ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.08.16р. Справа № 904/4801/16
За позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", м. Дніпро

до відповідач-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист", м. Дніпро

відповідач-2: Приватного підприємства "Є.В.А.", с. Григорівка Світловодський район Кіровоградська області

про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування у розмірі 47 378,49 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - 1 - не з'явився;

від відповідача - 2 - Гармаш А.В., довіреність від 07.07.16р.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Фінансист" (далі - відповідач-1) та Приватного підприємства "Є.В.А." (далі - відповідач-2) на свою користь заборгованість за договором банківського рахунку №CS0NOH від 09.06.2006 р., в розмірі 47 378, 49 грн., з яких: 9 995, 78 грн. - заборгованість за кредитом, 13 775, 81грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 23 606, 90грн. - пеня, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 378, 00 грн. Вимоги щодо солідарної відповідальності відповідача-1 обґрунтовані тим, що за умов укладеного між позивачем та відповідачем-1 договору поруки №80109CSN0O542 від 11.08.2015р., останній взяв на себе зобов'язання у випадку невиконання відповідачем-2 свого обов'язку, передбаченого договором банківського обслуговування відповідати перед позивачем.

14.07.2016 року від Приватного підприємества "Є.В.А." надійшла зустрічна позовна заява до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсним договору банківського рахунку №CS0NOH від 09.06.2006 року.

Ухвалою суду від 14.07.2016 року відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви згідно положень п.1 ч.1 ст.62 ГПК України, оскільки зустрічний позов подано після початку розгляду справи по суті.

Позивач в судове засідання 01.08.2016 року не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника позивача в судове засідання 01.08.2016 року. Разом з тим, вказаним клопотанням позивач просить продовжити строк розгляду справи на 15 днів відповідно до приписів статті 69 ГПК України.

Розглянувши подане клопотання, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 69 ГПК України у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

У пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 роз'яснено: якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина 1 статті 38 Господарського процесуального кодексу України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене та з огляду на те, що в обґрунтування вимоги щодо продовження строку розгляду спору позивачем не наведено виняткових обставин, суд вважає відсутніми підстави для відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду спору.

Представник відповідача-1 у судове засідання не з'явився.

В матеріалах справи наявні поштові конверти з ухвалами суду про виклик у судове засідання, які було направлено на вказану у витягу з ЄДРПОУ адресу відповідача-1 та повернуто до суду у зв'язку з відсутністю організації.

Відповідно до п.3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п.3.9.2 постанови).

Відповідач-2 проти позову заперечує, у відзиві вказує, що позивачем подано позов до неналежного відповідача, оскільки договір банківського рахунку №CS0NOH від 09.06.2006 р. укладено між позивачем та Кам"янською філією приватного підприємства "Є.В.А.", яка є самостійним підрозділом і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями самостійно всім своїм майном. Разом з тим, відповідач-2 просить суд застосувати позовну давність до спірних правовідносин.

Клопотанням від 26.07.2016 року відповідач-2 просить суд допустити заміну первісного відповідача Приватне підприємство "Є.В.А." належним відповідачем - Кам"янська філія Приватного підприємства "Є.В.А.", а Приватне підприємство "Є.В.А." залучити до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог.

З огляду на те, що положеннями пункту 1.2 Статуту про Кам"янську філію Приватного підприємства "Є.В.А." (а.с.97-100) визначено, що філія є окремим підрозділом без створення юридичної особи, суд вважає відсутніми підстави для задоволення клопотання відповідача-2.

Справа розглядається за наявними за наявними в ній матеріалами згідно ст. 75 ГПК України.

В порядку ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача-2 та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

09.06.2006 року між позивачем (банком) та вдповідачем-2 (клієнтом) укладено Договір банківського рахунку №CS0NOH від 09.06.2006 р. (далі - Договір), за умовами якого банк відкриває поточний рахунок у національній та іноземній валюті, у тому числі картковий та здійснює його розрахункове та касове обслуговування відповідно до чинного законодавства України, нормативних актів НБУ та умов Договору (п.1.1 Договору).

Пунктом 1.1. Додатку №7 до Договору визначено, що банк при наявності вільних грошових ресурсів зобов'язується здійснити овердрафтове обслуговування клієнта на підставі анкети-заявки на встановлення овердрафтного кредиту на картковий рахунок, яке полягає в проведенні платежів, здійснених довіреними особами клієнта понад залишок коштів на картковому рахунку клієнта №6706, відкритому в банку, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, встановленого п.1.3 Додатку 7 до Договору шляхом дебатування картрахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Згідно п.2.2.10 Договору клієнт зобов'язується здійснювати оплату та виконання банком операцій і надання послуг згідно з тарифами, стороками та порядком, передбаченими Додатком №1 до Договору.

Відповідно до п.1.3 Додатку №7 до Договору лімітом є сума коштів, в межах якої банк зобов'язується здійснювати оплату платежів довірених осіб клієнта, проведених з використанням корпоративних платіжних карт, понад залишок коштів на його картковому рахунку. Ліміт встановлюється банком в залежності від кількості корпоративних карт, оформлених на довірених осіб клієнта і сумарного розміру бланкових лімітів овердрафтного кредитування, що банк встановлює згідно анкети-заявки. Овердрафтне кредитування клієнта здійснюється банком в межах ліміту і терміну, установлених згідно п.1.3 Додатку №7 до Договору, з періодом безперервного користування кредитом не більше 30 днів.

Додатковою угодою №1 до Додатку №7 до Договору станом на момент підписання Додатку №7 до Договору ліміт складає 10 000,00 грн. номер корпоративної картки 740036 08/08.

За умовами п.3.1 Додатку №7 до Договору за використання кредиту у період з дати виникнення дебетового сальдо на картковому рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт сплачує відсотки виходячи з диференційованої процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом і встановлений в розділі 4 Додатку №7 до Договору.

На виконання умов Договору позивачем було надано відповідачу кредитний ліміт у розмірі 10 000, 00 грн., проте відповідач порушив взяті на себе зобов'язання в частині повного та своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків, у зв'язку з чим у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем:

- заборгованість за кредитом у розмірі 9 995, 78 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 13 775,81 грн.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк у відповідності з вказівками закону, договору; одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно статей 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов'язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що уразі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

Внаслідок неналежного виконання зобов'язань за Договором на підставі положень п.п. 5.1, 5.3 Додатку №7 до Договору позивач нарахував до сплати відповідачу пеню за період з 28.10.08р. по 04.05.16р. у розмірі 23 606, 90 грн.

З оглядку на те, що зобов'язання за спірним договором забезпечено договором поруки №80109CSN0O542 від 11.08.2015р. (далі - договір поруки), укладеним між позивачем та поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРИВАТ-ФІНАНСИСТ" (відповідач-1), за змістом якого у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, боржник (відповідач-2) та поручитель (відповідач-1) відповідають перед кредитором (позивачем) як солідарні боржники, позивач звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення з відповідачів суми 9 995, 78 грн. заборгованості за кредитом, 13 775, 81 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 23 606, 90 грн. пені.

Матеріалами справи підтверджується наявність заборгованності, заявленої позивачем до стягенння, однак суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідач подав заяву, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до спірних вимог.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звинутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За умовами п.5.4 Додатку №7 до Договору термін давності позову за вимогою про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи приписи п.5.4 Додатку №7 до Договору та дати порушення відповідачем-2 виконання умов Договору, строк позовної давності, в межах якого позивач мав право звернутись до суду за захистом свого права, становить з 28.10.2008 року по 28.10.2013 року.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 07.06.2016 року, тобто після спливу строку позовної давності.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд вважає наявними підстави для відмови в задоволенні позову.

Згідно ст. 49 ГПК України, судовий збір у справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 257, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя А.В. Суховаров

Повний текст рішення підписано - 05.08.2016р.