ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10.08.16р. Справа № 904/6519/16

Суддя господарського суду Крижний О.М., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс", м. Київ

до Управління державної казначейської служби України у місті Новомосковську Дніпропетровської області, м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Новомосковський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, м. Новомосковськ Дніпропетровської області

про стягнення грошових коштів у розмірі 29606,18 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернулась до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з державного бюджету України через Управління державної казначейської служби України у місті Новомосковську Дніпропетровської області 29606,18 грн. в рахунок відшкодування втрат (збитків) завданих Новомосковським МРВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області у зв'язку із неналежним, необ'єктивним та несвоєчасним виконання рішення господарського суду Київської області від 27.10.2014 року у справі №911/4109/14.

Позовна заява підлягає поверненню з наступних підстав.

1) Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

У відповідності з п. 3 ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1-го мінімального розміру заробітної плати.

Позивачем до додано до позовної заяви доказів сплати судового збору. Разом з тим, позивач зазначає, що підставою для подання позову до суду є захист свого порушеного права внаслідок неправильних та неправомірних дій ВДВС Новомосковського МРУЮ Дніпропетровської області, що призвело до існування на підприємстві позивача збитків, у тому числі і втрат. Позивач, посилаючись на п.13 ч.2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", вважає що він не повинен сплачувати судовий збір, оскільки ним подано позов про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування шкоди (збитків) у зв'язку із невиконанням рішення господарського суду Київської області від 27.10.2014 року у справі №911/4109/14.

Між тим, у позовній заяві позивач зазначає, що предметом позовних вимог є стягнення інфляційних втрат та 3 % річних як збитків (втрат) позивача у зв'язку із тривалим, безпідставним та незаконним виконанням наказів господарського суду Київської області від 01.12.2014 по справі № 911/4109/14, у зв'язку із недотриманням та порушенням відповідачем норм та положень Закону України "Про виконавче провадження".

А вже у прохальній частині позову позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 29606,18 грн. в рахунок відшкодування втрат (збитків) завданих Новомосковським МРВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області у зв'язку із неналежним, необ'єктивним та несвоєчасним виконання рішення господарського суду Київської області від 27.10.2014 року у справі №911/4109/14.

Суд звертає увагу, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат на суму боргу регламентується положеннями ст. 625 Цивільного Кодексу України, відповідно до якої встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Стаття 625 Цивільного Кодексу України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 Цивільного Кодексу України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

У той же час, слід врахувати, що п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" передбачено сплату трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відтак, позивачем заявлені вимоги майнового характеру щодо стягнення саме компенсації (плати) за користування коштами в загальному розмірі 29606,18 грн., а отже за подання такого позову має сплачуватися судовий збір у розмірі 1378,00 грн.

При цьому судом відхиляються доводи позивача про відсутність законодавчо-правової необхідності сплати судового збору з підстав встановлених п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір", з наступних підстав.

Пунктом. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Стаття 1173 у взаємозв'язку зі ст.11 Цивільного кодексу України передбачають деліктне зобов'язання. Загальною підставою застосування до правовідносин із завдання шкоди є відсутність договірних відносин між боржником (завдавачем шкоди) та кредитором (потерпілим).

У той час, ст. 625 Цивільного кодексу передбачає нарахування плати саме за користування грошовими коштами при наявності договірних правовідносин.

Таким чином, правова природа майнової шкоди, мова про яку йдеться у ст. 1173 Цивільного кодексу України, є відмінною від правової природи компенсації (плати) за користування ним коштами (ст. 625 Цивільного кодексу України), а позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" не містить вимог про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду, при зверненні до суду з якими судовий збір не справляється, а тому заявник повинен сплатити судовий збір на загальних підставах.

З аналогічних підстав позовні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" було повернуто без розгляду ухвалами Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 року по справі №910/10997/16 та від 01.07.2016 року по справі №910/11878/16, тому позивачу відома судова практика з даного питання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач нараховуючи 3% річних та індекс інфляції, визначаючи це предметом позову, зазначає про правомірність їх нарахування у зв'язку із порушенням відповідачем норм та положень Закону України "Про виконавче провадження". При цьому відповідачем зазначає - Управління державної казначейської служби України у місті Новомосковську Дніпропетровської області.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної суми.

Суд звертає увагу, що зазначаючи у своїй позовній заяві Управління державної казначейської служби України у місті Новомосковську Дніпропетровської області як відповідача, позивачем фактично не обґрунтовується, яким чином саме Управлінням державної казначейської служби України у місті Новомосковську Дніпропетровської області порушуються права та законні інтереси позивача, з огляду на ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України. При цьому суд відзначає, що по тексту позовної заяви позивач неодноразово зазначав, що втрати (збитки) завдані йому саме відділом державної виконавчої служби, а не відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись п.п.3, 4 ч. 1 ст. 63, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Додаток: - позовна заява з додатками на 35-ти арк.

- ксерокопія конверту

Суддя ОСОБА_1