донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

17.08.2016 справа №908/1278/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: суддіОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участі представників сторін: від скаржника (позивача): від відповідача: розглянувши апеляційну скаргу не зявились; не зявились; Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від13 червня 2016 року
у справі№ 908/1278/16 (суддя Алейникова Т.Г.)
за позовомДержавної екологічної інспекції у Запорізькій області, м. Запоріжжя
до відповідачаКомунальної установи "Орловський психоневрологічний інтернат" Запорізької обласної ради, с. Орлове, Мелітопольського району Запорізької області
простягнення 196 627,54 грн.
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.06.2016 року у справі №908/1278/16 відмовлено Державній екологічній інспекції у Запорізькій області у задоволенні позовних вимог до Комунальної установи Орловський психоневрологічний інтернат Запорізької обласної ради про стягнення шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 196627,54 грн. повністю.

Не погодившись з рішенням господарського суду першої інстанції, позивач - Державна екологічна інспекції у Запорізькій області (далі за текстом - Держекоінспекція) звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуваний процесуальний документ та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування доводів викладених в апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що рішення господарського суду Запорізької області від 13.06.2016 року у справі №908/1278/16 винесено з порушенням норм матеріального права.

Так, апелянт вказує на те, що відповідно до наказу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області від 12.05.2014 року №390 та направлення від 12.05.2013 року №388 Держекоінспекцією у Запорізькій області була проведена планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 26.05. 27.05.2014 року. Акт був підписаний в останній день проведення перевірки, як перевіряючими державними інспекторами з охорони навколишнього середовища Запорізької області, так і директором Комунальної установи "Орловський психоневрологічний інтернат" ЗОР ОСОБА_4 без зауважень, про що свідчать відповідні підписи у тексті Акту перевірки. Під час проведення перевірки було встановлено, що підприємство здійснює самовільний забір води з підземного горизонту без дозволу на спеціальне водокористування. Згідно довідки підприємства №291 від 27.05.2014 року в період з 01.01.2014 року по 27.05.2014 року самовільно забрано із підземного водоносного горизонту (свердловини №1) 3746,0 м3 води. Зважаючи на відсутність дозволу на спеціальне водокористування та інші порушення, виявлені під час проведення перевірки, Держекоінспекцією було винесено Припис від 27.05.2014 року за №70, пунктом 6 якого відповідача зобовязано надати дозвіл на спеціальне водокористування до 27.07.2014 року. До вказаного часу спеціальний дозвіл надано не було, а лише 17.10.2014 року підприємством відповідача тільки його отримано.

Апелянт вважає, що у Комунальної установи "Орловський психоневрологічний інтернат" виникло зобовязання відшкодування збитків внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

При цьому, як зазначає Держекоінспекція, суд першої інстанції застосувавши ст. 218 Господарського кодексу України, не врахував те, що вина Відповідача була виражена у невжитті дієвих заходів, спрямованих на уникнення шкідливого результату.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 05.07.2016 року прийнято апеляційну скаргу до провадження з подальшим призначенням судового засідання на 27.07.2016 року о 12 год. 10 хв., зобовязано відповідача надати мотивований відзив на апеляційну скаргу.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), судді Сгара Е.В. і ОСОБА_3

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов через канцелярію Донецького апеляційного господарського суду 25.07.2016 року від Комунальної установи "Орловський психоневрологічний інтернат", Відповідач просив залишити апеляційну скаргу Позивача без задоволення, а рішення господарського суду Запорізької області від 13.06.2015 року у справі №9081278/16 просив залишити без змін.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 27.07.2016 року розгляд апеляційної скарги було відкладено на 17.08.2016 року о 12 год. 00 хв.

Відповідно до розпорядження Керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №1022 від 16.08.2016 року, у звязку з відпусткою судді Сгара Е.В., було призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/1278/16.

Протоколом автоматичної зміни колегії суддів від 16.08.2016 року змінено відсутню суддю Сгара Е.В. та визначено колегію суддів для розгляду справи №908/1278/16 у новому складі: ОСОБА_1 головуючий (суддя-доповідач), судді Агапов О.Л. і ОСОБА_3

17.08.2016 року через канцелярію суду від Держекоінспекції у Запорізькій області надійшло клопотання про розгляд справи за відсутністю представника позивача за наявними матеріалами справи.

17.08.2016 року в судове засідання апеляційної інстанції представники сторін не зявились. Відповідно до статті 98 Господарського процесуального кодексу України про час і місце проведення судового засідання сторін по справі було повідомлено належним чином. Явка сторін у судові засідання апеляційної інстанції не була визнана обовязковою.

Особливості меж перегляду справи в апеляційній інстанції, передбачені нормами ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, які полягають у тому, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. Нормами частини 2 цієї статті передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту з'ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, з огляду на нижченаведене.

Як було встановлено господарським судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області, у період з 26.05.2014 року по 27.05.2014 року, було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Комунальної установи Орловський психоневрологічний інтернат Запорізької обласної ради.

За результатами перевірки було складено акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами від 27.05.2015 року (а.с. 8-13).

Під час проведення перевірки було встановлено, що в період з 01.01.2014 року по 27.05.2014 року Комунальна установа "Орловський психоневрологічний інтернат" здійснювала забір води з підземного водоносного горизонту (свердловина №1) без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням вимог ст.ст. 44, 49 Водного кодексу України.

За вказаний період було забрано 3746 м3 води, що підтверджується довідкою Комунальної установи "Орловський психоневрологічний інтернат" від 27.05.2014 року за №291 (а.с. 17) та в цілому не заперечується сторонами.

Відповідно до Методики розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища і ядерної безпеки України від 20.07.2009 року за №389, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року за № 767/16783, за період з 01.01.2014 року по 27.05.2014 року розмір шкоди, заподіяної державі, внаслідок забору підземних вод Комунальною установою "Орловський психоневрологічний інтернат" без дозволу на спеціальне водокористування становить 196627 грн. 54 коп.

27.06.2014 року Претензією на суму 196627,54 грн. за вих. №2066/06 Державна екологічна інспекції у Запорізькій області запропонувала Комунальній установі "Орловський психоневрологічний інтернат" добровільно сплатити шкоду та одночасно попередила про звернення до суду у разі відмови від такої сплати. Відповіді на вказану претензію Державна екологічна інспекції у Запорізькій області не отримала, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Господарський суду Запорізької області приймаючи рішення від 13.06.2016 року у справі №908/1278/16 відмовив Державній екологічній інспекції у Запорізькій області у задоволенні позовних вимог до Комунальної установи Орловський психоневрологічний інтернат Запорізької обласної ради про стягнення шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 196627,54 грн. повністю.

Рішення господарського суду першої інстанції обґрунтоване тим, що відповідач здійснював всі необхідні дії щодо отримання дозволу на спеціальне водокористування, але своєчасно не отримав дозвіл у звязку з бездіяльністю Держекоінспекції.

При цьому місцевий суд зазначив, що вини в несвоєчасному отриманні дозволу на спеціальне водокористування, у відповідача не має та навіть враховуючи, що відповідач не повністю заповнив деякі пункти таблиці, він мав час подати нову виправлену заяву і своєчасно отримати новий дозвіл, бо ним було подано заяву за два місяці до закінчення дії попереднього дозволу.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з правомірними та обґрунтованими висновками господарського суду першої інстанції про відмову у задоволені позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 66 Конституції України, кожен зобов'язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 38 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Згідно приписів п. 9 ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

В силу приписів 48, 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними та фізичними особами лише за наявності дозволу і насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Порядок погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року за №321, у відповідності до пункту 2 якого дозволи на спеціальне водокористування надаються у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного та місцевого значення.

В силу приписів статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Статтею 110 Водного кодексу України передбачена відповідальність за порушення водного законодавства. Порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Відповідно до ст. 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземні юридичні і фізичні особи та особи без громадянства зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України. Притягнення винних у порушенні водного законодавства до відповідальності не звільняє їх від обов'язку відшкодування збитків, завданих ними внаслідок порушення водного законодавства.

Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Згідно ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності зараховуються на розрахункові рахунки місцевих фондів охорони навколишнього природного середовища за місцем вчинення правопорушення.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Частина 2 ст. 193 Господарського кодексу України, містить загальне положення, згідно з яким кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси іншої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Дотримання цієї вимоги зобов'язаною особою не тільки відповідає загальним принципам виконання зобов'язань, але й у силу ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, за умови його доведення, може бути підставою для звільнення боржника від покладення на нього господарсько-правової відповідальності за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

З матеріалів справи вбачаться, що Комунальна установа "Орловський психоневрологічний інтернат" мала дозвіл на спеціальне водокористування на термін з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року (а.с. 38).

Цей дозвіл було продовжено за заявою Комунальної установи на три роки до 31.12.2013 року (а.с. 39-42).

11.11.2013 року, за два місці до закінчення дії цього дозволу, Комунальною установою було направлено заяву (№297) про подовження терміну дії дозволу на спеціальне водокористування Бердянському КГИГП.

27.11.2013 року Комунальною установою було направлено заяву про погодження СВП (№317) Державній службі геології та надр України.

Листом від 10.12.2013 року за №16033/10/10-13 Державна служба геології та надр України надала згоду на отримання нового дозволу, водночас звернулася до КП Південукргеологія з проханням надати рекомендації щодо раціонального використання підземних вод.

Рекомендації щодо раціонального використання підземних вод від 03.01.2014 року за №302 були надані на початку січня 2014 року.

Вказані документи були надані Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної адміністрації для оформлення дозволу.

Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної адміністрації розглянув заяву та надані документи Комунальної установи "Орловський психоневрологічний інтернат" та листом від 19.09.2014 року за №1541/02.1-24/042 відмовив в отриманні дозволу у зв'язку із не заповненням деяких пунктів таблиці.

Після усунення вказаних недоліків, Департамент екології видав відповідачу новий дозвіл, та вказав дату видачі - 17.10.2014 року, не зважаючи на те, що заяву відповідачем було подано своєчасно з проханням подовжити термін дії попереднього дозволу, тобто видати дозвіл починаючи з 01.01.2014 року.

Згідно п. 4 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року №321, клопотання водокористувачів на отримання дозволу розглядаються у місячний термін.

Як зазначалось раніше, Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної адміністрації розглянув заяву та надані документи, разом з тим, листом від 19.09.2014 року за №1541/02.1-24/042 відмовив в отриманні дозволу у зв'язку із не заповненням деяких пунктів таблиці.

Слід звернути увагу, що п. 6 зазначеного вище Порядку передбачає, що спеціальне водокористування може бути: короткотерміновим (до 3 років) - у разі скидання водокористувачем забруднюючих речовин у водні об'єкти в обсягах, що перевищують граничнодопустимі, які встановлюються територіальними органами Мінекоресурсів та довготерміновим (від 3 до 25 років) - в усіх інших випадках.

А у разі, коли умови спеціального водокористування залишаються незмінними, за клопотанням водокористувача термін спеціального водокористування може бути продовжено, але не більше ніж на період відповідно коротко- або довготермінового водокористування органом, що видав дозвіл, про що у дозволі робиться відповідна відмітка.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що умови спеціального водокористування відповідача змінились, однак, як вбачається із згаданого вище листа Департаменту екології та природних ресурсів Запорізької обласної адміністрації від 19.09.2014 року за №1541/02.1-24/042 останній відмовив, після закінчення передбаченого п. 4 Порядку місячного терміну для розгляду клопотання відповідача про надання дозволу на спеціальне водокористування, вказавши на встановлення ряду недоліків, виявлення розбіжностей в типі приймача зворотних вод в розрахунку (вигреби інтернату і гноєсховище) та матеріалах нормативів гранично допустимого скидання (ГДС) речовин (р. Курошани).

Проте, у вказаному листі відсутнє обґрунтування необхідності існування таких достовірностей та вказаної інформації.

Стаття 49 Водного кодексу України, лист-розяснення Державного агентства водних ресурсів від 26.04.2014 року №2023/9/11-14, на які посилається Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної адміністрації у своєму листі, не передбачають подання таких відомостей.

Відповідно до статті 49 Водного кодексу України: Строк видачі дозволу на спеціальне водокористування або надання письмового повідомлення про відмову в його видачі становить не більше тридцяти календарних днів з дня надходження на розгляд заяви та відповідних документів.

Державні органи зобов'язані протягом п'яти календарних днів з дня надходження заяви на отримання дозволу на спеціальне водокористування надіслати завірені ними копії відповідних документів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства, у разі використання підземних вод - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, у разі використання водних об'єктів, віднесених до категорії лікувальних, - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я. Центральні органи виконавчої влади, зобов'язані протягом п'ятнадцяти календарних днів з дня одержання копій документів надати безоплатно органам, що приймають рішення про видачу дозволу на спеціальне водокористування, свої висновки щодо можливості його видачі.

Таким чином, колегія апеляційного суду вважає за необхідне погодитись з висновком місцевого господарського суду щодо наявності часу для подання виправленої заяви і можливості своєчасного отримання нового дозволу, бо ним було подано заяву за два місяці до закінчення дії старого дозволу.

Твердження апелянта стосовно того, що Відповідач мав право оскаржити відмову в наданні необхідних документів в судовому порядку не приймаються до уваги з огляду на те, що таке оскарження займає тривалий час, основною метою Відповідача у тому випадку було виправити недоліки та чим скоріш отримати спеціальний дозвіл.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 50 Водного кодексу України разі необхідності строк спеціального водокористування може бути продовжено на період, що не перевищує відповідно короткострокового або довгострокового водокористування. Продовження строків спеціального водокористування за клопотанням заінтересованих водокористувачів здійснюється державними органами, що видали дозвіл на спеціальне водокористування. Вищевказана норма законодавства зобов'язує відповідні державні органи продовжити термін дії дозволу і саме таку заяву Відповідач надсилав до Департаменту, але останній надав відповідачу новий дозвіл.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів відмови Відповідачу в продовженні умов та дозволу на спеціальне водокористування.

Також, судом апеляційного суду встановлено, що пунктом 3 Порядку видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого Постановою КМУ від13.03.02. № 321 із змінами та доповненнями передбачено, що видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дублікату, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності».

Дозволи видаються на підставі заявки юридичної або фізичної особи з обґрунтуванням потреби у воді, а саме видача дозволів погоджується, зокрема: у разі використання підземних вод - з Держгеонадрами.

Пунктом 4 цього Порядку передбачено, що під час прийняття рішення про видачу дозволу на спеціальне водокористування або відмову в його видачі органи, зазначені у пункті 2 цього Порядку, враховують відповідні висновки, зокрема Держгеонадр.

У разі відмови у видачі дозволу водокористувачу надається відповідь з обгрунтуванням причин відмови.

Пунктом 9 зазначеного Порядку встановлено, що припинення права спеціального водокористування здійснюється органом, що видав дозвіл на спеціальне водокористування.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що уповноваженими органами виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища не приймалося будь-яких рішень, які б свідчили про припинення Відповідачеві права спецводокористування, а також про відмову у видачі дозволу або у продовженні дозволу на спец водокористування.

З матеріалів справи та вищенаведених вимог Порядку вбачається, що в даному випадку наданню нового дозволу або продовженню попереднього передує обов?язкове погодження та надання погоджувального висновку Дергеонадарами, оскільки відповідачем здійснюється саме використання підземних вод (артсведловини № 1 глибиною 170м).

Чинне законодавство не встановлює певних вимог щодо строків звернення водокористувача за продовженням дії попереднього дозволу або видачі нового, а саме в який термін до або після закінчення дії дозволу відповідач повинен звернутися з клопотанням.

Відповідач виконав цей обов?язок завчасно за два місяці до закінчення строку дії попереднього дозволу, звернувшись до уповноважених державних органів з клопотанням про продовження дозволу на спец водокористування на новий термін. В матеріалах справи міститься лист Державної служби геології та надр України щодо погодження клопотання водокористувача для отримання дозволу на спеціальне водокористування з переліком обовязкового виконання вказаних вимог, яке було надане Відповідачу 17.03.14 року, в той час коли Відповідач звернувся до Держгеонадр заздалегідь до закінчення терміну дозволу 27.11.13 року.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що відповідачем були вжиті достатні та своєчасні заходи та дії для продовження та отримання нового дозволу, які в свою чергу, внаслідок порушення чинного законодавства, були несвоєчасно опрацьовані та вчинені з боку органів виконавчої влади щодо погодження та видачі дозволу. Несвоєчасне здійснення належних дій з боку органів виконавчої влади не може свідчити про самовільний характер водокористування відповідача в той час, коли ним були вчиненні всі необхідні дії щодо своєчасного отримання такого дозволу.

Згідно зі статтею 57 Водного кодексу України водокористувачам відшкодовуються збитки, завдані припиненням права або зміною умов спеціального водокористування, за винятком випадків, коли таке припинення (зміна умов) було здійснено з вини самого водокористувача чи за його клопотанням.

У відзиві на позовну заяву Відповідачем вказано, що весь обсяг використаної питної води та скид стічних вод Комунальна установа "Орловський психоневрологічний інтернат" оплатив державі вартість води та наданих послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 219 Господарського кодексу України, якщо правопорушенню сприяли неправомірні дії або бездіяльність другої сторони зобов'язання, суд має право зменшити розмір відповідальності або звільнити відповідача від відповідальності.

Як зазначалося раніше, відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання зобов'язань, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення або належне виконання зобов'язань виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних обставин.

Враховуючи вищевикладені обставини апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що Комунальною установою "Орловський психоневрологічний інтернат" було доведено, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши установчі документи відповідача, вважає за необхідне також зазначити, що Комунальна установа "Орловський психоневрологічний інтернат" Запорізької обласної ради є специфічною установою, яка призначена за своєю метою для постійного проживання підопічних - психічнохворих людей, які потребують все стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування. Вони повинні утримуватись в належних санітарних та гігієнічних умовах та потребують життєво необхідний ресурс такий як вода більше ніж здорові люди. Враховуючи це, такій установі потрібна питна та технічна вода для такого утримання, здійснення підсобного господарства, з якого хворі будуть харчуватись. Фактичне позбавлення права на спеціальне водовикористання, у разі не використання води в період з 01.01.2014 року по 17.10.2014 року, могло б призвести до летальних наслідків.

Відтак, висновки викладені у рішенні господарського суду Запорізької області від 13.06.2016 року у справі №908/1278/16 щодо відмови у задоволенні позовних вимог Державної екологічної інспекції у Запорізькій області до Комунальної установи Орловський психоневрологічний інтернат Запорізької обласної ради про стягнення за заподіяної шкоди в розмірі 196627,54 грн. є обґрунтованими та підтверджується матеріалами справи.

З огляду на наведене, Донецький апеляційний господарський суд дійшов висновку, що доводи заявника, викладені в апеляційній скарзі не обґрунтовані, не доведені належними та допустимими доказами в розумінні ст. 33, ст. 34 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження апелянта про порушення і неправильне застосування місцевим господарським судом норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим підстав для скасування законного та обґрунтованого рішення господарського суду Запорізької області від 13.06.2016 року у справі №908/1278/16 суд апеляційної інстанції не вбачає.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника скарги.

Керуючись ст.ст. 49, 91, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, м. Запоріжжя, на рішення господарського суду Запорізької області від 13.06.2016 року у справі №908/1278/16 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 13.06.2016 року у справі №908/1278/16 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: Н.О. Мартюхіна

Судді: О.Л. Агапов

ОСОБА_3