ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2016 р. Справа № 922/2907/15

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Шевель О. В., суддя Крестьянінов О.О. , суддя Тарасова І. В.

при секретарі Курченко В.А.

за участю представників:

апелянта, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" ОСОБА_1 (довіреність б/н від 24.02.16),

боржника, ТОВ "Стройиндустрия" - ОСОБА_2 (довіреність б/н від 04.01.16)

арбітражного керуючого, ліквідатора боржника - ОСОБА_3 (свідоцтво №1216 від 04.07.13),

інших учасників процесу - не з'явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" (вх. №1854 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 09.06.16 у справі № 922/2907/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДП Металлист-Стройметаллоконструкция", м.Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Стройиндустрия", м.Харків,

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.06.16 (суддя Усатий В.О.) відмовлено у задоволенні заяви ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" з грошовими вимогами до боржника. Відхилено вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" в сумі 14723366,99 грн.

ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" подано апеляційну скаргу, в якій заявник, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм чинного законодавства, просить оскаржувану ухвалу скасувати, заяву ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" з грошовими вимогами до боржника задовольнити, визнати заявлені вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до ТОВ "Стройиндустрия" на суму 14723366,99 грн., яку включити окремо до реєстру відомостей про майно боржника, що є предметом іпотеки.

Зокрема, апелянт зазначає, що у відповідності до ст.ст.543, 553, 554 ЦК України ТОВ "Стройиндустрия" як майновий поручитель за іпотечним договором несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання як солідарний боржник, а іпотекодержатель має право вимагати виконання основного зобовязання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо; при цьому норми Закону про банкрутство не обмежують право кредитора (заставодержателя) на звернення з грошовими вимогами до поручителя у випадку, якщо основний боржник не сплатив борг. Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 24.10.11 у справі №10/1946, апелянт зазначає про тотожний характер зобовязань основного боржника та майнового поручителя перед позичальником іпотекодержателем.

Вказану апеляційну скаргу було надіслано господарським судом Харківської області до Харківського апеляційного господарського суду разом із томом №6 справи №922/2907/15.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 15.07.16 апеляційну скаргу прийнято до провадження, призначено її розгляд на 28.07.16, витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2907/15 у повному обсязі, зобовязано ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" надати суду докази надіслання копій апеляційної скарги всім кредиторам у даній справі; запропоновано учасникам процесу надати суду апеляційної інстанції: ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі; іншим учасникам процесу - відзиви на апеляційну скаргу з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження своїх заперечень.

20.07.16 до Харківського апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2907/15 у повному обсязі.

27.07.16 боржник, ТОВ "Стройиндустрия", надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що на момент розгляду місцевим господарським судом заяви ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" у банку не виникло право іпотеки (оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідні записи були скасовані), просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Ухвалою суду від 28.07.16 розгляд справи відкладено на 11.08.16. Зобов'язано апелянта, ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", виконати вимоги ухвали суду від 15.07.16 щодо надіслання копій апеляційної скарги всім кредиторам (комітету кредиторів) у даній справі. Запропоновано учасникам процесу надати суду: ліквідатору - відзив на апеляційну скаргу та мотивовані пояснення з урахуванням питань, що були предметом розгляду в судовому засіданні (зокрема, щодо правових наслідків скасування державної реєстрації іпотеки); боржнику - мотивовані пояснення з урахуванням питань, що були предметом розгляду в судовому засіданні; апелянту, ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" - письмові пояснення з посиланням на відповідні норми чинного законодавства в обґрунтування своєї позиції у справі та докази на підтвердження фактів, викладених в апеляційній скарзі, зокрема, щодо наявності у ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" права іпотеки на момент звернення до господарського суду із заявою з грошовими вимогами до боржника, а також щодо розміру заявленої суми; іншим учасникам процесу - відзиви на апеляційну скаргу.

Ліквідатор 03.08.16 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на відсутності у ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" права іпотеки, оскільки даним банком фактично вже було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки, отже іпотека припинилася у відповідності до ч.1 ст.17 Закону України "Про іпотеку", і та обставина, що рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за банком прав на відповідне нерухоме майно в подальшому було скасовано в судовому порядку, на думку ліквідатора, не є підставою для висновку про автоматичне поновлення договору іпотеки. Ліквідатор просить залишити апеляційну скаргу банку без задоволення, а оскаржувану ухвалу господарського суду без змін.

На виконання вимог ухвал суду від 15.07.16 та від 28.07.16 апелянтом надано суду клопотання (вх.№7846 від 08.08.16) про долучення до матеріалів справи доказів направлення копій апеляційної скарги кредиторам у даній справі ТОВ "Метторг", Індустріальній ОДПІ м.Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області, ПАТ "Ощадбанк", ТОВ "Алюмбуд". Зазначені докази долучено судом до матеріалів справи.

10.08.16 ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" звернувся до суду з клопотанням (вх.№7921 від 10.08.16) про призначення судової оціночно-будівельної експертизи. У вказаному клопотанні заявник із посиланням на ч.2 ст.33 Закону України "Про іпотеку" зазначає, що ТОВ "Стройиндустрия" відповідає перед ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" за виконання TOB Металіст-Будметалконструкція основного зобовязання за кредитним договором виключно в межах вартості предмету іпотеки. Враховуючи, що на сьогоднішній день вартість предмета іпотеки встановлена лише на момент укладення іпотечного договору (05.09.12), ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" просить встановити актуальну ринкову вартість предмету іпотеки шляхом проведення судової оціночно-будівельної експертизи.

Присутній в судовому засіданні 11.08.16 представник банку підтримав вимоги даного клопотання та підтвердив, що відповідне клопотання не було заявлено банком в суді першої інстанції (на запитання колегії суддів щодо причин його не заявлення представником банку не було надано відповіді). Представник ТОВ "Стройиндустрия" та арбітражний керуючий проти задоволення клопотання заперечували.

Також 11.08.16 ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" було надано письмові пояснення з додатковим обґрунтуванням апеляційних вимог, зокрема, із посиланням на укладений між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ТОВ "Стройиндустрия" договір поруки №24-01-12/4 від 05.09.12, копію якого додано до пояснень. Відповідно до даних пояснень, банк просить оскаржувану ухвалу скасувати, визнати заявлені вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ТОВ "Стройиндустрия" в розмірі 14723366,99 грн. та суму 14723366,99 грн. включити окремо до реєстру відомостей про майно боржника, що є предметом іпотеки.

У судовому засіданні 11.08.16 було оголошено перерву до 15.08.16 о 14:30 годині, зобовязано арбітражного керуючого, ліквідатора боржника - ОСОБА_3 повідомити всіх кредиторів у даній справі про час та місце наступного судового засідання та докази повідомлення надати суду.

15.08.16 ліквідатором було надано суду докази повідомлення кредиторів у даній справі про час та місце судового засідання 15.08.16, які долучені до матеріалів справи за його клопотанням (вх.№8039 від 15.08.16). Також ліквідатор надав письмові пояснення, в яких зазначає, що йому не було відомо про існування договору поруки, укладеного між ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ТОВ "Стройиндустрия", оскільки вказаний договір не було надано банком ні ліквідатору, ні до суду першої інстанції.

Апелянт, ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", надав додаткові пояснення від 15.08.16, в яких із посиланням на ч.4 ст.22 ГПК України а також на положення ст.101 ГПК України, відповідно до якої апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, зазначає, що доповнення обставин, на яких ґрунтуються вимоги кредитора, у вигляді надання договору поруки не може вважатися зміною підстав позову, оскільки кредитором збережено первісні обставини (посилання на іпотечний договір), які були в подальшому лише доповнені. Апелянтом також надано копію рішення державного реєстратора ОСОБА_4 (індексний номер 27809988) щодо скасування державної реєстрації права власності за номером 7378161.

Боржник, ТОВ "Стройиндустрия", у наданих суду 15.08.16 письмових поясненнях заперечує проти задоволення клопотання апелянта щодо призначення експертизи в даній справі, а також проти прийняття наданого банком договору поруки як нового доказу в даній справі. Боржник також наполягає на відсутності у ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" права іпотеки, посилаючись на те, що вказане право не зареєстровано в установленому порядку.

Присутні в судовому засіданні 15.08.16 представники ПАТ "Банк "Фінанси та кредит", ТОВ "Стройиндустрия", а також ліквідатор, підтримали викладену ними письмово правову позицію.

Інші учасники процесу, повідомлені належним чином про час та місце судового засідання 15.08.16, не скористалися своїм диспозитивним правом на участь представників у даному засіданні, у звязку з чим колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи без їх участі.

Розглянувши заявлене апелянтом клопотання про призначення судової експертизи, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.3 ст.101 ГПК України, в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Також суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Частиною 6 статті 5 Закону України Про іпотеку встановлено, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Таким чином, при встановленні розміру грошових вимог ініціюючого кредитора - іпотекодержателя, які не забезпечені іпотекою, слід керуватися вартістю майна, визначеною за згодою боржника та кредитора, оскільки вартість заставного майна у подальшому може змінюватись, у тому числі і під час його реалізації у порядку, передбаченому нормами ст.ст. 589-591 Цивільного кодексу України та нормами розділу V Закону України "Про іпотеку".

У частині 3 пункту 21 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.13 N 01-06/606/2013 Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011р. N4212-VI) зазначено, що у визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

У зв'язку з цим, оцінка заставного майна, здійснена в подальшому за ініціативою однієї із сторін договору, не може слугувати підставою для визначення розміру вказаних грошових вимог ініціюючого кредитора.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, викладеною в постановах від 03.11.15 у справі № 5006/27/174б/2012, від 27.04.16 у справі № 904/9246/14 тощо.

Отже, з огляду на те, що в іпотечному договорі №6316-90321/0912 від 05.09.12 (т.11, а.с.20) його сторонами - TOB Стройиндустрия та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" - узгоджено вартість предмету іпотеки в розмірі 2697000,00 грн., підстави для проведення експертизи з метою визначення вартості заставного майна відсутні.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у призначенні судової оціночно-будівельної експертизи в даній справі.

Колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного розгляду даної справи Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 22 ГПК України. Вказані права були повною мірою реалізовані боржником, ліквідатором та ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" шляхом надання суду відповідних усних і письмових пояснень та доказів.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про закінчення розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, а також повторно розглянувши справу в порядку ст.101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.05.15 прийнято до провадження заяву ТОВ "ДП Металлист-Стройметаллоконструкция" про визнання ТОВ "Стройиндустрия" банкрутом, ухвалою суду від 06.07.15 порушено провадження в даній справі про банкрутство.

Постановою господарського суду Харківської області від 23.12.15 ТОВ "Стройиндустрия" визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3 Публікація повідомлення про визнання боржника банкрутом здійснена на офіційному веб-сайті ВГСУ 24.12.15.

23.02.16, тобто в межах двохмісячного строку, встановленого ч.1 ст.38 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі Закон про банкрутство), до господарського суду надійшла заява ПАТ "Банк"Фінанси та Кредит" (вх. № 6154, т.6, а.с.4) з грошовими вимогами до боржника.

Заявник просив визнати вимоги "Банк"Фінанси та Кредит" до ТОВ "Стройиндустрия" на загальну суму 14723366,99 грн., з яких 2697000,00 грн. вимоги, що забезпечені заставою майна боржника; включити заявлені вимоги на загальну суму 14723366,99 грн., з яких: 2697000,00 грн. включити окремо до реєстру відомостей про майно боржника, яке є предметом застави, 12026366,99 грн. - включити в четверту чергу реєстру вимог кредиторів.

Вимоги ПАТ "Банк"Фінанси та Кредит" обґрунтовані наступним.

05.09.12 між ПAT Банк Фінанси та Кредит та ТОВ "Металіст-Будметалконструкція укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію №24-01-12 (т.6, а.с.11), за умовами якого позичальнику надано кредит в сумі 9300000,00 грн. та встановлено Графік повернення кредитних коштів, передбачений Додатком №1 до цього договору, зі сплатою процентів відповідно до розділу 3 Кредитного договору.

В забезпечення виконання TOB Металіст-Будметалконструкція зобов'язань за Кредитним договором №24-01-12 між боржником - ТОВ "Стройиндустрия" та ПAT Банк Фінанси та Кредит було укладено іпотечний договір №6316-90321/0912 від 05.09.12 (т.6, а.с.20), відповідно умов якого TOB Стройиндустрия, як іпотекодавець, передав Банку в якості предмету іпотеки наступне нерухоме майно, а саме: нежитлові будівлі: літ. ГБ загальною площею 79,0кв.м., літ "ГА" загальною площею 1560,7кв.м., які розташовані за адресою: м.Харків, вул.Плиткова, буд.12. Узгоджена вартість предмету іпотеки згідно договору складає 2697000,00 грн.

Отже, позичальником за кредитним договором і іпотекодавцем, який передав в іпотеку банку майно в забезпечення виконання кредитного договору, є різні субєкти.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.10.14 в справі 922/1350/14 (т.6, а.с.22) визнано вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до TOB Металіст-Будметалконструкція та включено до реєстру вимог кредиторів в сумі 6460906,82 грн. (6388967,12 грн. до четвертої черги, 71939,70 грн. пені - до шостої черги) та 3225600,00 грн. включено окремо до реєстру вимог кредиторів як забезпечені заставою майна боржника (за відповідними договорами застави основних засобів, укладеними між TOB Металіст-Будметалконструкція та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит").

Постановою господарського суду Харківської області від 18.08.15 у справі №922/1350/14 TOB Металіст-Будметалконструкція визнано банкрутом, у звязку з чим ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" нараховано поточні вимоги до TOB Металіст-Будметалконструкція в сумі 5037460,17 грн. (т.6, а.с.5) усього, за розрахунком ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", з урахуванням грошових вимог, визнаних ухвалою від 14.10.14 у справі 922/1350/14, сума вимог становить 14723366,99 грн.

Відповідно до пояснень ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", наданих у судовому засіданні 11.08.16, на даний час сума визнаних судом вимог ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до TOB Металіст-Будметалконструкція у справі 922/1350/14 становить 11448021,66 грн., а визначення банком суми вимог до ТОВ "Стройиндустрия" у даній справі №922/2907/15 в розмірі 14723366,99 грн. є наслідком арифметичної помилки, разом з тим, у представника банку відсутні повноваження щодо зменшення розмірів заявлених вимог.

Окрім того, у наданих суду апеляційної інстанції поясненнях міститься нова вимога банку порівняно із заявою від 23.02.16, з якою даний учасник процесу звернувся до суду апеляційної інстанції, а саме, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" просить оскаржувану ухвалу скасувати, визнати заявлені вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" до ТОВ "Стройиндустрия" в розмірі 14723366,99 грн. та суму 14723366,99 грн. (а не 2697000,00 грн., як було заявлено в суді першої інстанції) включити окремо до реєстру відомостей про майно боржника, що є предметом іпотеки.

Як вбачається з письмових та усних пояснень представника ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", наданих у судових засіданнях 11.08.16 та 15.08.16, банк наполягає на тому, що його грошові вимоги до боржника виникли з іпотечного договору №6316-90321/0912 від 05.09.12 (саме ці вимоги та підстави їх виникнення було розглянуто місцевим господарським судом).

Водночас у судовому засіданні 11.08.16 ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" було надано копію договору поруки №24-01-12/4 від 05.09.12, відповідно до якого ТОВ "Стройиндустрия" зобовязується перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання TOB Металіст-Будметалконструкція своїх зобовязань за договором про невідновлювальну кредитну лінію №24-01-12 від 05.09.12. При цьому ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не наведено обґрунтування, яким чином наявність вказаного договору поруки може бути підставою для збільшення суми, яку банк просить включити окремо до реєстру відомостей про майно боржника, що є предметом іпотеки.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", вказаний договір поруки не надавався банком ні до суду першої інстанції, ні арбітражному керуючому при зверненні з заявою про визнання його кредиторських вимог, ні при поданні апеляційної скарги в даній справі. Представником банку пояснено, що про існування вказаного договору йому стало відомо лише перед судовим засіданням 11.08.16. Інших причин, які б не залежали від ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" і перешкоджали б йому надати копію договору поруки до суду першої інстанції, даним учасником процесу не наведено.

Апелянт посилався на те, що відповідно до ч. 2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі. Але водночас ним не взято до уваги обмежень, встановлених частинами 1 та 3 зазначеної статті, а саме: додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; в апеляційній інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Із матеріалів справи та пояснень ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" вбачається, що банком надано не лише новий доказ (неможливість подання якого до суду першої інстанції мотивовано виключно субєктивною обставиною необізнаністю представника з існуванням договору поруки що не може бути визнано поважною та незалежною від ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" причиною), але і заявлено нові вимоги про включення 14723366,99 грн. окремо до реєстру відомостей про майно боржника, що є предметом іпотеки які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що договори поруки та іпотеки за своєю правовою природою є різними правочинами із різними юридичними наслідками (зокрема, в частині обсягу забезпечення зобовязань боржника), а тому грошові вимоги, заявлені на підставі іпотечного договору, не можуть одночасно ґрунтуватися і на договорі поруки.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені приписи ст.101 ГПК України, колегія суддів зазначає, що відповідний новий доказ (договір поруки) та нові вимоги не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на положення ч.4 ст.22 ГПК України щодо права позивача змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви колегія суддів не вважає належними аргументами - оскільки зазначена норма може бути застосована лише до початку розгляду справи по суті господарським судом першої інстанції, а не на стадії апеляційного провадження.

Водночас колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.38 Закону про банкрутство, вимоги за зобов'язаннями боржника, визнаного банкрутом, що виникли під час проведення процедур банкрутства, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає. Кредитори, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, або не заявлені взагалі, не є конкурсними, а їх вимоги погашаються в шосту чергу в ліквідаційній процедурі.

Отже, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" не позбавлено права в ході подальшого провадження у справі про банкрутство звернутися до господарського суду Харківської області із заявою про визнання кредиторських вимог на підставі договору поруки №24-01-12/4 від 05.09.12 та включення їх до шостої черги вимог кредиторів у відповідності до вищенаведеної норми Закону про банкрутство.

Щодо даного апеляційного провадження, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду є розгляд місцевим господарським судом вимог заяви ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" від 23.02.16 (про визнання грошових вимог, що виникли на підставі іпотечного договору) за результатами якого було винесено оскаржувану ухвалу від 09.06.16.

Як вбачається з апеляційної скарги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та наданих ним суду апеляційної інстанції пояснень, банк заявив вимоги до TOB Стройиндустрия (в загальній сумі 14723366,99 грн., з якої 2697000,00 грн. забезпечені заставою майна боржника) як до іпотекодавця, що зобовязався забезпечити виконання зобовязань TOB Металіст-Будметалконструкція, оскільки вважає, що у відповідності до ст.ст.543, 553, 554 ЦК України майновий поручитель за іпотечним договором несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобовязання як солідарний боржник, а іпотекодержатель має право вимагати виконання основного зобовязання як від боржника і його майнового поручителя разом, так і від будь-кого з них окремо; при цьому норми Закону про банкрутство не обмежують право кредитора (заставодержателя) на звернення з грошовими вимогами до поручителя у випадку, якщо основний боржник не сплатив борг. Посилаючись на постанову Верховного Суду України від 24.10.11 у справі №10/1946, апелянт зазначає про тотожний характер зобовязань основного боржника та майнового поручителя перед позичальником іпотекодержателем.

Місцевий господарський суд, відхилив вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" з огляду на те, що вказані вимоги виникли на підставі договору іпотеки (застави нерухомого майна), а відтак, на думку суду, вони не є грошовими.

Також, із посиланням на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 17.09.14 у справі № 6-109цс14, місцевий господарський суд зазначив, що майновий поручитель відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета іпотеки, та вказав у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, що відомості про заставне майно: нежитлові будівлі: літ. ГБ загальною площею 79,0 кв.м., літ "ГА" загальною площею 1560,7кв.м., які розташовані за адресою:м.Харків, вул.Плиткова, буд.12, відповідно до п.8 ст. 23 Закону, повинні бути окремо внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів.

Надаючи правову оцінку вищевказаним висновкам місцевого господарського суду та твердженням апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 33 Закону України Про іпотеку передбачено, що у разі порушення провадження у справі про відновлення платоспроможності іпотекодавця або визнання його банкрутом або при ліквідації юридичної особи - іпотекодавця іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку виконання основного зобовязання, якщо іпотекодержатель і правонаступник іпотекодавця не досягнуть згоди про інше.

Як було встановлено вище, вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заявлено на підставі укладеного ним з боржником іпотечного договору №6316-90321/0912 від 05.09.12.

Абзацом 2 частини 8 статті 23 Закону про банкрутство передбачено, що розпорядник майна зобовязаний окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їхніми заявами, а за їх відсутності - згідно з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.

Майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобовязаннями, які воно забезпечує згідно з положеннями абзацу 1 частини 4 статті 42 Закону про банкрутство.

Відповідно до частини 9 статті 45 Закону про банкрутство погашення вимог забезпечених кредиторів за рахунок майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в позачерговому порядку.

Отже, законодавець зобовязав розпорядника майна, незалежно від наявності чи відсутності заяв за даними обліку боржника, внести вимоги кредиторів, забезпечені заставою майна боржника, окремо до реєстру вимог кредиторів, які забезпечені заставою боржника, та окремо внести до реєстру відомості про майно боржника, що є предметом застави, яке використовується виключно для позачергового задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, вимоги банку, що виникли внаслідок невиконання боржником зобовязання за кредитним договором, є грошовими і такими, що забезпечені іпотекою майна за договорами іпотеки. Відповідне узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 28.10.14 у справі №920/137-13-г. У постанові Верховного Суду України від 17.09.14 у справі № 6-109цс14, на яку посилається місцевий господарський суд в оскаржуваній ухвалі, також не міститься висновків про те, що вимоги, які ґрунтуються на іпотечному договорі, не є грошовими.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що висновок місцевого господарського суду про майновий характер вимог банку не узгоджується обставинами справи, з вищенаведеними приписами чинного законодавства та правовою позицією Верховного Суду України, що відповідно до ст.111-28 ГПК України є обовязковою для врахування судами.

Тобто, за умов наявності чинного договору іпотеки, укладеного з боржником як іпотекодавцем, банк (іпотекодержатель) має право заявити грошові вимоги у справі про банкрутство, разом з тим, розмір вказаних вимог обмежується вартістю предмета іпотеки.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24.10.11 у справі №10/1946 (на яку посилається апелянт), а також у постанові Верховного Суду України від 17.09.14 у справі № 6-109цс14, наведеній в оскаржуваній ухвалі місцевого господарського суду.

Колегія суддів також зазначає, що відповідна обставина фактично визнана апелянтом у клопотанні про призначення судової оціночно-будівельної експертизи, в якому заявник із посиланням на ч.2 ст.33 Закону України "Про іпотеку" вказує, що ТОВ "Стройиндустрия" відповідає перед ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" за виконання TOB Металіст-Будметалконструкція основного зобовязання за кредитним договором виключно в межах вартості предмету іпотеки.

Тому, на думку колегії суддів, як заявлення банком вимог у розмірі всієї суми заборгованості TOB Металіст-Будметалконструкція перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", так і відмова місцевого господарського суду у вказаних вимогах у повному обсязі із посиланням на майновий характер вимог, не ґрунтуються на приписах чинного законодавства оскільки, як було встановлено вище, вказані вимоги є грошовими і обмежуються вартістю предмету іпотеки.

Відповідний висновок узгоджується з приписами чинного законодавства про банкрутство та правовою позицією, викладеною у частині 3 пункту 21 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.13 N 01-06/606/2013 Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в якому вказано, що у визначенні господарським судом розміру вимог кредитора, що забезпечені майном боржника, до уваги має братися оцінка майна, погоджена сторонами у відповідному договорі застави (іпотеки).

В ході розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції боржник, ТОВ "Стройиндустрия", посилався на те, що на момент розгляду місцевим господарським судом заяви ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" у банку не виникло право іпотеки, оскільки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідні записи були скасовані.

Надаючи оцінку вищевказаним аргументам, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 06.06.16 (т.6, а.с. 89 100), обтяження на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором №6316-90321/0912 від 05.09.12, було зареєстроване 05.09.12 у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомості та у Державному реєстрі іпотек, згодом (а саме, 17.10.14) відповідні записи було перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно та їх обтяжень 01).

Також 17.10.14 державним реєстратором прав на нерухоме майно ОСОБА_5 прийнято рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень індексний номер 16564240, щодо державної реєстрації права власності ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на відповідний об'єкт нерухомого майна (номер запису про право власності 7378161).

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27.11.15 у справі №820/7628/15, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12.01.16 (т.6. а.с.84), скасовано рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України ОСОБА_5 від 17.10.14 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 16564240, щодо державної реєстрації права власності ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на вищевказаний об'єкт нерухомого майна.

На підставі даних судових рішень13.01.16 державним реєстратором ОСОБА_4 було прийнято рішення (індексний номер 27809988) внести запис про скасування державної реєстрації для внесення запису про скасування державної реєстрації права власності за номером 7378161.

ТОВ "Стройиндустрия" зазначає, що згідно із вищевказаним рішенням державного реєстратора було також скасовано іпотеку на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором №6316-90321/0912 від 05.09.12 - про що внесено відповідні записи до державних реєстрів.

ТОВ "Стройиндустрия" наполягає на тому, що оскільки 17.10.14 ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки та проведено державну реєстрацію за собою права власності на вищевказане нерухоме майно, дана іпотека відповідно до ч.1 ст.17 Закону України "Про іпотеку" є припиненою, а скасування вищезазначеного рішення державного реєстратора рішенням суду автоматично не поновлює дію договору іпотеки, оскільки банком фактично вже було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак колегія не погоджується з даним твердженням з огляду на те, що на момент звернення ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до господарського суду із заявою про визнання його кредиторських вимог на підставі іпотечного договору (23.02.16) рішення державного реєстратора від 17.10.14 щодо державної реєстрації права власності ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на відповідний об'єкт нерухомого майна було скасовано в судовому порядку відповідно до ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду 12.06.16.

Оскільки скасований в судовому порядку акт (рішення державного реєстратора) не породжує жодних правових наслідків, у даному випадку - наслідків щодо визнання за ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" права власності на предмет іпотеки - то відсутні підстави для застосування приписів ч.1 ст.17 Закону України "Про іпотеку" (якою встановлено, що іпотека припиняється, зокрема, у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки) враховуючи, що іпотекодержатель відповідного права власності не набув.

Тобто, якщо презумпція правомірності договору (у відповідності зі ст.204 ЦК України) не спростована, всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обовязки підлягають виконанню.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постановах від 24.06.15 у справі №907/544/14, від 25.05.16 у справі №6-2858цс15 тощо.

Ліквідатор та представник боржника у наданих суду апеляційної інстанції поясненнях посилалися на ч.1 ст.182 ЦК України, згідно з якою право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації на приписи ст.4 Закону України "Про іпотеку", щодо обовязковості державної реєстрації обтяження нерухомого майна іпотекою, та на положення ст.334 ЦК України, якою встановлено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Разом з тим, згідно з п.2 ч.3 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за умови, що на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України "Про іпотеку" в нині чинній редакції, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Однак станом на момент укладення іпотечного договору №6316-90321/0912 від 05.09.12 була чинною наступна редакція вказаної норми: "Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду". Відповідно, у ст.4 цього ж закону у редакції станом на 05.09.12 було зазначено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Тобто, в момент виникнення у ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" права на іпотеку (станом на 05.09.12) діяло законодавство, що не повязувало дійсність договору іпотеки з моментом його державної реєстрації відповідні зміни до Закону України "Про іпотеку" набрали чинності лише 04.08.13. Отже, права, які виникли на підставі іпотек, укладених до набрання чинності змінами щодо моменту виникнення прав та обовязків за іпотечними правовідносинами (до 04.08.13), у разі відсутності їх державної реєстрації визнаються дійсними. Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, від 03.03.15, а також у постанові Вищого господарського суду України від 15.07.14 у справі №5011-44/12072-2012 (стосовно дії актів цивільного законодавства у часі).

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність тверджень ліквідатора та представника боржника про втрату чинності іпотечним договором №6316-90321/0912 від 05.09.12 у звязку зі скасуванням відповідного реєстраційного запису.

Суд апеляційної інстанції також враховує, що в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна станом на 08.08.16, яку було додано представником ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" до письмових пояснень від 11.08.16, відсутні відомості про скасування іпотеки стосовно нерухомого майна, що є предметом іпотечного договору №6316-90321/0912 від 05.09.12. Також, як вбачається з наданої ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" копії рішення державного реєстратора ОСОБА_4 (індексний номер 27809988), вказане рішення стосувалося виключно скасування державної реєстрації права власності за номером 7378161, а не зареєстрованого за ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" права іпотеки.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що як на момент подання ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" заяви до суду першої інстанції про визнання його кредиторських вимог, так і на час винесення оскаржуваної ухвали місцевого господарського суду від 09.06.16 та її апеляційного перегляду ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" іпотечний договір №6316-90321/0912 від 05.09.12 (який не було визнано недійсним у встановленому порядку, що підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін) є чинним.

Враховуючи, що, як було встановлено вище, майновий поручитель відповідає перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, і що в іпотечному договорі №6316-90321/0912 від 05.09.12 його сторонами - TOB Стройиндустрия та банком - узгоджено вартість предмету іпотеки в розмірі 2697000,00 грн., колегія суддів зазначає, що у відповідності до вимог ст.23 Закону про банкрутство кредиторські вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та кредит" у вказаній сумі слід окремо внести до реєстру вимог кредиторів як вимоги, забезпечені заставою майна боржника, а також окремо внести до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит": нежитлові будівлі: літ. ГБ загальною площею 79,0кв.м., літ "ГА" загальною площею 1560,7кв.м., які розташовані за адресою: м.Харків, вул.Плиткова, буд.12.

Колегія суддів зазначає, що в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали місцевим господарським судом вказано, що відповідні відомості мають бути внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, однак в резолютивній частині відповідну вказівку не відображено.

Щодо решти кредиторських вимог у розмірі 12026366,99 грн. (тобто в сумі, на яку вимоги банку перевищують вартість предмету іпотеки, погоджену сторонами в іпотечному договорі №6316-90321/0912 від 05.09.12) колегія суддів дійшла висновку, що вказані вимоги підлягають відхиленню з підстав, наведених вище.

У звязку з викладеним, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду має бути змінено.

Керуючись статтями 33, 43, 99, 101, пунктом 4 статті 103, п.3 ч.1 ст.104, статтями 105, 106 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 09.06.16 у справі №922/2907/15 змінити, виклавши її резолютивну частину в наступній редакції:

"Заяву Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" з грошовими вимогами до боржника (вх. № 6154 від 23.02.16) задовольнити частково.

Визнати кредиторські вимоги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит" у розмірі 2697000,00 грн., які окремо внести до реєстру вимог кредиторів як вимоги, забезпечені заставою майна боржника.

Окремо внести до реєстру вимог кредиторів відомості про майно боржника, яке є предметом застави Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та кредит": нежитлові будівлі: літ. ГБ загальною площею 79,0кв.м., літ "ГА" загальною площею 1560,7кв.м., які розташовані за адресою:м.Харків, вул.Плиткова, буд.12.

Кредиторські вимоги у розмірі 12026366,99 грн. відхилити."

Справу направити до господарського суду Харківської області для подальшого розгляду.

Повний текст постанови складено 17.08.16

Головуючий суддя Шевель О. В.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Тарасова І. В.