ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2016 р. Справа № 918/576/16

Господарський суд Рівненської області в складі головуючого судді Політики Н.А., при секретарі судового засідання Конончук С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи за позовом Державного підприємства "Підприємство Дніпропетровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№89)"

до Катеринівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№46)

про стягнення заборгованості в сумі 28 599 грн. 84 коп.

за участю представників сторін:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність б/н від 01.10.2015р.;

від відповідача ОСОБА_2, довіреність №10/13/2465 від 26.07.2016р.,

ОСОБА_3, довіреність №10/13/2464 від 26.07.2016р..

У судовому засіданні 01 серпня 2016 року, відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13 липня 2016 року Державне підприємство "Підприємство Дніпропетровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№89)" (далі - позивач) звернулось до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Катеринівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№46) (далі - відповідач) про стягнення заборгованості в сумі 28 599 грн. 84 коп..

Ухвалою суду від 14 липня 2016 року позовну заяву №89/10-3498 від 05.07.2016р. прийнято до розгляду та порушено провадження у справі №918/576/16, розгляд якої призначено на 01 серпня 2016 року.

01 серпня 2016 року від позивача через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшло клопотання про приєднання письмових пояснень до справи. (а.с.24-29)

Крім того, у судовому засіданні 01 серпня 2016 року представником відповідача подано заперечення (№10/13/2503 від 28.07.2016р.) проти позовної заяви (в порядку ст. 59 ГПК України). (а.с. 30-39)

У судовому засіданні 01 серпня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві №89/10-3498 від 05.07.2016р..

Представники відповідача у судовому засіданні 01.08.2016 року просили суд застосувати строк позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у запереченнях (№10/13/2503 від 28.07.2016р.) проти позовної заяви.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

15 лютого 2010 року до Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області від Державного департаменту України з питань виконання покарань надійшов лист-вказівка №7/1/3-727/Мц від 10.02.2010р. про організацію доставки брикеті вугільнолігнінових. (а.с. 10) Як вбачається з резолюції вказаного листа-вказівки: Прошу забезпечити виконання з ВК89.

Відповідно до листа-вказівки №7/1/3-727/Мц від 10.02.2010р. Державне підприємство "Підприємство Дніпропетровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№89)" повинно було здійснити поставку до Катеринівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№46) в кількості 70 т. для проведення перевірки та визначення можливості їх придбання за рахунок бюджетних коштів в 2010 році іншими установами виконання покарань. В свою чергу Управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Дніпропетровській області надало розпорядження начальнику Дніпропетровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№89) щодо її виконання.

Судом встановлено, що представником Катеринівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№46) ОСОБА_4 за довіреністю №10 від 17.02.2010р. (а.с. 11) було отримано брикети вугільнолігнінові в кількості 70 т. на загальну суму 28 599 грн. 84 коп., що підтверджується накладними №32 від 16.02.2010р. на суму 14 299 грн. 92 коп., №33 від 16.02.2010р. на суму 14 299 грн. 92 коп.. (а.с. 12-13)

Однак відповідачем не було здійснено оплату рахунків №21 та №22 від 16.02.2016р.. (а.с. 12-13)

07 червня 2010 року позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію №89/10/2766 з вимогою в термін до 01 липня 2010 року сплатити заборгованість в сумі 28 599 грн. 84 коп.. (а.с. 14)

Як встановлено судом, Катеринівська виправна колонія управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№46) у відзиві на претензію №10/10-3008 від 30.06.2010р. повідомила, що кошторисом витрат на 2010 рік для оплати отриманих топливних брикет не передбачено, а також відсутні зобовязання, то оплата за топливні брикети в сумі 28 599 грн. 84 коп. не може бути проведена. (а.с. 15)

Таким чином, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 28 599 грн. 84 коп..

Разом з тим, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач заявив про сплив строку позовної давності щодо стягнення спірної заборгованості.

Згідно з положеннями ст. ст. 256, 257, 267 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У силу ч. ч. 1, 5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Як встановлено судом раніше, поставка товару відбулася в лютому 2010 року, а отже, з урахуванням положень ст.ст. 261, 264 ЦК України, перебіг позовної давності щодо заявлених вимог почав спливати з лютого 2010 року.

Отже, з лютого 2010 року у позивача виникло право пред'явити відповідачу позовну вимогу про виконання зобов'язання щодо сплати заборгованості в сумі 28 599 грн. 84 коп..

Таким чином, судом встановлено, що строк позовної давності у 3 роки щодо вимоги про сплату заборгованості в сумі 28 599 грн. 84 коп. у позивача сплив у лютому 2013 року. Позивач же звернувся до господарського суду із позовною заявою №89/10-3498 від 05.07.2016р. 13 липня 2016 року, тобто поза межами строку позовної давності.

Положенням статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Наслідки спливу позовної давності передбачено ст. 267 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 3 та ч. 4 цієї статті позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач у запереченнях проти позовної заяви (№10/13/2503 від 28.07.2016р.) просив:

1. Застосувати строк позовної давності до вимог Державного підприємства "Підприємство Дніпропетровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№89)" до Катеринівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№46) про стягнення заборгованості в сумі 28 599 грн. 84 коп. та судового збору в сумі 1 378 грн.,

2. Відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Таким чином, позивач, звернувшись із позовною заявою до господарського суду Рівненської області 13 липня 2026 року пропустив трьохрічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

В разі ж, якщо суд визнає причини пропущення строку позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Як прослідковується з матеріалів справи, поважних причин для поновлення строку позовної давності немає.

Враховуючи, що строк позовної давності у спірних правовідносинах почав свій перебіг у лютому 2010 року (у зв'язку з поставкою товару), останній, відповідно сплив у лютому 2013 року.

При цьому, позивач не звертався до суду із клопотанням про поновлення строку для звернення до суду.

Відповідно до ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

У відповідності до п.п.4.4.1 п.4.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» №10 від 29.05.2013р. у дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1 ст.264 Цивільного кодексу України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Господарський суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні також докази, які б свідчили про переривання строку позовної давності.

Оскільки відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимог Державного підприємства "Підприємство Дніпропетровської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області (№89)" до Катеринівської виправної колонії управління Державної пенітенціарної служби України у Рівненській області (№46) про стягнення заборгованості в сумі 28 599 грн. 84 коп. слід відмовити.

Витрати по оплаті судового збору згідно ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 1, 12, 22, 32-34, 43, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 08.08.2016 року.

Суддя Політика Н.А.

Віддруковано 3 примірники:

1 - до справи;

2- позивачу рекомендованим (49102, м. Дніпропетровськ, вул. Будьонного, буд. 1а);

3 - відповідачу рекомендованим (34541, Рівненська обл., Сарненський р-н, с. Катеринівка).