РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016Справа №910/1922/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрально - Європейська транспортна компанія"

про виконання договірних зобов'язань

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з`явились;

Від відповідача: не з`явились;

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрально-Європейська транспортна компанія" про виконання договірних зобов'язань в натурі, а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 56 485,08 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеної Угоди про розірвання Договору купівлі-продажу №КП/Т-0215/05 від 05.02.2015, відповідно до умов якої сторони дійшли взаємної згоди щодо розірвання зазначеного Договору та зобов'язання позивача повернути відповідачу кошти, отриманні в якості плати за майно, а відповідач в свою чергу зобов'язується повернути майно разом з пакетом документів до нього, останнім не виконано належним чином взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення майна разом з пакетом документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.02.2016 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/1922/16 та призначено до розгляду на 03.03.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 03.03.2016 задоволено клопотання відповідача № 2902/2016/2 від 29.02.2016 про зупинення провадження у справі № 910/1922/16, провадження у справі № 910/1922/16 зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи № 904/10556/15 за позовом ТОВ "БА Європєсан Технікс" до ТОВ "Ліга Інвестгруп", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ТОВ "Цєтком" та Державна інспекція сільського господарства в Дніпропетровській області про визнання права власності на будівельну техніку та за зустрічним позовом ТОВ "Ліга Інвестгруп" до ТОВ "БА Європєсан Технікс" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ТОВ "Цєтком" про витребування майна.

Ухвалою суду від 17.06.2016 р. провадження у справі №910/1922/16 поновлено та призначено справу до судового розгляду на 06.07.2016.

У судове засідання 03.03.2016 з'явився уповноважений представник відповідача.

Уповноважений представник позивача у судове засідання 03.03.2016 не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 03.03.16 р. позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: № 383.

У судове засідання 06.07.2016. уповноважені представники позивача та відповідача не з'явилися.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 06.07.16 р. відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: №394.

Копія ухвали суду від 17.06.2016, яка направлялась позивачу на адресу: 49000, м.Дніпропетровськ, пр. Карла Маркса, 4/1, яка зазначена в позовній заяві та співпадає з місцезнаходженням позивача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, на час проведення судового засідання 06.07.2016 повернулась на адресу Господарського суду міста Києва з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» та адресату не вручена.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.9.1 Постанови № 18, враховуючи зазначення позивачем в позовній заяві адреси для листування, суд вважає, що позивач повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 06.07.2016 через відділ діловодства господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі 910/1922/16, а також прохання останнього розгляд справи здійснювати за відсутності представника ТОВ "Центрально-Європейська транспортна компанія". Клопотання судом долучено до матеріалів справи.

Також до початку судового засідання 06.07.2016 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву №2906/2016/1 від 29.06.2016, в якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову, оскільки угоду від 18.02.2015 про розірвання договору купівлі-продажу №КП/Т-0215/05 від 05.02.2015, на виконання якої рухоме майно мало бути повернене позивачу, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 у справі №904/10556/15, яке набрало законної сили, визнано недійсною, відтак позовні вимоги у даній справі є необґрунтованими. Відзив долучено до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, на час проведення судового засідання 06.07.2016 р. сторонами суду не надано.

Заяв та клопотань процесуального характеру від позивача на час проведення судового засідання 06.07.16 р. до суду не надходило.

Про поважні причини неявки представника позивача суд не повідомлено.

Документи, витребувані ухвалами суду від 11.02.16 та 17.06.16р., позивачем суду не надано.

Відповідно до 2.3 Постанови №18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови №18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представників сторін в судові засідання обов'язковою не визнавалась, сторони не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань представника позивача на час розгляду справи, а також клопотання представника відповідача здійснювати розгляд справи за відсутності представника останнього, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників сторін, виключно за наявними у справі матеріалами.

При цьому, оскільки суд зупиняв провадження у справі з метою з'ясування питань, необхідних для всебічного та повного дослідження доказів, надаючи при цьому учасникам судового процесу також можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, а також зважаючи на нез'явлення у судове засідання 06.07.2016р. представників сторін, на підставі ч.8 ст. 81-1 Господарського-процесуального кодексу України засідання господарського суду по розгляду даної справи проведено без допомоги звукозаписувального технічного запису. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи 03.03.2016р. представника відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представник сторони в судовому засіданні 03.03.2016р повідомив суд, що права та обов'язки представнику зрозумілі.

Відводу судді представником відповідача не заявлено.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши надані сторонами докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За матеріалами справи судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ліга Інвестгруп» (продавець за договором, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центрально-європейська транспортна компанія» (покупець за договором, відповідач у справі) укладено Договір №КП/Т-0215/05 купівлі-продажу (далі - Договір), за умовами якого покупець зобов'язується передати у власність покупцеві майно, перелік, характеристики та вартість якого узгоджені сторонами у Специфікації, оформленої у вигляді додатку №1 до цього договору, що є невід`ємною частиною цього договору.

Розділами 2 - 6 Договору сторони узгодили порядок передачі майна, порядок оплати та розрахунки за договором, обов'язки сторін, їх відповідальність за неналежне виконання договору тощо.

Відповідно до п. 9.1 Договору останній вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін та діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе обов'язків.

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

Судом встановлено, що укладений сторонами Договір купівлі-продажу №КП/Т-0215/05 за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм §3 глави 54 Цивільного кодексу України та §1 глави 30 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначається, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно п. 2.1 Договору передача майна продавцем і прийняття його покупцем оформляється актом приймання -передачі, що підписується сторонами.

Право власності на майно переходить від продавця до покупця під час отримання майна та підписання сторонами акту приймання передачі (п.2.2 Договору).

При цьому як зазначено в рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.16 р. у справі № 904/10556/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ба Європєсан Технікс" до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Інвестгруп» про визнання за позивачем права власності на рухоме майно (будівельну техніку), за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ліга Інвестгруп» до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ба Європєсан Технікс" про витребування майна, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.16 р., ТОВ "Центрально - європейська транспортна компанія" придбало спірну будівельну техніку на підставі договору купівлі продажу від 05.02.2015р. № КП/Т-0215/05, укладеного між ТОВ "Ліга Інвестгруп" в особі директора Борисенка К.А. (продавець) та ТОВ "Центрально - європейська транспортна компанія" в особі директора Студзинського В.Г. (покупець), на виконання умов якого, в редакції додаткової угоди № 1 від 05.02.2015р., продавець передав, а покупець прийняв 25 одиниць техніки, про що сторонами складений акт приймання передачі будівельної техніки від 16.02.2015р. Згідно цього акту разом з майном продавцем передані свідоцтва про реєстрацію, інструкція з експлуатації, повний комплект ключів.

Згідно ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, виходячи з приписів вказаної статті та умов вищенавенного Договору, ТОВ "Центрально - європейська транспортна компанія" 16.02.2015р. набуло право власності на спірну будівельну техніку з можливістю його вільного розпорядження.

Згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено умовам п.3.2 Договору розрахунок за майно, згідно даного Договору, здійснюється покупцем протягом 90 робочих днів, наступних за днем укладення цього Договору шляхом перерахування коштів в сумі, визначеній в п.1.2 даного Договору, на поточний рахунок продавця або шляхом сплати коштів у касу продавця.

Окрім того, судом під час розгляду справи № 904/10556/15 за наявними в ній матеріалами, зокрема, платіжними дорученнями підтверджено факт здійснення ТОВ "Центрально - європейська транспортна компанія" (покупець) повного розрахунку з ТОВ "Ліга Інвестгруп" (продавець) за придбану техніку за вказаним договором купівлі-продажу №КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця, що підтверджено відповідними платіжними дорученнями.

Вказані факти щодо передачі майна та здійснення відповідної його оплати в повному обсязі сторонами не заперечувався.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Преюдиціальність - обов'язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Аналогічна положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 Постанови № 18, згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

За таких обставин суд вважає встановленими рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.16 р. у справі № 904/10556/15, залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.16 р., факт виконання сторонами у відповідності до укладеного між сторонами Договору зобов'язання, а саме ТОВ «Ліга інвестгруп» з передачі майна відповідачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «Центрально-Європейська транспортна компанія», а відповідачем, у свою чергу, прийняття майна без будь - яких зауважень. При цьому вказані факти відповідно до норм ГПК та роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України є преюдиційними і доказування не потребують.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором (ч.1 ст.188 Господарського кодексу України).

Так, у відповідності до п. 9.2 Договору № КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р. цей договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору, якщо інше прямо не передбачене цим договором або чинним в Україні законодавством.

Як встановлено судом за матеріалами справи, у відповідності до п. 9.2 Договору № КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р між Товариством з обмеженою відповідальністю"Центрально-Європейська транспортна компанія" (відповідач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" (позивач у справі) 18.02.2015 укладено Угоду про розірвання договору купівлі-продажу № КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р (далі - Угода про розірвання), згідно умов якої сторони домовилися розірвати Договір КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р., укладений між ТОВ "Центрально-Європейська транспортна компанія" та ТОВ "Ліга Інвестгруп". За умовами п.3 Договору про розірвання ТОВ "Ліга Інвестгруп" зобов'язалося у строк до 18.02.2016 повернути ТОВ "Центрально-Європейська транспортна компанія" будь-які кошти отримані на виконання умов договору купівлі-продажу № КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р. як безпідставно отримані, а ТОВ "Центрально-Європейська транспортна компанія" зобов'язується у строк до 18.03.2015 повернути ТОВ "Ліга Інвестгруп" майно, разом з пакетом документів до нього (свідоцтво про реєстрацію, інструкції з експлуатації та ключі), отримане згідно специфікації від 05.02.2015.

Згідно з п. 5 Угоди про розірвання вона вступає в силу з моменту її підписання уповноваженими представниками сторін.

Угоду про розірвання, як зазначено у ній, підписано зі сторони позивача директором ТОВ «Ліга Інвестгруп» Водзінським О.В., зі сторони відповідача - уповноваженим представником ТОВ "Центрально-Європейська транспортна компанія" Клименком І.І., діючого на підстав довіреності від 16.12.2013, та скріплено печаткою ТОВ «Ліга Інвестгруп».

Таким чином, зі змісту Угоди про розірвання вбачається, що сторони погодили порядок та строк виконання ними зобов'язань, що виникли на умовах Договору купівлі-продажу № КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р, виконання яких розпочалось, а саме: позивач визнав свій обов'язок в строк до 18.02.2016 повернути відповідачу кошти, отримані в якості плати за майно, перелік якого визначений у Специфікації від 05.02.2015, а відповідач у строк до 18.03.2015 - повернути позивачу майно, перелік якого визначений у Специфікації від 05.02.2015, отримане на підставі Договору купівлі-продажу № КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р.

За твердженням позивача, відповідач зобов'язання, визначені Угодою про розірвання, не виконав, у встановлений сторонами строк не повернув майно, перелік якого визначений у Специфікації від 05.02.2015 та яке отримане ним на підставі договору купівлі-продажу № КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р., чим порушив взяті на себе зобов`язання.

З метою врегулювання спірної ситуації, ТОВ «Ліга Інвестгруп» 26.10.2015 та 01.04.2015 звернулося до ТОВ «Центрально-Європейська транспортна компанія» з претензіями № 26/10-02 від 26.10.15 р. та № 01/04-01 від 01.04.15 р. про виконання зобов'язання в натурі, а саме не пізніше 5-ти робочих днів з дня отримання даної вимоги виконати зобов'язання, визначені договором про розірвання від 18.02.2015 щодо повернення тридцяти трьох одиниць техніки (рухомого майна) разом з відповідним переліком документів.

Факт надсилання претензій підтверджується наявним в матеріалах справи копіями описів вкладеня в цінні листи, датованими 26.10.15 р. та 01.04.15 р. відповідно.

Проте, вищезазначені претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Таким чином, оскільки як вбачається з матеріалів справи та зазначено позивачем в позовній заяві, свої зобов'язання щодо повернення Товариству з обмеженою відповідністю «Ліга Інвестгруп» майна - техніки в кількості 22 одиниць у встановлений строк, всупереч вимогам цивільного та господарського законодавства, а також умовам Угоди про розірівання Договору купівлі - продажу № КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р відповідач не виконав, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав з даним позовом про повернення спірного рухомого майна.

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Окрім того суд констатує, що позовні вимоги ТОВ «Ліга Інвестгруп» ґрунтуються виключно на факті наявності Угоди про розірвання Договору купівлі - продажу.

Як свідчать матеріали справи та зазначалось вище, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ценрально-Європейська транспортна компанія" було учасником господарського спору у справі №904/10556/15 в Господарському суді Дніпропетровської області за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ба Європєсан Технікс" про визнання за позивачем права власності на рухоме майно (будівельну техніку), а саме: бульдозер Shantui SD13 № SD13AA102056; бульдозер Shantui SD16 № SD16AA106191; екскаватор Нуundаі R 170W-7 № 50311716; екскаватор-навантажувач VOLVO BL 61 В № VСЕВL61ВК01202626, придбану позивачем на підставі договору купівлі-продажу №К-П-0615/23-2 від 23.06.2015р., укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центрально - європейська транспортна компанія", в редакції додаткової угоди № 1 від 24.06.2015р., та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" до Товариства з обмеженою відповідальністю " Ба Європєсан Технікс" про витребування у відповідача за зустрічним позовом і повернути позивачу за зустрічним позовом майно: бульдозер Shantui SD13 № SD13AA102056 та бульдозер Shantui SD16 № SD16AA106191.

При цьому вказаним рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.02.2016 у справі №904/10556/15, залишеною без змін Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 27.04.2016, окрім іншого, визнано недійсною Угоду від 18.02.2015р. про розірвання договору купівлі - продажу №КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центрально - європейська транспортна компанія".

Отже, враховуючи приписи ст. 35 ГПК України суд вважає встановленою Господарським судом Дніпропетровської області від 10.02.2016 у справі №904/10556/15 обставину щодо недійсності Угоди від 18.02.2015р. про розірвання договору купівлі - продажу №КП/Т-0215/05 від 05.02.2015р., укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ліга Інвестгруп" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Центрально - європейська транспортна компанія", вказаний факт відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України та роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України є преюдиційним, доказування не потребує та має бути врахований судом під час розгляду даного спору щодо повернення майна.

Згідно ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Суд зазначає, що підставами позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову належать лише юридичні факти, тобто ті, з яким нормами матеріального права пов'язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків суб'єктів матеріального правовідношення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, зважаючи на той факт, що підстави позовних вимог на підставі рішень господарських судів відпали, у зв'язку з чим підстави для зобов'язання виконати обов'язок в натурі за недійсним правочином відсутні, позивач не довів обставини порушення відповідачем умов укладеного між сторонами правочину, а саме Угоди від 18.02.15 р. про розірвання Договору, шляхом утримання/неповернення майна, визначеного в останній, що, в свою чергу, унеможливлює задоволення позовних вимог ТОВ «Ліга інвестгруп» про повернення рухомого майна в кількості 22 одиниці.

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення" зазначено, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також за відсутності необхідних для ухвалення обґрунтованого рішення правових підстав, суд вважає за необхідне та правомірне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Керуючись статтями 124, 129 Конституції України, статтями 4-2, 4-3, 33, 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено та підписано 05 серпня 2016 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон