ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016р. Справа№ 914/1682/16

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМА-ПРОМ», м. Одеса

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів

про стягнення 384 051 грн. 91 коп.

Суддя Мазовіта А.Б.

Секретар Залицайло М.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, представник (довіреність від 13.06.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2, представник (довіреність від 18.05.2016 р.)

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮМА-ПРОМ», м. Одеса звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів про стягнення 384 051 грн. 91 коп.

Розглянувши матеріали справи, суд визнав представлені матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду і ухвалою від 21.06.2016р. призначив розгляд справи на 30.06.2016 р. Розгляд справи відкладався з підстав, викладених в ухвалі суду.

Представникам розяснено права та обовязки, передбачені ст. 22 ГПК України, заяв про відвід суду не поступало.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що між позивачем та відповідачем було укладено договір поставки, на виконання умов якого відповідачу було передано у власність товар. Однак, відповідач свої зобовязання щодо оплати вартості отриманого товару виконав частково, заборгованість становить 358 900 грн. 00 коп. У звязку з порушенням строків оплати вартості товару відповідачу нараховано пеню в сумі 25 151 грн. 91 коп. Таким чином, загальний розмір заборгованості, який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 384 051 грн. 91 коп.

В судовому засідання представник відповідача зазначив, що відповідач 21.06.2016 р. сплатив вартість товару в розмірі 358 900 грн. 00 коп., на підтвердження чого долучив до матеріалів справи копію платіжного доручення. Також зазначив, що період нарахування пені визначений з порушенням умов договору, які встановлюють строк оплати.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

6 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЮМА-ПРОМ» (постачальник) та Державним територіально-галузевим обєднанням «Львівська залізниця», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» (покупець) було укладено договір поставки №Л/НХ-152527/НЮ.

За цим договором постачальник (позивач) зобовязувався у 2015 році поставити покупцеві (відповідачу) товар, зазначений в специфікації №1 (додаток №1 до даного договору), покупець прийняти і оплатити такий товар.

Відповідно до специфікації №1 сторони домовились про поставку двигуна ЯМЗ-240М2 в кількості 1 шт. за ціною 408 900 грн. 00 коп.

На виконання умов вищевказаного договору, позивач поставив відповідачу по видатковій накладній №539 від 29.12.2015 р. та довіреності на отримання ТМЦ №62/124 від 23.12.2015 р. (оригінали видаткової накладної та довіреності оглянуті в судовому засіданні, завірені копії долучені до матеріалів справи) товар на загальну суму 408 900 грн. 00 коп.

Згідно до п. 4.1. договору розрахунки проводяться у безготівковій формі шляхом оплати покупцем після предявлення постачальником рахунка на оплату товару протягом 45 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, за наявності належним чином оформлених та підписаних сторонами документів, зазначених в п. 5.5. договору.

Відповідно до витягу №15301351 від 15.06.2016 р. з Єдиного реєстру податкових накладних, податкова накладна №9 від 29.12.2015 р. (яка оформлена на поставку товару згідно договору поставки Л/НХ-152527/НЮ від 06.011.2015р.) зареєстрована в ЄРПН 13.01.2016 р.

18.03.2016 р. відповідач здійснив часткову оплату вартості товару в розмірі 50 000 грн. 00 коп., що підтверджується випискою з банківського рахунку.

У звязку з неналежним виконанням відповідачами своїх обовязків щодо оплати вартості товару, позивач у позовній заяві просив суд стягнути з відповідача 358 900 грн. 00 коп. основного боргу, 25 151 грн. 91 коп. пені.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відповідно до ст. 11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобовязань, є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 5 ст. 626 ЦК України, договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Стаття 599 ЦК України вказує на те, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічні вимоги встановлені ст. 193 ГК України.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

21.06.2016 р. відповідачем було сплачено основний борг в розмірі 358900грн. 00 коп., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією платіжного доручення №896 від 21.06.2016 р.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд припиняє провадження у справі у звязку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у звязку з цим не залишилося неврегульованих питань.

За таких обставин, суд вважає за необхідне припинити провадження у справі в частині стягнення 358 900 грн. 00 коп. основного боргу у звязку з відсутністю предмету спору в цій частині відповідно до п. 1-1 ст. 80 ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Згідно п. 7.5. договору, в разі несвоєчасної оплати за поставлений товар, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочення.

Позивачем за період часу з 02.03.2016 р. по 16.06.2016 р. нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 25 151 грн. 91 коп.

Як зазначалося вище, відповідач зобовязувався оплатити вартість товару протягом 45 банківських днів з дати реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних. Податкова накладна на поставку товару зареєстрована в ЄРПН 13.01.2016 р.

Таким чином, з урахуванням умов договору щодо строків оплати, дати реєстрації податкової накладної, вимог ст. 253 ЦК України, з огляду на календар робочих днів банківської системи, який визначений Національним банком України (www.bank.gov.ua), та відповідно до якого 16.01.2016 р. (субота) було оголошено банківським днем, відповідач зобовязаний був здійснити розрахунок за отриманий товар з 14.01.2016 р. по 16.03.2016 р.

Оскільки позивачем нараховано пеню з 02.03.2016 р., заявлена позивачем сума пені підлягає перерахунку з урахуванням дати виникнення прострочки 17.03.2016 р. Після проведеного судом перерахунку розмір пені, який підлягає до стягнення з відповідача, повинен становити 18 024 грн. 76 коп.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані поданими доказами, а загальна сума заборгованості, яка підтверджена матеріалами справи та підлягає до задоволення частково, складає 18 024 грн. 76 коп. пені. В частині стягнення 358 900 грн. 00 коп. основного боргу провадження слід припинити. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Оскільки спір виник з вини відповідача, судові витрати по розгляду справи відповідно до ст. 49 ГПК України необхідно покласти на відповідача пропорційно до задоволених вимог. З урахуванням того, що борг у розмірі 358900грн. 00 коп. сплачений після порушення провадження у даній справі, судові витрати, сплачені пропорційно розміру позовних вимог в цій частині, необхідно покласти на відповідача.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 11, 215, 216, 218, 509, 526, 530, 546, 547, 549, 599, 610, 625, 626 ЦК України, ст. 193, 230, 231 ГК України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 75, 80, 82, 83, 84, 85, 115, 116 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця», м. Львів, вул.Гоголя, 1 (ідентифікаційний код 40081195) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЮМА-ПРОМ», м. Одеса, Дальницька, 25/1, офіс 80 (ідентифікаційний код 38017288) 18 024 грн. 76 коп. пені, 5 653 грн. 63 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 358 900 грн. 00 коп. основного боргу провадження припинити.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

В судовому засіданні 08.08.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Повне рішення складено 11.08.2016 р.

Суддя Мазовіта А.Б.