинськ

про стягнення 55 567 грн. 59 коп.

Суддя Кравчук А.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність №3666-К-О від 02.09.2015 року

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність від 12.07.2016 року, ОСОБА_4, договір від 12.07.2016 року

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

встановив: позивач - ПАТ КБ "Приватбанк" просить стягнути з відповідача - підприємця ОСОБА_1 55 567 грн. 59 коп. збитків, заподіяних викраденням терміналу самообслуговування, який знаходився в орендованому банком приміщенні відповідача, з яких 38 898 грн. 00 коп. викрадені кошти, 16 669 грн. 59 коп. вартість ПТКС та судові витрати по справі.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе згідно договору суборенди частини приміщення від 01.12.2013 року зобовязань щодо відшкодування завданих позивачу збитків внаслідок викрадення невідомими особами терміналу TS2077378 з орендованого приміщення.

Відповідач у відзиві від 06.07.2016 року, поясненні від 29.07.2016 року та представники у судових засіданнях позовні вимоги заперечили, оскільки, згідно умов спірного договору сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов'язань, якщо воно сталося не з їх вини. Позивач не довів наявності обставин, за умови настання яких на відповідача покладено обов'язок відшкодування збитків у сумі 55 567 грн. 59 коп.. У клопотанні від 29.07.2016 року просять відшкодувати за рахунок позивача господарські витрати, пов'язані з розглядом даної справи в сумі 3 389 грн. 74 коп..

Позивач в уточнені до позовних вимог від 28.07.2016 року та представник у судових засіданнях позовні вимоги підтримала, клопотання відповідача про відшкодування господарських витрат у даній справі заперечила як необгрунтоване та недоведене доказами.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

в с т а н о в и в:

01.12.2013 року між підприємцем ОСОБА_1 та ПАТ КБ "Приватбанк" укладено договір суборенди частини приміщення (а.с. 10-14).

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати, зокрема, з договору.

Між сторонами зобовязання виникли з договору суборенди частини приміщення від 01.12.2013 року.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк, а відповідно до вимог ч. 1 ст. 762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно п.п. 1.1, 1.4, 2.2, 3.2, 4.1, 5.1, 6.2, 7.1, 7.3 договору орендар передає, а суборендар приймає за актом здачі-приймання у тимчасове користування частину приміщення за плату та на обумовлений строк для використання його у банківській діяльності, зокрема, розміщення терміналу самообслуговування. Орендна плата підлягає сплаті до 30 числа поточного місяця із розрахунку 1 200 грн. 00 коп. без ПДВ. Орендар зобов'язується, зокрема, забезпечити реальну можливість цілодобового використання приміщення, встановлення охоронної та протипожежної сигналізації; забезпечити цілодобовий доступ до постачання мережі електроенергії для функціонування терміналу самообслуговування згідно технічних умов використання банківського обладнання за виключенням випадків відсутності електропостачання орендаря; здійснювати поточний та капітальний ремонт приміщення відповідно до встановлених нормативів або у разі виникнення невідкладної потреби, але не рідше, ніж 2 роки, зокрема, за свій рахунок і своїми силами ліквідувати наслідки аварій та пошкоджень, що трапились не з вини суборендаря. Суборендар має право установлювати сигналізацію та інші системи охорони терміналу самообслуговування. Сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов'язань за договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається не винуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов'язання. Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 01.06.2016 року. У разі, якщо не пізніше одного місяця до закінчення дії договору жодна із сторін не повідомить про припинення його дії іншу сторону він вважається продовженим на тих самих умовах на строк, встановлений при укладанні договору. Зміни в договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього договору.

01.12.2013 року між сторонами укладено додаткову угоду № б/н до договору суборенди від 01.12.2013 року, згідно умов якої розділ 3, п.3.2 договору доповнено словами: при втраті або викраденні ПТКС, наданого суборендарем, протягом 3 робочих днів сповістити суборендаря про втрату банківського устаткування і відшкодувати його вартість в розмірі 200 000 грн. 00 коп. у строк не пізніше 20 робочих днів з моменту виставлення рахунку суборендарем (а.с. 15-16).

01.12.2013 року сторонами підписано акт здачі-приймання частини приміщення (а.с. 17).

14.04.2016 року близько 3 год. 00 хв. невідомі особи шляхом виламування металевої решітки та зламу запірного механізму металопластикових вхідних дверей проникли в приміщення магазину "Аркус", розташоване в буд. 6 по вул. Шахтарській, смт. Жовтневе, м. Нововолинськ, звідки таємно викрали термінал надання операційних послуг та обслуговування клієнтів марки ТС 207378, в якому знаходилися готівкові кошти у сумі 38 898 грн. 00 коп., чим спричинили ПАТ КБ "Приватбанк" матеріальну шкоду на вказану суму (витяг з кримінального провадження № 0000500, а.с. 18).

Згідно довідки ПАТ КБ "Приватбанк" від 14.04.2016 року № 12.0.0.0/6-6706513 14.04.2016 року в 02 год. 57 коп. встановлено факт крадіжки терміналу самообслуговування ТС 207378, сума викрадених грошових коштів становить 38 898 грн. 00 коп., що також підтверджено витягом з відомостей терміналу ТС 207378 на інкасаційний період з 09.04.2016 року по 14.04.2016 року (а.с. 19, 69-71).

Згідно довідки ПАТ КБ "Приватбанк" № б/н від 14.04.2016 року на балансі підприємства знаходиться термінал самообслуговування ТС 207378 загальною вартістю 35 467 грн. 93 коп.. Вартість терміналу з врахуванням зносу станом на 14.04.2016 року складає 16 669 грн. 59 коп. (а.с. 20).

Позивач 22.04.2016 року направив на адресу відповідача претензію про відшкодування банку завданих в результаті викрадення терміналу збитків в сумі 55 567 грн. 59 коп., яка залишена останнім без відповіді та задоволення (а.с. 21-24).

У відповідності до частини 1 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно зі статтею 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

В свою чергу, згідно положень статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

У відповідності до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

При цьому, на позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

За приписами частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України, вирок суду з кримінальної справи, що набрав законної сили, є обов'язковим для господарського суду при вирішенні спору з питань, чи мали місце певні дії та ким вони вчинені.

Як встановлено судом, на час розгляду даної справи слідство по кримінальній справі (витяг з кримінального провадження № 0000500) не закінчено, відповідного судового рішення по вказаній кримінальній справі з питань, чи мали місце певні дії, ким вони вчинені та за яких обставин, не прийнято.

При цьому, як вбачається з даного витягу, близько 3 год. 00 коп. невідомі особи шляхом виламування металевої решітки та зламу запірного механізму металопластикових вхідних дверей, проникли в приміщення магазину "Аркус", звідки таємно викрали термінал надання операційних послуг та обслуговування клієнтів марки ТС 207378, в якому знаходилися готівкові кошти у сумі 38 898 грн. 00 коп.

В свою чергу, згідно з пунктом 6.2 Договору від 01.12.2013 року, сторони не несуть відповідальності за порушення своїх зобов'язань за договором, якщо воно сталося не з їх вини.

Позивачем не доведено обов'язкових елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини орендодавця (відповідача), та відповідно відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Судом враховано, що відповідно до п. 3.2 договору оренди частини приміщення від 01.12.2013 року, викладеного в додатковій угоді від 01.12.2013 року, відповідач зобов'язаний при втраті або викрадені ПТКС, наданого банком, протягом трьох робочих днів сповістити банк про пошкодження банківського устаткування і відшкодувати його вартість в розмірі 200 000 грн. 00 коп. у строк не пізніше 20 робочих днів з моменту виставлення рахунку банком.

Позовні вимоги заявлені банком про стягнення 16 669 грн. 59 коп. остаточної вартості терміналу у зв'язку з його викраденням.

Проте, згідно акту ПАТ КБ "Приватбанк" спірний термінал самообслуговування знаходиться у Нововолинському ВП ГУНП у Волинській області, як речовий доказ у кримінальній справі. У зв'язку з завданими механічними пошкодженнями, термінал ТС 207378, модель ТиКон s-70, інвентаризаційний номер DN292901 відновленню не підлягає (а.с. 77).

Перебування спірного терміналу в Нововолинському ВП ГУНП у Волинській області підтвердили представники відповідача у судому засіданні 04.08.2016 року.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено наявності обставин, за умови настання яких на відповідача було б покладено обов'язок щодо відшкодування збитків в частині викрадених коштів у сумі 38 898 грн. 00 коп. та збитків щодо вартості втраченого терміналу самообслуговування, оскільки такий термінал не втрачений, а перебуває у Нововолинському ВП ГУНП у Волинській області як речовий доказ у кримінальній справі, у зв'язку з чим у позові слід відмовити.

Такого ж висновку дійшов Вищий господарський суд в постанові № 924/954/15 від 18.11.2015 року, Рівненський апеляційний господарський суд у постанові № 924/954/15 від 18.05.2016 року

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ст. 43 ГПК України встановлює, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наданий позивачем акт про стан терміналу з висновком про неможливість його відновлення підписаний заступником керівника департаменту ІТ ОСОБА_5 та затверджений директором Волинського ГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", повноваження яких щодо визначення технічного стану терміналу не підтверджені, не може бути належним та допустимим доказом у даній справі (а.с. 77-80).

У зв'язку з відмовою у позові підстави віднесення судових витрат на відповідача відсутні.

Згідно із ст. 44 ГПК України судові витрати складаються, зокрема, з витрат, пов'язаних з оплатою послуг адвоката. Таким чином, ст. 44 ГПК України передбачає відшкодування сум, що сплачені стороною за отримання послуг адвоката, на підставі договору, укладеного з ним особисто або з адвокатським об'єднанням, як судові витрати.

Згідно п. 6.3 Постанови Пленуму ВГС України № 7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

В клопотанні від 29.07.2016 року відповідач просить відшкодувати за рахунок позивача господарські витрати, пов'язані з розглядом даної справи в сумі 3 389 грн. 74 коп., з яких 1 740 грн. 00 коп. вартість послуг адвоката; 300 грн. 00 коп. вартість вчинення нотаріальних дій приватним нотаріусом Нововолинського міського округу Волинської області, а саме: видача довіреності ОСОБА_3 на право представляти інтереси відповідача по даній справі; 34 грн. 00 коп. вартість реєстрації в ЄДР; 1 315 грн. 74 коп. вартість пального для доїзду і прийняття участі у судових засіданнях 13.07.2016 року, 27.07.2016 року, 28.07.2016 року.

Вимоги відповідача про відшкодування понесених ним витрат в сумі 1 740 грн. 00 коп. вартості послуг адвоката підтверджуються договором від 12.07.2016 року, укладеним між підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_4, свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 350, виданим ОСОБА_4, ордером серії ВЛ № 000007352, розрахунком витрат на правову допомогу, квитанцією до прибуткового касового ордеру № 20, підставні, обґрунтовані, а тому підлягають до стягнення з позивача на підставі ст. 49 ГПК України.

Вимоги про відшкодування витрат в сумі 1 649 грн. 74 коп. не підлягають до задоволення, оскільки, відповідачем не обґрунтовано необхідність видачі довіреності (без зазначення будь-якого посилання щодо надання правової допомоги саме по даній справі) на право представляти його інтереси другому представнику. Крім того, ухвалами суду явка відповідача чи його представників у судові засідання не визнавалась обов'язковою, що позбавляє його необхідності бути присутнім на усіх судових засіданнях. Витрати на пальне не доведені, оскільки згідно фіскальних чеків платником є ОСОБА_6 (а.с. 60-62).

Господарський суд, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, - в и р і ш и в:

1. У позові відмовити.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) на користь підприємця ОСОБА_1 (Волинська обл., м. Нововолинськ, смт. Благодатне, вул. Пархоменко, буд. 5, кв.1, ідент. номер НОМЕР_1) 1 740 грн. 00 коп. витрат на послуги адвоката

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

повний текст рішення

складений 09.08.2016 року

Суддя А. М. Кравчук