Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "11" серпня 2016 р. Справа № 906/651/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: Трофімов А.В. - договір про надання правової допомоги від 12.07.2016

від відповідача: Поліщук О.Г. - дов. №26/136 від 25.02.2016

від третьої особи: ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Торгівельне підприємство "Форт"

до Житомирської міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про визнання рішення №550 від 30.05.2013 недійсним

Приватне акціонерне товариство "Торгівельне підприємство "Форт" звернулось з позовом до суду про визнання недійсним рішення Житомирської міської ради №550 від 30.05.2013 про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою юридичним та фізичним особам в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою, проведення державної реєстрації на земельну ділянку площею 0,1га фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на недотримання відповідачем передбаченого ч.3 ст.142 Земельного кодексу України порядку вилучення спірної земельної ділянки, а також на відсутність узгодження між позивачем та третьою особою щодо порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1, що, на думку позивача, призводить до порушення його права постійного користування даною земельною ділянкою.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та письмових доповненнях до підстав позову від 26.07.2016. Зазначив, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. При цьому, додав, що позивач із жодними заявами щодо вилучення спірної земельної ділянки до відповідача не звертався, і останній будь-яких рішень про вилучення земельної ділянки розміром 0,1га за адресою: АДРЕСА_1 не приймав. Більше того, одночасно надавши згоду на розроблення проекту землеустрою оскаржуваним рішенням №550 від 30.05.2013, доручив провести реєстрацію права власності за територіальною громадою м. Житомира без її попереднього вилучення, чим грубо порушив установлений законом порядок.

Представник відповідача в засіданні суду просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 26.07.2016 та поданих письмових поясненнях від 10.08.2016. Зокрема, посилаючись на норми ст.120, ст.141 Земельного кодексу України і ст.377 Цивільного кодексу України, зазначив, що позивач втратив право на спірну земельну ділянку внаслідок укладення між ним та третьою особою договору купівлі-продажу приміщення від 18.09.2003. Зауважив, що відповідно до п.7.1 договору купівлі-продажу приміщення від 18.09.2003, продавець зобов'язується сприяти покупцю в оформленні права власності чи права користування на відповідну частину земельної ділянки, що належить до приміщення. Вказав, що державну реєстрацію за територіальною громадою м.Житомира права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 проведено не було, оскільки на момент прийняття рішення від 30.05.2013 №550 дана земельна ділянка не була сформована та не була внесена до Державного земельного кадастру.

Третя особа - ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову заперечив у повному обсязі з підстав, викладених у поясненнях по суті справи від 25.07.2016. Зазначив, що перетворення Державного торгівельно-закупівельного підприємства "Форт" у Приватне акціонерне товариство "Форт" є юридичним фактом для припинення його права користування земельною ділянкою на підставі ст.141 Земельного кодексу України. Також, додав, що в зв'язку з укладенням з позивачем договору купівлі-продажу приміщення від 18.09.2003 у третьої особи виникло і право на спірну земельну ділянку.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

30.05.2013 рішенням №550 двадцять третьої сесії шостого скликання Житомирської міської ради (відповідач) Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 (третя особа) надано дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1га за адресою: АДРЕСА_1, проведення державної реєстрації та виготовлення детального плану території відповідно до додатку №1, а також доручено Управлінню регулювання земельних відносин Житомирської міської ради провести державну реєстрацію права власності на земельні ділянки за територіальною громадою міста Житомира згідно з додатком (а.с. 22-23).

Приватне акціонерне товариство "Торгівельне підприємство "Форт" (позивач), вважаючи себе постійним користувачем зазначеної вище земельної ділянки, звернулось до суду з позовною вимогою про визнання недійсним рішення Житомирської міської ради №550 від 30.05.2013 про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та виготовлення технічної документації із землеустрою юридичним та фізичним особам в частині надання дозволу на складання проекту землеустрою, проведення державної реєстрації на земельну ділянку площею 0,1га фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, оскільки вважає своє право землекористувача порушеним та вимагає його відновлення в обраний ним спосіб захисту.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками судового процесу докази на підтвердження своїх вимог та заперечень за правилами ст.ст.4-7, 33 та 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.

28.07.1994 рішенням виконавчого комітету Житомирської міської Ради народних депутатів №420 з додатком (а.с. 12-13) Державному торгівельно-закупівельному підприємству "Форт" у постійне користування надано земельну ділянку площею 1,1035га, про що видано Державний акт на право постійного користування землею, який 05.09.1994 зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №234 (а.с. 14).

Як вбачається з п.1.1 Статуту позивача (у редакції, затвердженій загальними зборами 25.04.2016) (а.с. 43-61), Приватне акціонерне товариство "Торгівельне підприємство "Форт" засноване відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області №53/1-АТ від 19.03.1997 шляхом перетворення Державного торгівельно-закупівельного підприємства "Форт" у Відкрите акціонерне товариство згідно із Законом України "Про особливості приватизації майна в агропромисловому комплексі" від 10.07.1996, Порядком перетворення в процесі приватизації державних, орендних підприємств і підприємств зі змішаною формою власності у відкриті акціонерні товариства, затвердженим Постановою Кабінетом Міністрів України від 11.09.1996 за №1099 та згідно Закону України "Про господарські товариства" .

У відповідності до рішення загальних зборів акціонерів (протокол №1 від 01.09.2012) змінено тип та найменування акціонерного товариства з Відкритого акціонерного товариства на Приватне акціонерне товариство.

Приватне акціонерне товариство "Торговельне підприємство "Форт" є правонаступником прав і обов'язків Відкритого акціонерного товариства "Торговельне підприємство "Форт".

Водночас, варто зазначити, що юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов'язки переходять до правонаступників (ч.1 ст.104 ЦК України).

Відповідно до ст.108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи (аналогічне положення містилося у ст.37 ЦК УРСР). Проте, слід зауважити, що мова іде про цивільні правовідносини, а не земельні.

Таким чином, перетворення Державного торгівельно-закупівельного підприємства "Форт" у Приватне акціонерне товариство "Торговельне підприємство "Форт" є юридичним фактом для припинення його права користування земельною ділянкою.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного суду України від 21.01.2002 у справі за позовом ВАТ "Промзв'язок" до Київської міської ради, постанові Вищого господарського суду України від 15.09.2009 у справі №9/5-Н, постанові Вищого господарського суду України від 01.06.2010 у справі №11/49-04 (8/79-03), постанові Вищого господарського суду України від 20.05.2010 у справі №8/1308-НМ).

Крім того, п.3 ч.1 ст.27 Земельного кодексу України від 18.12.1990 (у редакції, чинній станом на 19.03.1997) передбачено, що право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації, селянського (фермерського) господарства.

При цьому, згідно п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" зазначено, що за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

При цьому, у Державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею 05.09.1994 за №234 (а.с. 14), не вносились відповідні відомості про юридичних осіб-правонаступників первинного землекористувача, і такі докази в матеріалах справи відсутні.

Тобто, у зазначеному вище державному акті на право постійного користування землею землекористувачем вказано - Державне торгівельно-закупівельне підприємство "Форт", а не позивач (оскільки, його на той час ще не існувало).

Водночас частиною 2 ст.92 Земельного кодексу України встановлено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають зокрема підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.

Позивач не є підприємством державної або комунальної власності.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками судового процесу, 18.09.2003 між Відкритим акціонерним товариством "Торговельне підприємство "Форт", правонаступником якого є позивач (продавець), та ОСОБА_3 (покупець) укладено договір купівлі-продажу приміщення (а.с. 17), за умовами якого продавець відчужив, а покупець придбав приміщення центрального складу загальною площею 338,0кв.м, яке знаходиться у АДРЕСА_1.

Таким чином, третя особа стала власником нерухомого майна, яке належало позивачу та яке розташоване на спірній земельній ділянці, що, в тому числі, підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.10.2003 (а.с. 88).

Пунктом 7.1. договору купівлі-продажу приміщення передбачено, що позивач зобов'язується сприяти третій особі в оформленні права власності чи права користування на відповідну частину земельної ділянки, яка відноситься до приміщення.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.120 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) (у редакції, чинній на час укладення договору купівлі-продажу) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. При відчуженні будівель та споруд, які розташовані на орендованій земельній ділянці, право на земельну ділянку визначається згідно з договором оренди земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.377 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Норми ст.120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість (постанова Верхового Суду України від 11.02.2015 у цивільній справі 6-2цс15).

Тобто, відповідно до п.2.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" у застосуванні положень статей 377 ЦК України та 120 ЗК України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду господарським судам слід враховувати, що положення відповідних статей обох кодексів мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності.

Згідно п.2.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України №6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно.

Виходячи з наведених норм законодавства, у разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна до набувача цього майна відбувається перехід тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу - права власності або права користування (постанова Верховного Суду України від 06.12.2010 у справі №40/3).

Враховуючи приписи законодавства, а також факт укладення між позивачем і третьою особою договору купівлі-продажу приміщення від 18.09.2003, остання набула статусу власника нерухомого майна, розташованого на спірній земельній ділянці.

Слід зазначити, що за змістом ст.123 ЗК України (у редакції, чинній станом на день прийняття відповідачем оспорюваного рішення) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нових земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки. В такому випадку розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування, уповноваженим здійснювати розпорядження цією земельною ділянкою.

Так, 29.10.2012 третя особа звернулася до відповідача із заявою про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 86).

30.05.2013, розглянувши зазначене вище клопотання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, врахувавши рекомендації погоджувальної ради та постійних депутатських комісій міської ради, керуючись відповідними нормами спеціального законодавства, рішенням №550 двадцять третьої сесії шостого скликання Житомирська міська рада надала третій особі дозвіл на складання проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.83 ЗК України (в редакції, чинній на день прийняття оспорюваного рішення) визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (п. а) ч. 2 ст. 83 ЗК України).

Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на день прийняття оспорюваного рішення) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад (п. "а" ст.12 ЗК України (в редакції, чинній на день прийняття оспорюваного рішення)).

За змістом ч.1 ст.122 ЗК України (в редакції, чинній на день прийняття оспорюваного рішення) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) визначено компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Тобто, Житомирська міська рада, приймаючи оспорюване рішення, діяла в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом критично оцінюється посилання позивача в якості обґрунтування позовних вимог на ч.3 ст.143 ЗК України, оскільки станом на день прийняття відповідачем оспорюваного рішення право постійного користування позивачем спірною земельною ділянкою припинилося з підстав, викладених вище.

Отже, суд приходить до висновку, що прийняте 30.05.2013 на двадцять третій сесії шостого скликання рішення Житомирської міської ради про надання дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1га за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 22) не порушує прав та інтересів позивача, а також не є підставою для захисту прав позивача з урахуванням положень статті 1 ГПК України.

За змістом ст.33 ГПК України позивач зобов'язаний був довести наявність суб'єктивного права на позов та факт його порушення відповідачем в обраний спосіб захисту, який призведе до його відновлення.

Таким чином, господарський суд на підставі вищевикладеного виходить з того, що неналежність права або інтересу, на захист яких подано позов, так само як і відсутність факту порушення відповідного права або інтересу, є достатньою підставою для відмови у позові.

Судові витрати згідно ст.49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 16.08.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу