ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78,
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_____________________________________________________________________________У Х В А Л А
"12" серпня 2016 р. № 923/633/16
Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянувши матеріали
за заявою: Компанії MONJASA A/S (Монджаса А/С), м. Фредерісія, Данія,
до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волго-Донське суднове агентство", (Общества с ограниченной ответственостью "Волго-Донское судовое агентство"), м.Волгоград, Російська Федерація
про вжиття запобіжних заходів, шляхом накладення арешту на судно
за участю представників сторін:
від заявника - ОСОБА_1, довіреність, уповн. представник від 17.05.2016р.;
від особи, щодо якої просять вжити запобіжні заходи не викликалися.
Обставини справи: 15.06.2016р. до господарського суду Херсонської області надійшла заява Компанії MONJASA A/S (Компанія Монджаса А/С) (заявник) від 14.06.2016р. про вжиття запобіжних заходів, в порядку ст. 43-1 ГПК України, на забезпечення морської вимоги, в якій заявник просить суд, без повідомлення особи, щодо якої заявник просить вжити запобіжні заходи, розглянути дану заяву та вжити запобіжні заходи шляхом накладення арешту на судно "НІАГАРА" ("NIAGARA", ІМО 8003905, під прапором держави - Острови Кука), власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Волго-Донське суднове агентство" (ООО "Волго-Донское судовое агентство", Російська Федерація), яке знаходиться на території Публічного акціонерного товариства "Херсонський суднобудівний завод" (Україна, м. Херсон, Карантинний острів,1). Заяву обґрунтовано нормами ст.ст.41-42 Кодексу торговельного мореплавства України, Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року, ст.ст.43-1-43-4 ГПК України та твердженнями про наявність заборгованості перед заявником у розмірі 33 595,00 доларів США, що виникла за поставку пального на вказане судно на замовлення його компанії-менеджера COWEN MANAGEMENT SA (КОВЕН МЕНЕДЖЕМЕНТ СА, Російська Федерація).
Ухвалою суду від 16.06.2016р. у прийнятті заяви Компанії MONJASA A/S (Монджаса А/С) про вжиття запобіжних заходів відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 03.08.2016р. вказану ухвалу скасовано, заяву Компанії MONJASA A/S (Монджаса А/С) про вжиття запобіжних заходів передано на розгляд місцевого господарського суду.
Ухвалою суду від 11.08.2016р. розгляд даної заяви призначено в судовому засіданні 12.08.2016р.
В судовому засіданні представником заявника повідомлено суду про наявність описки за текстом заяви, у прохальній її частині, слідує читати замість "знаходиться на території ПАТ "Херсонський суднобудівний завод" має бути "знаходиться в акваторії ПАТ "Херсонський суднобудівний завод", з урахуванням виправлення цієї описки, підтримано вимоги заяви в повному обсязі.
Дослідивши матеріали заяви та заслухавши пояснення представника заявника, суд -
Відповідно до ч. 2 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно, або порту реєстрації судна.
Порядок накладення арешту на морські судна врегульовано Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року, яка набрала чинності для України з 16.05.2012р. (надалі Конвенція), та главою 4 Арешт судна Розділу ІІ Судно Кодексу торговельного мореплавства України (надалі КТМ України), а саме, ст.ст.41-47 КТМ України. Проте, згідно п. п. 1 ч. 1 ст. 14 КТМ України правила, що містять у собі норми Розділу ІІ Судно КТМ України, за винятком ст. 40 цього Кодексу, застосовуються до суден, які зареєстровані в Україні.
Згідно ст. 2 Конвенції судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.
Згідно ч. 2 ст. 1 Конвенції арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції арешт судна для забезпечення морської вимоги може бути накладено на судно, щодо якого виникла морська вимога, або ж на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття.
Відповідно до ст. 1 Конвенції морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі (внаслідок): збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в іншій спосіб; загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або повязані з його експлуатацією; рятування судна або вантажу; договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; загальної аварії; морської позики; буксирування; лоцманства; поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; спорів, що стосуються права власності на морське судно; спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; іпотеки або морської застави будь-якого судна.
Згідно ч. 2 ст. 8 Конвенції судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у ст. 1 Конвенції.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України Про міжнародні договори України, а також, ч. 3 ст. 4 ГПК України якщо в міжнародних договорах України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою, встановлені інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно з ст. 2 Закону України Про міжнародні договори України поняття міжнародний договір України це укладений у письмовій формі з іноземною державою або іншим субєктом міжнародного права, який регулюється міжнародним правом, незалежно від того, міститься договір в одному чи декількох повязаних між собою документах, і незалежно від його найменування (договір, угода, конвенція, тощо).
Відповідно до ч. 1 ст. 43-1 ГПК України особа, яка має підстави вважати, що її права порушені або існує реальна загроза їх порушення, має право звернутися до господарського суду з заявою про вжиття передбачених ст. 43-2 ГПК України запобіжних заходів до подання позову. Одним з таких запобіжних заходів є накладення арешту на майно, що належить особі, щодо якої вжито запобіжні заходи, і знаходиться у неї або в інших осіб. Товариство з обмеженою відповідальністю ВОЛГО-ДОНСЬКЕ СУДНОВЕ АГЕНСТВО, як-то слідує з доданих до заяви матеріалів, є власником судна НІАГАРА ("NIAGARA", ІМО 8003905, під прапором держави - Острови Кука).
Встановлені договором строки для оплати вказаного палива (60 днів з дати поставки) обєктивно минули.
Крім цього, непрямим доказом ухилення судновласника від визнання боргу у розмірі 33 595,00 доларів США з оплати отриманого судном НІАГАРА бункерного (морського) палива та/або від сплати цього боргу, суд розглядає невжиття судновласником заходів, спрямованих на вирішення питання щодо сплати вартості цього палива після спливу встановлених договором строків для оплати палива (відсутність доказів ведення переговорів або ж наявності листування щодо реструктуризації цього боргу), здійснення дій, що обумовлюють виникнення у судновласника нових витрат (нових грошових зобовязань перед субєктами господарювання), повязаних з судном НІАГАРА, зокрема, з його ремонтом на ПАТ ХЕРСОНСЬКИЙ СУДНОБУДІВНИЙ ЗАВОД, без сплати вже наявних на дату постановки судна на ремонт боргів, які повязані з експлуатацією цього судна.
Держава Острови Кука не приєдналася до Конвенції, не є Договірною Державою.
За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм суд дійшов наступних висновків:
- положення ст.ст.41-47 КТМ України щодо арешту судна для забезпечення морської вимоги не можуть бути застосовані до судна НІАГАРА, докази реєстрації якого в Україні відсутні;
- нормами ГПК України, зокрема, ст.43-2 ГПК України встановлено (передбачено) загальну процедуру арешту майна, незалежно від його правового статусу, проте, Конвенція не допускає судового арешту судна, яке ходить під прапором Договірної або іншої Держави, за вимогами іншими, ніж вимоги, перелік яких наведений у ст. 1 Конвенції;
- вимога що виникла з поставки на судно НІАГАРА бункерного (морського) палива є морською вимогою у розумінні поняття морська вимога за ст. 1 Конвенції;
- Конвенція (Міжнародна конвенція з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року), як міжнародний договір України має пріоритет до положень національного законодавства, в тому числі КТМ України та ГПК України;
- у розділі V-1 Запобіжні заходи ГПК України не встановлено будь-яких обмежень щодо можливості застосування запобіжних заходів з метою попередження порушення прав та припинення відповідних порушень прав осіб в будь-яких правовідносинах, на які поширюються повноваження господарських судів;
- застосування судом запобіжного заходу, у вигляді арешту майна, згідно ст.43-2 ГПК України, стосовно судна, з метою захисту порушеного права, шляхом (через) забезпечення морської вимоги щодо судна, узгоджується з положеннями ст. 2 та ст. 8 Конвенції щодо здійснення арешту судна для забезпечення морської вимоги в межах прав та повноважень органів державної влади Договірної держави та не суперечить іншим нормам закону.
Відповідно до ст. 43-6 ГПК України ухвала про вжиття запобіжних заходів виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.
Керуючись ст.ст. 43-1-43-4 ГПК України суд -
1. Заяву Компанії MONJASA A/S (Компанія Монджаса А/С) від 14.06.2016р. про вжиття запобіжних заходів задовольнити.
2. Накласти арешт на судно НІАГАРА (NIAGARA, ІМО 8003905, прапор Острови Кука), власником якого є компанія Товариство з обмеженою відповідальністю ВОЛГО-ДОНСЬКЕ СУДНОВЕ АГЕНСТВО (ООО ВОЛГО-ДОНСКОЕ СУДОВОЕ АГЕНТСТВО), 400117, Російська Федерація, м. Волгоград, вул. ім. Землячки, 66А (400117, Российская Федерация, г. Волгоград, ул. им. Землячки, 66А), яке знаходиться в акваторії Публічного акціонерного товариства ХЕРСОНСЬКИЙ СУДНОБУДІВНИЙ ЗАВОД (ПАТ ХСЗ (ПАО ХСЗ) - Україна, м. Херсон, Карантинний острів,1.
3. Боржником за даною ухвалою є компанія Товариство з обмеженою відповідальністю ВОЛГО-ДОНСЬКЕ СУДНОВЕ АГЕНСТВО (ООО ВОЛГО-ДОНСКОЕ СУДОВОЕ АГЕНТСТВО), 400117, Російська Федерація, м. Волгоград, вул. ім. Землячки, 66А (400117, Российская Федерация, г. Волгоград, ул. им. Землячки, 66А).
4. Стягувачем за даною ухвалою є Компанія MONJASA A/S (Компанія Монджаса А/С), Старевелінсвей, 34, 7000, Фредерісія, Данія (Strevelinsvej, 34, 7000, Fredericia, Denmark)
5. Ухвала набирає законної сили з 12 серпня 2016 року.
6. Звернути увагу заявника, Компанії MONJASA A/S (Компанія Монджаса А/С), на те, що згідно з ч. 3 ст. 43-3 ГПК України заявник повинен подати відповідну позовну заяву протягом 5 (п'яти) днів з дня винесення даної ухвали про вжиття запобіжних заходів. Після подання позовної заяви запобіжні заходи діють як заходи забезпечення позову.
Суддя К.В. Соловйов