ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.08.16р. Справа № 904/4099/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "Приватбанк", м. Дніпропетровськ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕМОНА", м. Дніпропетровськ

про стягнення заборгованості у розмірі 3 000 000, 00 грн. за кредитним договором

Суддя Назаренко Н.Г.

Секретар судового засідання Булана Ю.М.

Представники:

від позивача - Задорожний Сергій Олександрович, дов. № 131-К-Н-О від 16.01.2015р.

від відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕМОНА" про стягнення заборгованості у сумі 3 000 000,00 грн., з яких: 624 339,60 грн. - заборгованість за кредитом, 1 664 041,49 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 711 618,91 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем грошових зобов'язань за Кредитним договором №2007-052-М від 27.04.2007р. щодо своєчасного повернення кредиту.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, причин нез'явлення суду не повідомив, відзиву на позов та інші витребувані судом документи не надав, з приводу чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини 1 статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

Так, частиною 2 статті 17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 23.05.2016р., з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49003, м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського, буд. 3, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду для відповідача.

Від відповідача конверт з ухвалою повернувся на адресу господарського суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

При цьому, судом здійснені всі можливі заходи щодо належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Крім того, суд наголошує на тому, що ухвали суду були надіслані відповідачу завчасно з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

Слід зазначити, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду (пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Так, господарський суд прийшов до висновку, що незнаходження відповідача за його адресою реєстрації, що має наслідком неотримання кореспонденції суду про повідомлення щодо часу та місця розгляду даної справи, не може прийматися до уваги судом, оскільки свідчить, що неотримання ухвал суду відповідачем відбулося саме з його вини. Відповідач, у разі незнаходження за його адресою реєстрації, повинен був докласти зусиль про отримання поштових відправлень за цією адресою. Крім того, неотримання ухвал суду відповідачем у вказаному випадку не може бути причиною для порушення законного права позивача на розумний строк розгляду його справи.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, оскільки ухвали суду були надіслані на адресу відповідача, яка підтверджена Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на 04.05.2016р. та неотримані відповідачем внаслідок його недобросовісної поведінки, що полягає у незабезпеченні вчасного отримання поштової кореспонденції за своєю адресою реєстрації.

При цьому, стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Крім цього, відповідно до абзацу 1 пункту 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, представник позивача наполягав на тому, що причини для відкладення розгляду справи відсутні, оскільки матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Також, представником позивача у судовому засіданні 01.08.2016р. повідомлено, що з моменту порушення провадження у даній справі відповідач жодних проплат не здійснював, а неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для розгляду справи.

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення. Крім того, представником позивача у судовому засіданні повідомлено, що з моменту порушення провадження у даній справі відповідач жодних проплат не здійснював, на підтвердження чого до матеріалів справи долучена виписка по рахунку відповідача.

Враховуючи те, що норми статті 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 4 частини 3 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній і додатково поданими на вимогу суду матеріалами і документами.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Так, справа розглядається за наявними в ній матеріалами, визнаними судом достатніми, в порядку статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.06.2016р. продовжено строк розгляду справи до 04.08.2016р. та розгляд справи відкладено на 01.08.2016р.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу сторонами не подавалось.

У судовому засіданні 01.08.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "Комерційний Банк "Приватбанк" (далі - Банк, Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КРЕМОНА" (далі - Позичальник, Відповідач) 27.04.2007 року укладено Кредитний договір №2007-052-М (далі-Договір).

Згідно з п. 1.1 Договору в рамках програми мікрокредитування, за наявності вільних грошових коштів, банк зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді поновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування 808 000,00 грн. на строк та на умовах, передбачених в цьому договорі, позичальник зобов'язується повернути отримані кошти, сплатити відсотки у встановлені цим договором строки, а також виконати інші зобов'язання відповідно цього договору у повному обсязі.

Кредит може бути наданий позичальнику як повністю у всій сумі кредитного ліміту, так і по частинам. Кожна окрема частина кредиту, надається в рамках кредитної лінії, йменується - транш.

Відповідно до п. 1.2. Договору строк повернення кредиту 27.04.2012р. Вказаний строк може бути змінений відповідно п.п. 2.3.3., 2.4.1. цього договору.

Банк зобов'язується відкрити для надання кредиту:

- позичковий рахунок № 0614;

- лицьовий рахунок по відсотках № 3811;

- рахунок для сплати винагороди за розрахунково - касове обслуговування № 0016;

- рахунок для сплати винагороди за резервування коштів № 9105 (п. 2.1.1. Договору).

Згідно п. 2.1.2. банк зобов'язується надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на рахунок № 1324, в межах суми, визначеної п. 1.1. цього договору, при умові виконання позичальником, передбачених п. 2.2.11 цього договору. Для отримання кредиту (або його частини) позичальник зобов'язується не пізніше дати планованого отримання кредиту надати в банк попередню вимогу в довільній формі з зазначенням суми кредиту та строків його надання. Зобов'язання по наданню кредиту або його частини згідно кредитного договору виникає у банку в день надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах вказаних в них сум в порядку, передбаченому п. 2.4.2. цього договору.

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що за користування кредитом в період з дати списання коштів з кредитного рахунку до дати погашення кредиту відповідно п.п. 1.2., 2.2.3., 2.4.1., 4.11 цього договору, а також графіку погашення кредиту та відсотків (додаток 1 до договору), та позичальник сплачує відсотки в розмірі: 20 % річних.

Банк виконав належним чином зобов'язання за договором, надавши відповідачу кредитний ліміт у розмірі 808 000,00 грн., що підтверджується випискою по рахунку (а.с.40-50).

Відповідно до графіків погашення кредиту, відсотків і винагороди (а.с.17-22) строк виконання є таким, що настав 27.04.2012 року.

Доказів повернення кредитних коштів Відповідач не надав.

Причиною виникнення спору є неналежне виконання Відповідачем умов кредитного договору № 12007-052-М від 27.04.2007 року щодо своєчасного та повного повернення кредиту.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі на підставі наступного.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом частин 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов діючого законодавства та умов договору та вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 624 339,60 грн. є обґрунтованими, не спростованими Відповідачем та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі .

Крім того Позивач просить стягнути з Відповідача заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 1 644 041,49 грн. за період з 03.02.2009р. по 12.05.2016р. та пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 711 618,91 грн. за період з 28.08.2015р. по 12.05.2016р.

Пунктом 2.2.2 Договору встановлено, що позичальник зобов'язаний сплатити відсотки за користування кредитом у відповідності з п.п. 2.3.1., 2.3.2., 2.3.3., 4.1., 4.2., 4.3., 4.4., 4.11. цього договору, а також у відповідності з графіком погашення кредиту та відсотків, які є невід'ємним додатком до цього договору.

Проводити погашення кредиту в дату сплати відповідно графіку/графіків погашення кредиту та відсотків, з урахуванням п. 4.11. цього договору. Сплачувати банку винагороду за відкриття кредитного рахунку відповідно п. 4.5. цього договору, а також винагороду за резервування коштів відповідно п. 4.6. цього договору (п.п. 2.2.3.-2.2.5. Договору).

Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п. 4.1. цього договору, проводиться в дату сплати процентів (кожного поточного місяця), відповідно графіка погашення кредиту та процентів (додаток 1 до договору). При несплаті відсотків у вказаний строк, вони вважаються простроченими (4.2. Договору).

Відповідно до п. 4.3. Договору при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.2., 2.2.3., 2.3.3., 2.4.1., 4.11. цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Сплата відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 4.3. цього договору, проводиться 3-го числа кожного поточного місяця починаючи з дати підписання цього договору (п. 4.4. Договору).

Доказів сплати відсотків відповідач суду не надав, тому господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 1 644 041,49 грн. за період з 03.02.2009р. по 12.05.2016р. (за розрахунком позивача) підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено законом або договором.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ч.1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України, що кореспондується з частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник має передати кредиторові у випадку порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 6.1 Договору при порушенні Позичальником будь-якого із зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом передбачених графіком погашення (додаток 1 до договору), а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, цього договору, термінів повернення кредиту, передбачених графіком погашення (додатки 1к договором), а також п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.3, цього договору, винагороди передбаченого п.п. 4.5, 4.6 Позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Оплата пені здійснюється в гривнях. У випадку якщо кредит видавався в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату щоденного нарахування.

Нарахування неустойки за кожний випадок зобов'язань, передбаченої п.6.1, 6.2, 6.3, здійснюється протягом 3 років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно було бути виконано Позичальником (п. 6.4 Договору).

Відповідно до п. 6.7 Договору строки позовної давності по вимогам кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штраф договору встановлюються сторонами тривалістю 5 років.

Враховуючи викладене, а також розрахунок позивача, з відповідача підлягає стягненню пеня за період з 28.08.2015р. по 12.05.2016р. у розмірі 711 618,91 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини під терміном "власність" розуміє також грошові кошти, що підлягають оплаті. Невиконанням обов'язку щодо повернення кредитних коштів відповідач порушує права позивача, безпідставно не передаючи грошові кошти у власність позивача.

З урахуванням викладеного позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а саме з відповідача підлягає стягненню 3 000 000,00 грн. (624 339,60 грн. - заборгованості за кредитом, 1 664 041,49 грн. - заборгованість зі сплати відсотків, 711 618,91 грн. - пені).

Згідно із статтею 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.1 ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 212, 526, 530, 549, 610, 611, 651, 1048, 1049 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Дніпропетровської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КРЕМОНА" (49003, м. Дніпропетровськ, вул. Маяковського, буд. 3, ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк", (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) 624 339,60 грн. (шістсот двадцять чотири тисячі триста тридцять дев'ять грн. 60 коп.), 1 664 041,49 грн. (один мільйон шістсот шістдесят чотири тисячі сорок одна грн. 49 коп.) - заборгованості по процентам за користування кредитом, 711 618,91 грн. (сімсот одинадцять тисяч шістсот вісімнадцять грн. 91 коп.) - пені, 45 000,00 грн. (сорок п'ять тисяч грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору, про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Дата підписання рішення, оформленого

відповідно до вимог ст. 84 ГПК України,

- 08.08.2016р.

Суддя Н.Г. Назаренко