КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Справа№ 911/316/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Чорної Л.В.

секретар судового засідання Білак В.Ю.

за участю представників:

від позивача: Романенко Г.П. - за довіреністю оформленою належним чином;

від відповідача: Суткевич О.О. - за довіреністю оформленою належним чином;

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут-А"

на рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2016р.

у справі №911/316/16 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю багатогалузевої фірми "Меркурій"

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут-А"

про стягнення 144 362,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю багатогалузевої фірми "Меркурій" звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут-А" про стягнення 144 362,00 грн., з яких: 141 362,00 грн. на відшкодування збитків, та 3 000,00 грн. додаткових витрат за проведення експертних досліджень, понесених стороною, яка зазнала збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач орендував для використання під офіс , на підставі договору з позивачем, приміщення у будівлі за адресою м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська, 7; 24 серпня 2012 в орендованому приміщенні відповідача виникла пожежа , найбільш вірогідним джерелом якої, згідно висновку пожежно-технічної експертизи № 60в від 20.06.2013 р., стало займання горючих матеріалів від тліючого тютюнового виробу в орендованому приміщенні . Пожежою пошкоджено перекриття та покрівлю будівлі на площі 40 квм., господарські речі. Розмір збитків визанчений експертним шляхом, а тому вартість експертного висновку включена до витрат позивача і ціни позову.

Відповідач позов не визнав, а у своїх письмових запереченнях зазначав, що сумнівається у належній кваліфікації експерта , який проводив будівельно - технічну експертизу; вважав, що не повинен відповідати за шкоду , завдану її працівником, оскільки вона виникла у неробочий час; позивач не визначив особи, з вини якої виникла пожежа, і не довів, що пожежа розпочалася з офісу ТОВ «Добробут-А», доступ до якого мали численні відвідувачі. Відповідач також заявив про пропуск позивачем строків позовної давності на заявлені вимоги до подання позову.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.04.2016 витребувано від Переяслав-Хмельницького міського відділення ГУМВС України у Київській області належним чином засвідченні копії матеріалів досудового розслідування №0000071, копії яких приєднав до матеріалів справи .

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.04.2016р. у справі №911/316/16 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут-А" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю багатогалузевої фірми "Меркурій" 141 362,00 грн. матеріальної шкоди, 3 000,00 грн. витрат, пов'язаних з проведенням експертних досліджень.

Встановивши, що джерело виникнення пожежі знаходилося у орендованому відповідачем приміщенні, в силу договору оренди орендар зобов'язувався забезпечити збереження об'єкту оренди, вживати заходів для запобігання будь-якого пошкодження та псування об'єкту оренди, а також дотримуватися правил пожежної безпеки, розмір матеріальної шкоди, заподіяної власнику нерухомого майна внаслідок пожежі, що мала місце 24.08.2012 в офісному приміщенні ТОВ БГФ "Меркурій" за адресою м. Переяслав-Хмельницький, вул. Покровська, 7 , визначений судовим експертом становив 141 362,00 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача та про виникнення у відповідача відповідальності за шкоду, завдану з його вини.

Відхиляючи доводи відповідача про сплив позовної давності на заявлені вимоги до подання позову , і застосувавши до розгляду справи норми 786 статті ЦК України , місцевий господарський суд дійшов до висновку , що після спливу визначеного договору строку оренди 17.05.2013 відповідач орендоване приміщення позивачу за актом приймання -передачі не повернув , а отже перебіг позовної давності на вимоги наймодавця не може важитися таким, що сплив.

Не погодившись з мотивами та висновками суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Добробут-А" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2016р. у справі №911/316/16 та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про прийняття судом першої інстанції рішення, яке не відповідає нормам матеріального та процесуального права і прийняте при невірній оцінці судом дійсних обставин справи.

В обґрунтування цих тверджень апелянт вказував на недоведеність , позивачем наявності зв'язку між шкодою та її розміром і неправомірною поведінкою відповідача. Крім того, на думку скаржника, пожежа сталась внаслідок дії непереборної сили, тоді як за умовами договору оренди невиконання орендарем зобов'язань, внаслідок пожежі, звільняло відповідача від відповідальності .

Апелянт вказував також на ту обставину, що суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні клопотання про застосування правил про позовну давність , адже, на думку скаржника, строк позовної давності за вимогами позивача у даній справі розпочався з 24.08.2012, тобто в день, коли сталася пожежа та про неї дізнався позивач, а тому визначений законом для спірних відносин спеціальний строк позовної давності у один рік сплив до моменту подання позову.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут-А" на рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2016р. у справі №911/316/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Шапран В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут-А" у складі колегії суддів: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Смірнова Л.Г., Шапран В.В., прийнято до провадження та призначено до розгляду на 15.06.2016р.

15.06.2016р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник зазначав, що апеляційна скарга доводів суду першої інстанції не спростовує, а оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.

15.06.2016р. у судовому засіданні колегією суддів оголошено перерву до 06.07.2016р.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.07.2016р. у зв'язку з перебуванням суддів Смірнової Л.Г. та Шапрана В.В. у відпустці, змінено склад колегії суддів та сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Кропивна Л.В., судді: Руденко М.А., Чорна Л.В.

06.07.2016р. у судовому засіданні колегією суддів оголошено перерву до 27.07.2016р.

26.07.2016р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких його представник просив суд апеляційної інстанції задовольнити апеляційну скаргу та скасувати оскаржуване рішення і прийняти нове - про відмову в позові.

27.07.2016р. у судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник відповідача мотиви викладені в апеляційній скарзі підтримав, вказував, що оскаржуване рішення є незаконне та підлягає скасуванню.

Заслухавши представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 17.05.2012р. між ТОВ БГФ "Меркурій" (орендодавець) та ТОВ "Добробут-А" (орендар) було укладено договір оренди №17 (договір), відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне володіння та користування на умовах оренди приміщення № 3, 4, розташоване за адресою: вул. Покровська, 7, загальною площею 38 кв.м. (об'єкт оренди).

Відповідно до 2.1., 3.1. та 9.3. договору вступ орендаря у володіння та користування об'єктом оренди настає одночасно з підписанням цього договору. Термін оренди становить один рік з моменту прийняття орендарем об'єкту оренди за цим договором.

Як випливає з матеріалів справи, останнім днем строку оренди слід вважати 17.05.2012 р. Утім, по закінченню строку оренди , орендар продовжував користуватися орендованими приміщеннями на умовах договору оренди і орендодавець не висловив своїх письмових заперечень на це.

Отже, договір оренди в силу положень ст .764 ЦК України вважається продовженим на строк, який був раніше встановлений у договорі , за мовчазної згоди орендодавця.

Критично оцінюючи доводи апелянта про те, що орендар -юридична особа несе відповідальність за протиправні дії своїх працівників лише тоді ,коли такі дії мали місце у робочий час і при виконанні ними службових обов'язків, та відхиляючи такі доводи, судова колегія виходить з того, що за змістом ч. 1 статті 322 ЦК України ,як правило, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник , якщо інше не встановлено договором або законом .

Орендар прирівнюється до титульного володільця майном, а отже користується всіма способами захисту, який має власник майна, та відповідно, несе відповідальність перед третіми особами за дії, пов'язані із володінням об'єктом оренди, з моменту передачі йому у володіння та користування майна. Такий висновок ґрунтується на аналізі положень ст. ст. 395, 387, 391, 772, 780 ЦК України.

Укладеним між сторонами договором оренди передбачено, що вступ орендаря у володіння та користування об'єктом оренди настає одночасно з моментом підписання договору. Така умова договору розцінюється судом апеляційної інстанції в якості узгодженого сторонами факту, з якого починається фактичне та юридичне панування орендаря над орендованою річчю . Отже, з цього ж моменту орендаря відбувся перехід ризиків випадкового знищення або випадкового пошкодження (псування) орендованого майна .

Пунктами 5.3.3., 5.3.4. договору також передбачено, що орендар зобов'язаний забезпечити збереження об'єкту оренди, вживати заходів для запобігання будь-якого пошкодження та псування об'єкту оренди, а також нести повну відповідальність за дотримання на об'єкті оренди правил пожежної безпеки, екологічної безпеки довкілля, охорони праці, техніки безпеки, норм санітарії та екології.

З матеріалів справи випливає, що 24.08.2012р., приблизно о 03 год. 10 хв. , в будівлі по вул. Покровська, 7, в м. Переяслав-Хмельницький сталася пожежа, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом про пожежу від 25.08.2012р., складеним начальником Переяслав-Хмельницького РВ ГУ ДСНС Київської області підполковником служби цивільного захисту Лисенком С.О.

Відповідно до вказаного акту пожежею знищено перекриття, покрівля на площі 40 кв.м., а також господарські речі.

До того ж, обставини щодо виникнення 24.08.2012 в будівлі по вул. Покровська, 7, в м. Переяслав-Хмельницький пожежі підтвердженні позивачем наданою суду довідкою Переяслав-Хмельницьким РС ГУ ДСНС у Київській області №148 від 22.03.2016.

В межах кримінального провадження №00000071 від 04.12.2012, згідно проведених експертних досліджень, було встановлено, що пожежа сталася внаслідок займання горючих матеріалів від тліючого тютюнового виробу, а осередком виникнення пожежі є дальня ліва частина південно-західної кімнати, а саме кімнати №4, що орендувалася ТОВ "Добробут-А" за договором.

Висновком №10-12д експертного будівельно-технічного дослідження від 19.09.2012р. (наявним в матеріалах справи), судовим експертом Бойко М.В. (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), який діяв на підставі свідоцтва Міністерства юстиції України НОМЕР_2 від 28.01.2011р., встановлено розмір завданих позивачу збитків у сумі 141 362,00 грн. За проведення вказаної експертизи позивачем було сплачено 3 000,00 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням №91 від 04.09.2012р.

На обґрунтування скарги апелянт посилався на умови договору оренди , викладені у п. 8.1. і які , на його думку , звільняють орендаря від відповідальності за знищення об'єкта оренди внаслідок пожежі .

Такі доводи апелянта Колегія суддів вважає неспроможними , оскільки орендар відповідає перед орендодавцем за простий випадок, а ймовірною причиною пожежі стало займання горючих матеріалів від тліючого тютюнового виробу, що підтверджується висновком пожежно-технічної експертизи №60-в від 20.06.2013р. в орендованому орендарем приміщенні.

Згідно із ст. 5 ЗУ «Про пожежну безпеку» та п. 2.3 Правил пожежної безпеки в Україні затверджених Наказом МНС України № 126 від 19.10.2004р. орендарі зобов'язані забезпечувати додержання протипожежних вимог, стандартів, норм, правил (в редакції на день виникнення пожежі).

Нормами статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Орендар ( відповідач) не довів і документально не обґрунтував , що при всій обачності і турботливості , які від нього вимагалися при виконанні договору задля збереження орендованої речі , вчинив усіх розумних та достатніх дій для запобігання виникнення пожежі в орендованому ним приміщенні.

Зі змісту пункту 7.4 договору, якщо орендар допустив погіршення стану об'єкту оренди або його знищення, він зобов'язаний відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або знищення сталися не з його вини.

Відповідно до наявного в матеріалах справи висновку пожежно-технічної експертизи №60-в від 20.06.2013р., проведеної в межах кримінального провадження №00000071, осередок пожежі, яка виникла 24.08.2012р. в будівлі №7 по вул. Покровська в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, знаходився в межах дальньої лівої частини південно-західної кімнати, у той час як найбільш ймовірною причиною пожежі стало займання горючих матеріалів від тліючого тютюнового виробу.

Зі змісту зазначеного висновку та доданої до нього ілюстративної таблиці, зокрема ілюстрації №15, експертами зазначено, що знаходження осередкової зони в дальній лівій частині кімнати також підтверджується відеозаписом, зробленим під час розвитку пожежі, на якому спостерігається процес горіння в кімнаті лише через середнє вікно південної сторони будівлі.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи графічних зображень поверхового плану належної позивачу будівлі по вул. Покровська,7 в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, південно-західна кімната -це кімната №4, яку на підставі договору орендував відповідач.

Водночас, відповідно до висновку судово-металографічної експертизи №52-В від 17.10.2012р., проведеної в межах кримінального провадження №00000071, встановлено, що на фрагменті електропровідника від масляного електрообігрівача відсутні ознаки, характерні для короткого замикання.

Колегія зазначає, що оскільки за встановленими експертними дослідженнями осередком виникнення пожежі є дальня ліва частина південно-західної кімнати будівлі по вул. Покровська, 7 в м. Переяслав-Хмельницький Київської області, якою на підставі договору оренди користувався відповідач, то саме відповідач несе ризики знищення орендованої речі перед власником і відповідає за збитки, причинені з його вини у зв'язку з користуванням річчю третім особам.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Зі змісту статей 224 ГК України, що кореспондують із ст. 22 ЦК України вбачається, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Таким чином, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст.ст. 224 ГК України та 22 ЦК України, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки; причинний зв'язок між ними; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20.06.2011р. у справі №2/121-30/118.

Крім того, відповідно до ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 6 Роз'яснення Вищого арбітражного суд України від 01.04.1994 року №02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди» для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 33 ГПК України). Разом з цим, як у випадках порушення зобов'язання за договором, так і за зобов'язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, цивільне законодавство (статті 614 та 1166 ЦК України) передбачає презумпцію вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доказувати наявність вини відповідача у заподіянні шкоди. Навпаки, на відповідача покладено тягар доказування того, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Згідно зі ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Тобто, для встановлення дійсних обставин справи суд повинен досліджувати наявні докази в їх сукупності.

З огляду на наведе, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позивача та виникнення у відповідача зобов'язань з відшкодування шкоди у розмірі 141 362,00 грн., понесеної внаслідок пошкодження покрівлі та перекриття на площі 40 кв м та господарських речей у результаті пожежі, що мала місце 24.08.2012р. і виникла у орендованому ТОВ БГФ "Меркурій" приміщенні, у розмірі 144362 грн., документально підтвердженому висновком № 10-12/д від 19.09.2012р. експертного будівельно-технічного дослідження і не спростованого відповідачем.

Враховуючи , що відповідно до п. п. 5.3.3. та 5.3.4. договору відповідач, як орендар, взяв на себе обов'язок по збереженню орендованого приміщення , беручи до уваги відсутність належних та допустимих доказів причетності третіх осіб до пожежі, що сталась 24.08.2012р. у належному позивачу приміщенні, колегія дійшла до висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність вини відповідача.

Між тим, доводи скаржника про те, що у будівлі по вул. Покровська,7 в м. Переяслав-Хмельницький Київської області крім відповідача були інші орендарі, що виключає причетність до пожежі лише ТОВ "Добробут-А", колегією суддів відхиляються, адже загоряння розпочалося саме у приміщенні , якими володів відповідач на умовах договору і тому саме він має нести цивільно -правову відповідальність за збереження орендованого приміщення .

Статтею 225 ГК України, унормовано, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

За таких обставин, місцевим господарським судом обґрунтовано задоволено вимогу позивача про стягнення витрат у розмірі 3000,00 грн. на проведення експертного дослідження, які підтвердженні належними та допустимими доказами і входять до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення.

Та обставина, що висновок №10-12/д від 19.09.2012р. було складено експертом Бойко М.В. на підставі звернення директора позивача і тому не може бути об'єктивним та повним доказом розміру завданих пожежею збитків , не звільняла відповідача від необхідності документального спростування розміру заявлених до стягнення коштів. Розмір заявлених позивачем вимог відповідач не спростував і не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення експертизи з цього питання.

Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов'язковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Крім того, судом першої інстанції вірно відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, з огляду на наступне.

За приписами ст. ст. 256, 261, 253 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язують його початок.

Водночас, приписами ст. 786 ЦК України унормовано, що до вимог про відшкодування збитків у зв'язку з пошкодженням речі, яка була передана у користування наймачеві, а також до вимог про відшкодування витрат на поліпшення речі застосовується позовна давність в один рік. Перебіг позовної давності щодо вимог наймодавця починається з моменту повернення речі наймачем, а щодо вимог наймача - з моменту припинення договору найму.

Відповідно до п. п. 2.5. та 2.6. договору об'єкт оренди підлягає поверненню орендодавцеві у випадах: закінчення терміну оренди, припинення дії договору за взаємною згодою сторін та розірвання договору. Орендар зобов'язується повернути об'єкт оренди орендодавцю не пізніше 10 (десяти) календарних днів із моменту, коли настала одна з подій, визначених п. 2.5. договору. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту повернення.

Доказів повернення відповідачем oрендованого приміщення №3,4 матеріали справи не містять, і сторони не підтверджували складення такого акту.

Судова колегія вважає, що навіть у випадку, коли орендоване майно пошкоджене і знаходиться не у тому стані, у якому воно було отримане орендарем, складення акту про повернення нерухомого майна ( чи його частини) є обов'язковим, і орендар не звільняється від виконання належним чином цього зобов'язання.

В силу приписів статей 253, 786 ЦК України, перебіг строку позовної давності щодо вимог наймодавця про відшкодування збитків ,завданих у зв'язку з пошкодженням речі не розпочався, оскільки момент, з яким пов'язано його початок, не настав.

Таким чином, судом першої інстанції було вірно встановлено, що строк позовної давності для пред'явлення позивачем позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, завданої у зв'язку з пошкодженням орендованого відповідачем приміщення у даній справі, станом на день звернення позивача до господарського суду не пропущено, а тому заява відповідача про застосування строку позовної давності є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

З огляду на встановлене, судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв'язку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут-А" на рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2016р. у справі №911/316/16 слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладається на апелянта.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Добробут-А" на рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2016р. у справі №911/316/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 26.04.2016р. у справі №911/316/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/316/16 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Л.В. Чорна