ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р. Справа № 911/1529/16
Розглянувши матеріали справи за позовом Першого заступника військового прокурора Центрального регіону, м.Київ в інтересах держави в особі 1.Міністерства оборони України, м.Київ 2.Військової частини НОМЕР_1 , м.Бориспіль 3.Київського квартирно експлуатаційного управління Міністерства оборони України, м.Київ
до 1.Бориспільської міської ради Київської області, м.Бориспіль
2.Державного авіаційного підприємства «Україна», м.Бориспіль
За участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача1 - Управління Держземагенства у Бориспільському районі
За участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача2 Державного управління справами
про визнання незаконним рішення Бориспільської міської ради 20 сесії 6 скликання від 29.12.2011 року №1584-20-VI; скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :08:001:0017) серія ЯЯ №154636 від 26.03.2012 року.

Суддя А.Ю.Кошик
Представники:
Від позивача 1: Мехреньгіна А.Б.
Від позивача 2: Бубенцов М.М.
Від позивача 3: Мехреньгіна А.Б.
Від відповідача1: Гавриленко Ю.М.
Від відповідача 2: Семиполець О.В.
Від третьої особи: Терещенко Ю.Г.
Від третьої особи: Любавська І.Р.
Від прокуратури: Тракало Р.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Першого заступника військового прокурора Центрального регіону, м.Київ в інтересах держави в особі 1. Міністерства оборони України (далі позивач 1) 2. Військової частини НОМЕР_1 (далі позивач 1) 3. Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі позивач 3) до Бориспільської міської ради Київської області (далі відповідач 1) та Державного авіаційного підприємства «Україна» (далі відповідач 2) за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача 1 - Управління Держземагенства у Бориспільському районі про визнання незаконним рішення Бориспільської міської ради 20 сесії 6 скликання від 29.12.2011 року №1584-20-VI; скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :08:001:0017) серія ЯЯ №154636 від 26.03.2012 року.
Провадження у справі №911/1529/16 порушено відповідно до ухвали суду від 06.05.2016 року та призначено справу до розгляду на 30.06.2016 року.
Представники відповідача2 та відповідача3 у судовому засіданні 30.03.2016 року подали письмові пояснення.
Представник відповідача1 у судовому засіданні 30.06.2016 року подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.
Також, представник відповідача1 у судовому засіданні 30.06.2016 року подав проект землеустрою про передачу у постійне користування Державному авіаційному підприємству «Україна» земельної ділянки.
Представник відповідача у судовому засіданні 30.06.2016 року подав письмові заперечення на позов з підстав пропуску строків позовної давності. Також, представник відповідача2 у судовому засіданні 30.06.2016 року подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача2 Державне управління справами.
Представники сторін проти залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача2 Державного управління справами не заперечили.
Розглянувши у судовому засіданні 30.06.2016 року подане відповідачем клопотання, господарський суд дійшов висновку про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 2 Державне управління справами з метою з`ясування обставин, необхідних для повного та всебічного вирішення спору.
Відповідно до ухвали суду від 30.06.2016 року до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача2 залучено Державне управління справами та відкладено розгляд справи на 14.07.2016 року.
Представники позивачів1 та 3 у судовому засіданні 14.07.2016 року подали додаткові письмові пояснення. Представник позивача2 у судовому засіданні 14.07.2016 року надав додаткові докази на підтвердження викладених в позовній заяві обставин. Представник відповідача2 у судовому засіданні 14.07.2016 року подав заперечення на позовну заяву.
Крім того, представником відповідача2 у судовому засіданні 14.07.2016 року подано клопотання про продовження строків розгляду справи №911/1529/16 у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України, яке було задоволено судом. Розгляд справи відкладався до 28.07.2016 року.
В судовому засіданні 28.07.2016 року прокуратура та позивачі позовні вимоги підтримали, відповідачі проти позову заперечували, третіми особами були надані пояснення по суті спору.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.
Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.
Як вбачається з викладених у позові обставин, Перший заступник військового прокурора Центрального регіону звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 та Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (позивачі) до Бориспільської міської ради Київської області та Державного авіаційного підприємства «Україна» про визнання незаконним рішення Бориспільської міської ради 20 сесії 6 скликання від 29.12.2011 року №1584-20-VI; скасування державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :08:001:0017) серія ЯЯ №154636 від 26.03.2012 року.
В позові зазначається, що відповідно до Постанови виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 2191-С від 10.02.1947 року відновлено права користування Військово-Повітряним Силам Київського військового округу (далі - ВПС КВО) земельною ділянкою площею 1135 га, відведеною до Великої Вітчизняної війни під аеродром «Бориспіль» і авіамістечко, Постановою Ради Міністрів УРСР від 19.07.1947 року № 1189/036 для дислокації Бориспільського гарнізону відведено 567,74 га земель.
Незаконність вищенаведеного рішення Бориспільської міської ради пов`язана з тим, що таким рішенням відповідачем1 надано відповідачу2 в користування земельну ділянку площею 50 га по пров. Аеродромний, 5 у м. Борисполі, яка входить до складу земель, право користування якими згідно з вищенаведеними Постановами 1947 року має Військова частина НОМЕР_1 , такі землі перебувають на обліку у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні Міністерства оборони України і використовуються для потреб оборони.
Згідно з п. п. 3, 4 Положення про Київське квартирно-експлуатаційне управління, затвердженого наказом начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України від 24.09.2013 року №139 (далі - Положення про Київське КЕУ) на Київське квартирно-експлуатаційне управління покладається обов`язок з обліку земель та організації роботи з питань передачі земель за відповідними рішеннями Міністра оборони України або Кабінету Міністрів України в межах Київського гарнізону.
Прокурор та позивачі зазначають, що відповідно до Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», Указу Президента України «Про Збройні Сили України», Указів Президії Верховної Ради України «Про передачу підприємств, установ, організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України у власність держави» все майно, в тому числі і землі Міністерства оборони СРСР (землі ВПС КВО як структурної одиниці Збройних Сил СРСР), перейшли до Міністерства оборони України в державну власність.
Спірна земельна ділянка площею 50 га по пров. Аеродромний, 5 у м. Борисполі, яка розміщена на землях оборони, перебуває на обліку у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні Міністерства оборони України, використовується Військовою частиною НОМЕР_1 і надана для потреб оборони.
Також, факт належності вказаної земельної ділянки до земель оборони, які використовуються Військовою частиною НОМЕР_1 , підтверджується матеріалами інвентаризації земель військової частини НОМЕР_2 Дарницької КЕЧ МО України проведеної 1993 року.
Однак, як зазначають позивачі, 29.12.2011 року рішенням Бориспільської міської ради (відповідач1) 20 сесії 6 скликання № 1584-20-VI Державному авіаційному підприємству «Україна» (відповідач2) передано у постійне користування для будівництва авіаційно-технічного комплексу по пров. Аеродромний, 5 у м. Борисполі земельну ділянку площею 50 га, яка розміщена на землях оборони і входить до складу земель, які перебувають в користування Військової частини НОМЕР_1 .
На підставі вищевказаного рішення Державному авіаційному підприємству «Україна» було видано Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :08:001:0017) серії ЯЯ № 154636 від 26.03.2012 року.
Позивачі стверджують, що вказане рішення Бориспільської міської ради є незаконним, а виданий на його підставі Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є таким, що підлягає скасуванню, оскільки земельна ділянка площею 50 га з державної власності із категорії земель оборони у встановленому законодавством порядку не вилучалась. Згода Кабінетом Міністрів України та Міністерством оброни України на її вилучення не надавалась. Право постійного користування земельною ділянкою Військовою частиною НОМЕР_1 не було припинено жодним нормативно-правовим актом органів державної влади, уповноважених на такі рішення. Відсутні докази належності земельної ділянки до комунальної форми власності, тому Бориспільська міська рада не мала повноважень розпоряджатись такою земельною ділянкою.
Таким чином, посилаючись на ст. 19, 77 Земельного кодексу України, ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони» та ст.ст. 9,14 Закону України «Про оборону України», позивачі стверджують, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони, оскільки надана для розміщення і постійної діяльності військової частини, тому є державною власністю.
У зв`язку з чим, позивачі також наголошують, що з огляду на ч. 2 ст. 84 Земельного кодексу України, право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно з п. «а» ст. 16 та частиною восьмою ст. 149 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на час прийняття рішення) до повноважень районної державної адміністрації у галузі земельних відносин належало розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Відповідно до п. «б» ч. 3 ст. 84 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до земель державної власності, які не можуть передаватись в комунальну власність належать, зокрема землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.
З огляду на наведені норми законодавства, позивачі стверджують, що Бориспільська міська рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, а тому не могла приймати рішення стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та передачі її у постійне користування відповідачу2. Крім того, спірна земельна ділянка не вилучалась в установленому законодавством порядку з користування військової частини.
Враховуючи, що Військова частина НОМЕР_1 використовує зазначену земельну ділянку для потреб оборони, прийому офіційних делегацій керівництвом Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, а також на ній розміщене військове нерухоме майно, рішення Бориспільської міської ради 20 сесії 6 скликання від 29.12.2011 року № 1584-20-УІ порушує оборонні інтереси держави - Міністерства оборони України в особі Військової частини НОМЕР_1 та Київського квартирно-експлуатаційного управління.
У зв`язку з чим, позов подано прокурором в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 та Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання незаконним рішення Бориспільської міської ради 20 сесії 6 скликання від 29.12.2011 року № 1584-20-УІ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у постійне користування Державному авіаційному підприємству «Україна» земельної ділянки площею 50 га для будівництва авіаційно-технічного комплексу по пров. Аеродромний, 5 у м. Борисполі (землі авіаційного транспорту)»; скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :08:001:0017) серії ЯЯ № 154636 від 26.03.2012 року.
Відповідач1 надав відзив на позов, в якому зазначив, що у позивача відсутні документи, які свідчать про наявність прав на спірну земельну ділянку.
В той же час, відповідно до Довідки № 2912 від 07.12.2011 року Бориспільського міського відділу земельних ресурсів у м. Бориспіль згідно з Державною обліковою статистичною звітністю (форма 6-зем, 2-зем) земельна ділянка площею 50 га по пров. Аеродромний, 5 у м. Бориспіль, яка планувалась для відведення у постійне користування відповідачу2, належить до земель: шифр рядка № 96 (землі не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів).
Відповідно до Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.01.1993 року № 15, яке діяло на момент відведення спірної ділянки, державний земельний кадастр призначений для забезпечення Рад народних депутатів, заінтересованих підприємств, установ, організацій і громадян вірогідними і необхідними відомостями про природний, господарський стан та правовий режим земель з метою організації раціонального використання та охорони земель, регулювання земельних відносин, землеустрою, обґрунтування розмірів плати за землю.
У зв`язку з чим, відповідач1 (Бориспільська міська рада) зазначає, що при передачі у постійне користування спірної земельної ділянки площею 50 га у місті Борисполі, по пров. Аеродромний, 5 Бориспільською міською радою Київської області не було допущено жодних порушень норм чинного законодавства України.
Також, відповідач1 наголошував на пропуску строку позовної давності для звернення з даним позовом.
Відповідач2 подав заяву про відмову в задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, оскільки спірне рішення прийнято в грудні 2011 року, в той час, як позов подано в травні 2016 року.
Також, відповідач2 у запереченнях проти позову зазначив, що 08.09.2006 року Міністерством транспорту та зв`язку України, Міністерством оборони України, Генеральним штабом Збройних Сил України було затверджено Протокольне рішення наради щодо розташування об`єктів на військовому секторі Міністерства оборони України згідно з Проектом Концепції державної цільової програми розвитку міжнародного аеропорту «Бориспіль» до 2020 року, відповідно до якого Державному управлінню справами, Міністерству оборони, Київській ОДА доручено оформити земельні ділянки у постійне користування відповідним юридичним особам (ДУС, ДАП «Україна»).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.01.2007 року № 5-р. схвалена Концепція Державної програми розвитку Міжнародного аеропорту «Бориспіль» на період до 2020 року, відповідно до якої передбачається поділ території аеропорту та прилеглих до неї земельних ділянок на сектор Державного авіаційного підприємства «Україна».
Листом Міністерства оборони України від 21.04.2010 року № 220/1868 підтверджена домовленість Міністерства оборони України, Генерального штабу Збройних силу України та ДУС щодо можливості передачі для потреб ДУС земельної ділянки площею 50 га з відповідною інфраструктурою у військовому секторі аеродрому Бориспіль.
В свою чергу, відповідач2 звертався з листом від 11.11.2010 року №1.29-1876 до Бориспільського міського голови про погодження розташування земельної ділянки площею 50 га для передачі її в постійне користування ДАП «Україна».
Відповідний лист було направлено до Бориспільської міської ради в зв`язку з тим, що земельна ділянка знаходиться в межах м. Бориспіль та відноситься до земель Бориспільської міської ради.
Рішенням Бориспільської міської ради від 23.12.2010 року №214-3-УІ «Про надання дозволу ДАП «Україна» надано дозвіл на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки орієнтовною площею 50 га для будівництва авіаційно-технічного комплексу (на землях військової частини).
20.07.2011 року ДАП «Україна» звернулось з листом до Заступника Міністра оборони України про погодження меж земельної ділянки площею 50 га.
21.09.2011 року Заступником Міністра оборони України, Керівником Державного управління справами, Бориспільським міським головою, за погодженням ДП «Зал офіційних делегацій», ДАП «Україна», Головним квартирно-експлуатаційним управлянням МОУ та Військовою частиною НОМЕР_1 , затверджено та погоджено План розташування земельної ділянки ДАП «Україна» площею 50 га.
17.10.2011 року ДАП «Україна» звернулося з листом до Бориспільського міського голови про винесення на сесію Бориспільської міської ради питання про затвердження матеріалів попереднього погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 50 га в постійне користування для будівництва авіаційно-технічного комплексу.
Відповідне рішення було прийняте Бориспільською міською радою 18.10.2011 року №1320-17-VI.
26.12.2011 року ДАП «Україна» звернулось з листом вих. 1.29-2261 до Бориспільського міського голови про винесення на сесію Бориспільської міської ради питання та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 50 га.
Рішенням Бориспільської міської ради «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у постійне користування Державному авіаційному підприємству «Україна» земельної ділянки площею 50 га для будівництва авіаційно-технічного комплексу по пров. Аеродромний, 5 у м. Борисполі (землі авіаційного транспорту)» від 29.12.2011 року № 1584-20-УІ прийнято в межах повноважень міських рад у галузі земельних відносин та з дотриманням вимог законодавства.
Таким чином, ДАП «Україна» 26.03.2012 року отримало Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 50 га Серія ЯЯ №154636.
Після отримання Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою площею 50 га відповідач2 щомісячно сплачує податок па землю відповідно до Земельного кодексу України.
Також, відповідач2 зауважує, що Постанова виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 2191-С від 10.02.1947 року та Постанова Ради Міністрів УРСР від 19.07.1947 року № 1189/036, є підставою для оформлення права користування наведеними в них землями. Однак, такі Постанови 1947 року не є правовстановчими документами, які посвідчують право користування земельною ділянкою чи відносять земельні ділянки до державної чи комунальної власності. Надана позивачами довідка від 03.03.2016 року щодо інвентаризаційного обліку спірної земельної ділянки є внутрішнім документом Міністерства оборони України.
Державне управління справами також проти позову заперечувало з підстав, аналогічних викладеним в запереченнях відповідача2. Також зазначало, що даний спір не підвідомчий господарському суду за його суб`єктним складом і просило повернути позов.
У зв`язку з чим, суд зазначає, що відповідно до п. 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 року «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» у порядку господарського судочинства вирішенню підлягають, зокрема, про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування, припинення права власності на земельні ділянки, вилучення цих ділянок з користування і про зобов`язання названих органів залежно від характеру спору виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства.
Таким чином, даний позов підвідомчий господарським судам, тому судом було відхилено клопотання Державного управління справами про повернення позову.
Досліджуючи посилання позивачів на наявність у Військової частини права користування спірною земельною ділянкою, яке заперечується відповідачами, судом встановлено наступне.
Позивачі вважають, що відсутність документа, який посвідчує право постійного користування на спірну земельну ділянку, не спростовує наявності відповідного права користування, яке виникло на підставі Постанова виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 2191-С від 10.02.1947 року та Постанова Ради Міністрів УРСР від 19.07.1947 року № 1189/036.
Військова частина зазначила, що положення пункту 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року № 563-ХІІ «Про земельну реформу» в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України положень статті 92, пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (справа про постійне користування земельними ділянками) №5-рп/2005 від 22 вересня 2005 року.
Відповідно до вказаного рішення Конституційного Суду України, право користування земельною ділянкою не втрачається у зв`язку з непереоформленням його відповідно до існуючих вимог.
У відповідності до Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22.12.1997 року, спірна земельна ділянка розміром 50 га перебуває на обліку у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні Міністерства оборони України і надана для потреб оборони.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони» військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
Статтями 9, 14 Закону України «Про оборону України» визначено, що землі закріпленні за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, а вирішення питань щодо надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в т.ч. й земельних ділянок, відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.
Пунктом 4.12 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями», затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 року № 483, встановлено, що передача земель оборони місцевим органам влади проводиться за згодою Міністерства оборони України, як центрального органу управління Збройними Силами України.
Таким чином, за твердженням позивачів, на момент передачі спірної земельної ділянки, суб`єктом права її власності являлась держава в особі Міністерства оборони України, а її безпосереднім користувачем - Військова частина НОМЕР_1 .
Згідно з пунктами 44, 45, 50 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями», затвердженого наказом Міністра оборони України від 22.12.1997 року № 483 згода на припинення права користування землями (земельними ділянками), які не використовуються Збройним Силами України, вилучення, зміну цільового призначення цих земельних ділянок надається Міністром оборони України за поданням заступника Міністра оборони України (згідно з розподілом функціональних повноважень). Передачу землі (земельних ділянок) органам місцевого самоврядування, у разі згоди Міністра оборони України, здійснює начальник Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України.
Позивачі стверджують, що відсутні докази згоди Міністра оборони України або його доручення начальнику розквартирування військ та капітального будівництва на передачу спірної землі, як того вимагає наказ Міністерства оборони України №483 від 22.12.1997 року, яким затверджено Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями.
Також, позивачі наполягають, що в п. «б» ч. 3 ст. 84 Земельного кодексу України (у редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до земель державної власності, які не можуть передаватись в комунальну власність належать, зокрема землі оборони.
Позивачі зазначають, що відповідно до діючого у 1947 році законодавства, надання в користування земельних ділянок для потреб Міністерства оборони СРСР здійснювалося в порядку відведення. Згідно Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», Указу Президента України «Про Збройні Сили України», Указів Президії Верховної ради України «Про передачу підприємств, установ, організацій союзного підпорядкування, розташованих на території України у власність держави» все майно, в тому числі і землі Міністерства оборони СРСР (в т.ч. землі ВПС КВО як структурної одиниці Збройних Сил СРСР) перейшли відповідно до Міністерства оборони України, в державну власність.
При цьому, позивачі стверджують, що ні Земельним кодексом України, ні Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не встановлено вимогу щодо негайної реєстрації відповідних прав з моменту набрання ними чинності.
У зв`язку з чим, позивачі вважають, що відсутність у Військової частини НОМЕР_1 документа, який би офіційно засвідчував право постійного користування земельною ділянкою, не спростовує наявності відповідного права.
Суд вважає відповідне твердження позивачів необґрунтованим і безпідставним, оскільки чинний Земельний кодекс України визначає, що право на землю набувається на підставі відповідного правовстановчого документа та його державної реєстрації.
Зокрема, згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття спірного рішення) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Постанова виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 2191-С від 10.02.1947 року та Постанова Ради Міністрів УРСР від 19.07.1947 року № 1189/036, є підставою для оформлення права користування наведеними в них землями. Однак, такі Постанови 1947 року не є правовстановчими документами, які посвідчують право користування земельною ділянкою чи відносять земельні ділянки до державної чи комунальної власності.
Також, з огляду на чинне земельне законодавство, необхідно розрізняти наявність підстав для набуття права на землю і сам факт набуття таких прав. До реалізації наявних у особи підстав набуття прав на землю у встановленому законодавством порядку, відповідне право є потенційним, а не фактичним.
Таким чином, Військова частина має лише підстави для набуття права користування земельними ділянками, однак саме право не реалізовано, тому не набуто в установленому законодавством порядку.
Позивачами не доведено існування документу чи вчинення дій, на підставі яких виникає право користування земельною ділянкою, ні на момент прийняття спірного рішення ради, ні на момент звернення до суду з даним позовом та розгляду спору.
Оскільки право користування Військової частини не набуто та не оформлено у встановленому законодавством порядку (взагалі відсутній правовстановчий документ, в тому числі і який передбачався в 1947 році) факт набуття та наявності у військової частини права фактичного права користування земельними ділянками (на підставі Постанови виконавчого комітету Київської обласної ради депутатів трудящих № 2191-С від 10.02.1947 року та Постанови Ради Міністрів УРСР від 19.07.1947 року № 1189/036) потребує встановлення по суті наявності визначеного законодавством права користування, що за відсутності правовстановчого документа та наявності спору про право користування, не підлягає встановленню в матеріалах даної справи, оскільки позивач має право на захист саме вже існуючого права.
Тобто при зверненні до суду з даним позовом у позивача має бути наявне право користування та факт його порушення. Питання про наявність самого права користування має розглядатись в межах відповідного позову про право.
Щодо посилання позивачів на неконституційність п. 6 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року № 563-ХП «Про земельну реформу» згідно з рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2005 від 22.09.2005 року, в них мова йде про неконституційність втрати права користування у зв`язку з його непереоформленням.
В даному випадку право на землю взагалі не оформлено позивачами ні на момент його виникнення, ні згідно з новим законодавством, відповідне право не зареєстровано, що призвело до непорозумінь в обліку земель та невизначеності належності спірної земельної ділянки до державної чи комунальної власності. Крім того, в запереченнях на позов не ставиться питання про втрату позивачем права користування земельною ділянкою, мова йде про недоведеність наявності відповідного права у відповідності до визначеного законодавством порядку.
Перебування спірної земельної ділянки на обліку у Київському квартирно-експлуатаційному управлінні Міністерства оборони України є підставою для встановлення факту користування у відповідному спорі, однак не підтверджує наявності у позивача права користування в установленому законодавством порядку. Крім того, облік є внутрішнім документом, який є обов`язковим лише в межах відповідного відомства і не є правовстановчим для невизначеного кола осіб.
В той же час, відповідно до Довідки № 2912 від 07.12.2011 року Бориспільського міського відділу земельних ресурсів у м. Бориспіль згідно з Державною обліковою статистичною звітністю (форма 6-зем, 2-зем) земельна ділянка площею 50 га по пров. Аеродромний, 5 у м. Бориспіль, яка планувалась для відведення у постійне користування відповідачу2, належить до земель: шифр рядка № 96 (землі не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів).
Також суд не приймає посилання позивачів на безумовну належність спірної земельної ділянки до державної власності, оскільки не надано відповідних доказів, таке твердження ґрунтується на припущеннях, суперечить офіційним даним обліку 6-зем і згідно з ч. 2 ст. 77 Земельного кодексу України (в редакції на момент прийняття спірного рішення) землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності.
Оскільки, позивачем не надано доказів віднесення спірної земельної ділянки до певної категорії та встановлення цільового призначення в установленому законодавством порядку, посилання на неправомірність зміни цільового призначення безпідставні.
Як визначено ст. 2 Закону України «Про використання земель оборони», військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
Статтею 4 Закону України «Про використання земель оборони» передбачено, що військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування.
Землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення.
Таким чином, враховуючи, що позивачами не доведено факту набуття та наявності права користування спірною земельною ділянкою в установленому закондавством порядку, така земельна ділянка на момент її передачі відповідачу2 не була ніким оформлена і обліковувалась (за даними 6-зем) як землі не надані у власність або постійне користування в межах населених пунктів, в діях та рішеннях відповідача1 відсутні будь-які порушення чи ознаки протиправності.
Крім того, 08.09.2006 року Міністерством транспорту та зв`язку України, Міністерством оборони України, Генеральним штабом Збройних Сил України було затверджене Протокольне рішення наради щодо розташування об`єктів на військовому секторі Міністерства оборони України згідно з Проектом Концепції державної цільової програми розвитку міжнародного аеропорту «Бориспіль» до 2020 року, що свідчить про досягнення його учасниками відповідних домовленостей та надання необхідних для їх реалізації погоджень та доручень щодо оформлення земельних ділянок у постійне користування відповідним юридичним особам (ДУС, ДАП «Україна»).
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 11.01.2007 року № 5-р. схвалена Концепція Державної програми розвитку Міжнародного аеропорту «Бориспіль» на період до 2020 року, відповідно до якої передбачається поділ території аеропорту та прилеглих до неї земельних ділянок на сектор Державного авіаційного підприємства «Україна».
Погодження передачі спірної земельної ділянки з відповідною інфраструктурою для потреб Державного управління справами погоджено Міністром оборони України в листі від 21.04.2010 року № 220/1868.
20.07.2011 року ДАП «Україна» звернулось з листом до Заступника Міністра оборони України про погодження меж земельної ділянки площею 50 га.
21.09.2011 року Заступником Міністра оборони України, Керівником Державного управління справами, Бориспільським міським головою, за погодженням ДП «Зал офіційних делегацій», ДАП «Україна», Головним квартирно-експлуатаційним управлянням МОУ та Військовою частиною НОМЕР_1 , затверджено та погоджено План розташування земельної ділянки ДАП «Україна» площею 50 га.
Щодо посилання позивачів на недотримання встановленої внутрішніми документами Міністерства оборони України чи актами Кабінету Міністрів України форми розпорядчих документів посадових осіб Міністерства, суд зазначає, що такі вимоги стосуються і є обов`язковими для відповідних відомств і не підлягали дослідженню на предмет їх дотримання Бориспільською міською радою під час винесення спірного рішення. Доказів відміни чи скасування Протокольного рішення та наданих Міністерством оборони погоджень щодо спірної земельної ділянки, суду не надано.
Таким чином, рішення Бориспільської міської ради 20 сесії 6 скликання від 29.12.2011 року № 1584-20-УІ «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у постійне користування Державному авіаційному підприємству «Україна» земельної ділянки площею 50 га для будівництва авіаційно-технічного комплексу по пров. Аеродромний, 5 у м. Борисполі (землі авіаційного транспорту)» прийнято відповідачем1 радою у межах існуючої компетенції за отримання всіх необхідних погоджень, тому не суперечить чинному законодавству і не порушує права позивачів.
За наслідками розгляду спору судом не встановлено порушень в діях відповідачів та підстав для визнання незаконним вищенаведеного рішення Бориспільської міської ради, то у позовні вимоги у відповідній частині задоволенню не підлягають.
Оскільки вимога про скасування Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою (кадастровий номер :08:001:0017) серії ЯЯ № 154636 від 26.03.2012 року є похідною від вимоги про визнання незаконним вищенаведеного рішення Бориспільської міської ради, в задоволенні якої відмовлено, вимога про скасування Державного акту задоволенню не підлягає.
Враховуючи, що пропуск строку позовної давності є підставою для відмови в позові в разі наявності підстав для його задоволення, однак за наслідками розгляду спору по суті судом не встановлено підстав для задоволення позовних вимог і в позові відмовлено, питання пропуску строку позовної давності не підлягають дослідженню, оскільки не впливають на результат вирішення спору.
Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.
Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведені та не обґрунтовані, тому задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -
вирішив:
В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 19.08.2016 р.