Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "02" серпня 2016 р. Справа № 906/526/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Тимошенка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність від 01.07.16)

від відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №2485 від 01.07.16)

розглянув у судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка"

до Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод"

про стягнення 1072869,78 грн.

Позивачем пред'явлено позов про стягнення на його користь з відповідача 1072869,78грн., з яких: 826 292,90 грн. боргу за поставлену продукцію, 201616,44 грн. пені, 15220,26 грн. 3% річних, 29740,18 грн. інфляційних.

02.08.16 представником позивача подано заяву про уточнення позовних вимог, якою зменшив розмір позовних вимог до 213301,39 грн., у зв'язку з погашенням основної суми боргу, та просить стягнути з відповідача - 157230,72грн. пені, 14807,38грн. 3% річних, 41263,29грн. інфляційних.

02.08.16 до суду надійшли додаткові пояснення №2901, від 02.08.16, в яких відповідач зазначив про погашення основної суми боргу та у зв'язку з цим просив зменшити розмір санкцій на 75%.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав викладене у поясненнях №2901 від 02.08.16.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

27 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка" (постачальник/позивач) та Державним підприємством "Житомирський бронетанковий завод" (покупець/відповідач) укладено Договір №130/226 (а.с.14).

Згідно п.1.1 Договору, постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити продукцію, вказану у видаткових накладних (надалі-Продукція), на умовах, передбачених даним Договором.

На виконання умов Договору позивач поставив покупцю продукцію на загальну суму 852804,20 грн., що підтверджується видатковими накладними: РН-0002513 від 22.04.15, № РН-00033Є0 від 03.07.15, № РН-0003365 від 06. 07.15,№РН-0003375 від 07.07.15 , № РН -0003586 від 21.07.15, № РН-0003587 від 21. 07.15, № РН-0003589 від 21.07. 15, № РН-0003591 від 21.07.15, № РН-0003724 від 28.07.15, № РН-0003725 від 28.07.15, № РН-0003911 від 11.08.15, № РН-0006002 від 18.09.15, № РН-0006003 від 18.09.15, №РН-0006162 від 01.10.15.

Пунктом 5.2. Договору,передбачено, що оплата за поставлену продукцію має бути здійсненою не пізніше 14 (чотирнадцяти) банківських днів з моменту поставки продукції.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, відповідач свої зобов'язання щодо оплати товару виконав не належним чином, внаслідок чого станом на день звернення позивача з позовом до суду (24.05.16) перед позивачем існувала заборгованість в сумі 826292,90грн.

02.12.2015 р. на адресу відповідача надіслано вимогу про виконання грошового зобов'язання №3 від 01.12.2015 р. (а.с.33), яка була одержана відповідачем 08.12.2015 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.36).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За нормами ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим,сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Після подачі позову до суду відповідач сплатив заборгованість у повному обсязі , що підтверджується відповідними документами та поясненнями представників сторін, у зв'язку з чим позивач уточнив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача: 157230,72грн. пені, 14807,38грн. 3% річних, 41263,29грн. інфляційних.

Відповідач подав контррозрахунок виставлених до стягнення сум та вважає , що вказані величини належать до стягнення у наступних розмірах: 151135,06грн. пені, 13915,47грн. річних та 4824,13грн. інфляційних.

За нормами статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 7.2 Договору, у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції, покупець сплачує постачальникові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені, від суми заборгованості.

З огляду на вимоги ч.1 ст. 4-7 і ст. 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок грунтується ( п.1.12 Постанови № 14).

Зважаючи на п.5.2 договору, ст.232 п.6 ГК України прострочення строку оплати за поставлений товар по накладній від 24.04.15 розпочалось 12.05.15, з якої може бути розпочато нарахування пені.

Визначаючи строк прострочення оплати, позивач у розрахунку застосував п.7.2 договору, який передбачає умову нарахування пені : у випадку порушення зобов'язань більш ніж на 30 днів, що є помилковим, оскільки за п.5.2 договору, відповідач мав розрахуватися у строк до 14 банківських днів з моменту поставки продукції.

Зважаючи на те, що суд не вправі змінювати період нарахування, що вказаний у розрахунку, за поставлену продукцію 24.04.15 пеню слід рахувати з 17.06.15 (по розрахунку позивача) по 11.11.15, і так по кожній накладній з врахуванням проплат.

Обрахувавши суму пені з врахуванням п.5.2 договору, ст.232 п.6 ГК України та проплат, суд вважажє, що стягненню підлягає пеня в розмірі 139039,37грн.

Разом з тим, враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру санкцій на 75%, яке обґрунтоване наявністю складної економічної та політичної ситуації в країні, завод є стратегічним підприємством і приймає участь у посиленні обороноздатності України, борг погашено, позивачу не завдано збитків.

Відповідно до пп.3.17.4 п.3 Постанови Пленуму ВГС України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 №18, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано доказів того, що порушення відповідачем зобов'язань потягло за собою завдання збитків.

Враховуючи викладене, а також специфіку діяльності відповідача, його важливе значення, повне погашення боргу, зважаючи на положення п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, ч.1 ст. 233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України, господарський суд прийшов до висновку про винятковість вказаних обставин та про наявність підстав для зменшення розміру пені до 100000,00 грн., з огляду на що, в частині стягнення 39039,37 грн. пені слід відмовити.

Відповідно до ст. ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Суд, перевіривши наданий позивачем уточнений розрахунок інфляційних і 3% річних приходить до висновку, що він складений правильно, тому стягненню підлягають 14807,38 грн. річних та 41263,29 грн. інфляційних.

Нормами чинного законодавства не передбачено зменшення розміру річних та інфляційних нарахувань за клопотанням відповідача чи за ініціативою суду, тому у задоволенні клопотання про зменшення розміру річних та інфляційних слід відмовити.

За ст.ст.627,629 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до статей 525, 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 43, 33, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, в розмірі 156070,67 грн., з яких: 100000,00грн. пені, 14807,38грн. 3% річних, 41263,29грн. інфляційних. У стягненні 18191,35грн. пені слід відмовити. Зменшити розмір пені до 100000,00грн.

Витрати , пов'язані з оплатою судового збору покладаються на відповідача пропорційно сумі задоволених вимог , оскільки він спонукав позивача звернутись з позовом до суду.

Слід зазначити, що при визначенні суми судового збору, який підлягає стягненню з відповідача суд врахував викладене у пункті 4.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України"Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" №7 від 21.02.13, в якому передбачено, що якщо зменшення позивачем розміру позовних вимог пов'язане з частковим визнанням та задоволенням позову відповідачем після подання позову, то судовий збір у відповідній частині покладається на відповідача, та у пункті 4.3, за яким, у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір пені до 100000,00грн.

3. Стягнути з Державного підприємства "Житомирський бронетанковий завод" (поштова адреса: 12441, Житомирська обл., Житомирський район, селище міського типу Новогуйвинське, вул. Дружби народів,1; ідентифікаційний код 07620094) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Промелектроніка", (69095, м.Запоріжжя, пр.Леніна, буд.152-в, к. 10; ідентифікаційний код: 24510970) - 100000,00 грн. пені, 14807,38 грн. 3% річних, 41263,29 грн. інфляційних, 15321,04грн. судового збору.

4.Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення 18191,35грн. пені.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Тимошенко О. М.

Віддрукувати: 1 - в справу