РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2016Справа № 910/13533/16
За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ"

до Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна"

про стягнення 3 870,50 грн., -

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Супрун Т.В. (представник за довіреністю №174/16 від 04.04.2016);

від відповідача: Волобоєва Т.В. (представник за довіреністю №114 від 17.02.2016р.).

Обставини справи:

Приватне акціонерне товариство "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" (надалі також - позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (надалі також - відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 3 870,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, виплативши страхове відшкодування власнику автомобіля, пошкодженого при дорожньо-транспортній пригоді, винним у якій визнано водія іншого автомобіля, отримав, в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат, право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Спір виник внаслідок того, що позивачем виконано свій обов'язок щодо виплати страхового відшкодування, а відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку здійснити виплату страхового відшкодування.

Відповідач надав для долучення до матеріалів справи письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого вказує на те, що ним було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", оскільки позивач за виплатою страхового відшкодування звернувся поза однорічним строком після ДТП. Крім того, відповідач при винесенні рішення у даній справі просив врахувати, передбачений полісом №АС/5425479 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, розмір франшизи та наведений у звіті № 11405 з оцінки транспортного засобу від 07.03.2014р. коефіцієнт фізичного зносу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 16.08.2016р. Крім того, направлено запит до Моторного (транспортного) страхового бюро України про надання інформації по справі.

Розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 16 серпня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.02.2014р. між позивачем (страховик за Договором страхування) та ТДВ «Укрліфтсервіс» (надалі також - страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів №202-10/14 КЦСП (надалі - Договір страхування), відповідно до умов якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню, зокрема, автомобіля "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

18.02.2014р. на бул. Дружби Народів в м. Києві ОСОБА_3, керуючи автомобілем "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_2 не надав дорогу автомобілю "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_1, який рухався праворуч та перебував під керуванням ОСОБА_4, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Автомобілем "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 керував на законних підставах, що підтверджується доданими до матеріалів справи копіями наказу ТДВ «Укрліфтсервіс» №4а від 03.01.2013р. про закріплення автотранспорту, відповідно до якого вказаний автомобіль було закріплено за ОСОБА_4 та подорожнього листа від 18.02.2014р.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 07.04.2014р. у справі №757/5065/14-п ОСОБА_3 за здійснення вказаного ДТП, було визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до звіту № 11405 з оцінки транспортного засобу від 07.03.2014р. вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_1 внаслідок пошкодження при ДТП складає 4 912,01 грн.

Згідно калькуляції №06 ремонту автомобіля від 16.05.2014р. вартість ремонту застрахованого позивачем автомобіля становить 4 418,50 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №202-032/14 від 22.05.2014р. розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику становить 3 870,50 грн.

Враховуючи зазначене, позивач на виконання умов Договору страхування виплатив страхове відшкодування в сумі 3 870,50 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення №4431 від 23.05.2014р. на вказану суму.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р., відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Системне тлумачення наведених вище положень чинного законодавства дає підстави вважати, що в разі пошкодження транспортного засобу розмір шкоди, завданої транспортному засобу, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається виходячи з оцінки вартості витрат, які несе власник пошкодженого транспортного засобу при здійсненні його відновлювального ремонту.

Позивачем з урахуванням звіту № 11405 з оцінки транспортного засобу від 07.03.2014р. та калькуляції №06 ремонту автомобіля від 16.05.2014р., на підставі складеного ним Страхового акту №202-032/14 від 22.05.2014р. виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 3 870,50 грн.

Відповідачем не надано суду доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в ДТП, і також відповідач не спростував розраховану позивачем суму страхового відшкодування.

Судом встановлено, що наведені у звіті експерта та калькуляції матеріли, деталі та роботи знаходяться у причинно-наслідковому зв'язку з завданими застрахованому автомобілю пошкодженнями внаслідок ДТП, що відображені в доданій до матеріалів справи Довідці ДАІ і відповідачем не надано доказів протилежного.

При цьому, судом враховано, про що також зазначено відповідачем у відзиві на позовну заяву, коефіцієнт фізичного зносу, який відповідно до звіту № 11405 з оцінки транспортного засобу від 07.03.2014р. становить 0,50.

Як вбачається з розділу 5 вказаного звіту, при його складенні оцінювачем було враховано коефіцієнт фізичного зносу, а вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Шкода", реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 4 912,01 грн., визначена з урахуванням такого зносу.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги до відповідача, згідно зі ст. ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми 3 870,50 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування).

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина фізичної особи ОСОБА_3 встановлена у судовому порядку, а відповідальність особи, яка керує транспортним засобом "Хюндай", реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована відповідачем на підставі Полісу №АС/5425479.

Відповідно до ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АС/5425479 розмір франшизи становить 510,00 грн., а ліміт відповідальності по майну становить 50 000,00 грн., отже, сума страхового відшкодування, яку має сплатити відповідач складає 3 360,50 грн. (3 870,50 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 510,00 грн. (франшиза).

Таким чином, судом визнаються обґрунтованими доводи відповідача, що позивачем не враховано суму франшизи, передбачену полісом АС/5425479, на яку має бути зменшено сума страхового відшкодування.

Заперечення відповідача проти позову, що не звернення до нього протягом року з дати ДТП з заявою про виплату страхового відшкодування є підставою для відмови у позові про виплату страхового відшкодування на підставі ст. 37 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" судом відхиляються, оскільки ст. 37 вказаного Закону визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічну правову позицію викладено в постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року у справі №910/9494/14|3-49гс15.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього обов'язку здійснити виплату позивачу суми страхового відшкодування в розмірі 3 360,50 грн.

Враховуючи все вищенаведене, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені в справі №910/13533/16 позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 3 360,50 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 1 196,42 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам, відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Акціонерна страхова компанія "Інго Україна" (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 33) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "Ю.БІ.АЙ" (, адреса: 04112, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 48, оф. 708) суму страхового відшкодування в розмірі 3 360,50 грн. (три тисячі триста шістдесят гривень 50 коп.) та судовий збір у розмірі 1 196,42 грн. (одна тисяча сто дев'яносто шість гривень 42 коп.).

3. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 18.08.2016р.

Суддя С.М. Морозов