ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р. Справа № 909/133/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого - судді Зварич О.В.

суддів Хабіб М.І.

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укртрансгаз» (надалі ПАТ «Укртрансгаз») за № 7002/31 від 13.05.2016р. (вх.№01-05/2506/16 від 24.05.2016р.)

на рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.05.2016р.

у справі № 909/133/16

за позовом: ПАТ «Укртрансгаз»

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Тисменицягаз» (надалі ПАТ «Тисменицягаз»)

про стягнення заборгованості в сумі 204658,46 грн.,

за участю:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність № 1092 від 28.12.2015р.);

від відповідача: ОСОБА_3 представник (довіреність № 80 від 29.01.2016р.),

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 05.05.2016р. у справі №909/133/16 (суддя Цюх Г.З.) частково задоволено позов ПАТ «Укртрансгаз». Стягнуто з ПАТ «Тисменицягаз» на користь ПАТ «Укртрансгаз» 52681,51 грн. основного боргу та 2049,52 грн. витрат по сплаті судового збору. Припинено провадження у справі в частині стягнення 83953,15 грн. основного боргу. Відмовлено в решті позову.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач у 2015 році надав відповідачу послуги вартістю 872184,97 грн. Відповідач частково розрахувався за отриманий природний газ в сумі 735550,31 грн. Також борг відповідача зменшився на 83953,15 грн., враховуючи заяви про припинення зобовязань заліком зустрічної однорідної вимоги ПАТ "Укртрансгаз" №1033/12-004 від 29.01.16р. на суму 4869,15 грн., №2900/12-004 від 29.02.16р. на суму 8080,80 грн., №4873/12-004 від 30.03.16р. на суму 5003,18 грн., а також спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету №590/у від 18.02.16р. на суму 66000,00 грн. Тому суд стягнув з відповідача на користь позивача основний борг в сумі 52681,51 грн. та припинив провадження на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України в частині стягнення 83953,15 грн. Суд відмовив у задоволенні позову щодо стягнення пені, прийнявши до уваги Спільні протокольні рішення, відповідно до яких сторони змінили порядок і строк проведення розрахунків за природний газ. Відмову у позові про стягнення з відповідача на користь позивача 7% штрафу (14997,80 грн.) суд мотивував тим, що дана штрафна санкція застосовується за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товару, виконанням робіт, й вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафних санкцій.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає рішення суду першої інстанції у частині незадоволених вимог таким, що прийняте при неповному зясуванні обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. На його думку, спільні протокольні рішення жодним чином не змінюють та не припиняють зобовязань сторін за договором, а лише свідчать про те, що відповідачу було погоджено бюджетне фінансування оплати протранспортованого природного газу. Просить скасувати рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.05.2016р. у справі №909/133/16 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача на йогокористь 43045,17 грн. пені, 14997,80 грн. штрафу, 3% річних в розмірі 2760,35 грн. та інфляційних втрат в сумі 7220,48 грн. Прийняти у цій частині нове рішення, яким задоволити вказані позовні вимоги.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно та обєктивно дослідив всі обставини справи і вирішив спір відповідно до норм чинного законодавства України. Звертає увагу на те, що в період з лютого 2015 року по січень 2016 року сторони неодноразово змінювали порядок та строки розрахунків за надані послуги транспортування природного газу згідно Постанови КМ України № 20 від 11.01.2005р. Вказує, що між сторонами та іншими учасниками розрахунків було підписано кілька Спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету. Покликається на те, що підписанням Спільних протокольних рішень у 2015-2016 роках і виконанням їх положень сторони фактично погодились, що часткова оплата наданих послуг з транспортування природного газу підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі кожного спільного протокольного рішення. Зазначає, що для застосування санкцій, передбачених умовами договору та наслідків за порушення грошового зобовязання необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених Спільними протокольними рішеннями. Просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний господарський суд, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.05.2016р. у справі № 909/133/16.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2011р. між ДК Укртрансгаз НАК Нафтогаз України (газотранспортне підприємство), правонаступником якого є ПАТ Укртрансгаз, та ПАТ Тисменицягаз (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н18 (а.с.22-28).

17.01.2013р. між ПАТ Укртрансгаз і ПАТ Тисменицягаз укладено додаткову угоду № 1 до договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 27.09.2011р. № /Н18, якою внесено зміни і доповнення до вказаного договору, викладено в новій редакції усі розділи вищевказаного договору (а.с.29-35).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2 договору № /Н18, в редакції додаткової угоди №1, газотранспортне підприємство зобовязується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення газорозподільних станцій (далі ГРС), а замовник зобовязується внести плату за надані послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами у розмірі, у строки та порядку, передбачені умовами договору. Річний плановий обсяг транспортування природного газу (далі газ) замовника складає 47190 тис.куб.м.

Пунктами 3.1, 3.4 договору № /Н18, в редакції додаткової угоди №1, встановлено, що послуги з транспортування газу оформлюються газотранспортним підприємством і замовником актами наданих послуг з транспортування газу магістральними трубопроводами (далі акти наданих послуг). Акти наданих послуг є підставою для проведення остаточних розрахунків замовника з газотранспортним підприємством.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.3- 5.5 договору № /Н18, в редакції додаткової угоди № 1, розрахунки за послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами здійснюються за тарифами, які встановлюються Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики. Газотранспортне підприємство зобовязується розміщувати інформацію про чинні тарифи на своєму офіційному веб-сайті та в засобах масової інформації. Розрахунковий період за договором становить один місяць з 0900 години першого дня місяця до 0900 години першого дня наступного місяця включно. Вартість фактично наданих газотранспортним підприємством замовнику послуг за звітний місяць визначається на підставі акта наданих послуг. Оплата вартості послуг за транспортування газу здійснюється замовником (крім гарантованого постачальника) шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газотранспортного підприємства на умовах 100 відсотків попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватися транспортування газу. Замовник самостійно визначає розмір суми платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до двадцятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Права та обовязки сторін визначені в розділі 6 договору.

Згідно п.7.3. договору № /Н18, в редакції додаткової угоди № 1, у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом 5 договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Договір № /Н18, в редакції додаткової угоди № 1, набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 жовтня 2011 року. Договір діє в частині транспортування газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги до повного виконання замовником своїх зобовязань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов( п. 11.1договору).

На виконання укладеного між сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами № /Н18 від 27.09.2011р. позивач у січні-червні 2015 року надав відповідачу передбачені договором послуги на загальну суму 872184,97 грн. (з ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами (а.с.38-43).

У позовній заяві позивач вказує, що в порушення умов договору № /Н18 від 27.09.2011р. відповідач не проводив вчасної та повної оплати послуг з транспортування природного газу. До позову додав розрахунок суми основного боргу ПАТ «Тисменицягаз» перед ПАТ «Укртрансгаз» та просив стягнути залишок основного боргу в сумі 136634,66 грн., 43 045,17 грн. пені, 14 997,80 грн. штрафу, а також три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2 760,35 грн. та інфляційні втрати в сумі 7220,48 грн.(а.с.3-7, 12-16).

В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій між Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області (сторона № 1), Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА (сторона № 2), Фінансовим управлінням Тисменицької РДА (сторона № 3), ПАТ «Тисменицягаз» (сторна № 4), ПАТ «Укртрансгаз» (сторона № 5) та НАК «Нафтогаз України» (сторона остання) підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, а саме: № 319/у від 17.02.2015р., № 542/у від 17.03.2015р., № 1215/у від 21.05.2015р., № 1336/у від 16.06.2015р., № 1549/у від 15.07.2015р. якими сторони фактично у передбачений цими рішеннями спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за транспортування природного газу, поставленого відповідачу в грудні 2014-червні 2015 року (а.с.68-70, 74-76, 79-81,85-87, 90-92).

Сторони спільних протокольних рішень зобовязались перераховувати кошти наступній стороні, а остання сторона до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок (розділи 3 спільних протокольних рішень).

У розділах 4 спільних протокольних рішень вказано, що сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови КМУ від 11.01.2005р. №20 та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію і невиконання своїх зобовязань за цими спільними протокольними рішеннями відповідно до чинного законодавства.

Згідно п. 5.2 спільні протокольні рішення набирають чинності з моменту їх підписпння всіма сторонами і діють до повного виконання сторонами забовязань за цимим спільними протокольними рішеннями.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач підписав спільні протокольні рішення без жодних зауважень, з чого можна зробити висновок про те, що він погодився на визначений порядок та строки розрахунків за транспортування природного газу у грудні 2014-червні 2015 року.

Відповідна оплата була здійснена на суму, вказану у зведених реєстрах, доданих до спільних протокольних рішень, зокрема, за грудень 2014-січень 2015 року в сумі 47648,96грн., січень-лютий 2015 року в сумі 53366,40 грн., лютий-березень 2015 року 63619,70 грн., березень-квітень 2015 року 12646,92 грн. і за період травень-червень 2015 року в сумі 12851,84 грн., всього 190133,82 грн. (а.с.72,77, 83,88,93).

В платіжних дорученнях у графі призначення платежу про перерахунок коштів згідно спільних протокольних рішень зазначено ПКМУ № 20, а платником виступає відповідач.

В матеріалах справи відсутні докази про неприйняття чи повернення коштів, сплачених відповідачем на виконання спільних протокольних рішень в рахунок погашення заборгованості перед газотранспортним підприємством.

Підставою звернення позивача до місцевого господарського суду з даним позовом слугувало несвоєчасне та неповне здійснення відповідачем розрахунків з транспортування природного газу в період з січня по червень 2015р. Вимогами ПАТ Укртрансгаз у даній справі є стягнення з відповідача 136634,66 грн. заборгованості щодо оплати наданих послуг, а також 43045,17 грн. пені, 14997,80 грн. штрафу, 2760,35 грн. 3% річних і 7220,48грн. інфляційних втрат від простроченої суми основного зобовязання.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні копії заяв позивача, адресовних відповідачу про припинення зобовязань заліком зустрічної однорідної вимоги №1033/12-004 від 29.01.2016р. на суму 4869,15 грн., №2900/12-004від 29.02.2016 на суму 8080,80 грн. та №4873/12-004 від 30.03.2016р. на суму 5003,18 грн. (а.с.64-67, 119).

Крім того, борг відповідача зменшився також на підставі спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №590/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 18.02.2016р. на суму 66000,00 грн.

В матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем решти основного боргу в розмірі 52681,51 грн. Дана обставина жодною із сторін не заперечується.

При винесенні постанови колегія суддів враховує наступне.

Згідно частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

В частині 1 статті 627 Цивільного кодексу України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В ході розгляду апеляційної скарги ПАТ Укртрансгаз колегією суддів встановлено, що на підставі укладеного між сторонами договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/Н18 від 27.09.2011р. (з наступними змінами та доповненнями) відповідач в період з січня 2015 року по червень 2015 року отримав від позивача послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами вартістю 872184,97 грн., оплативши їх частково в сумі 735550,31 грн. Неоплаченими залишились послуги на суму 136634,66 грн.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що борг відповідача зменшився на 83953,15 грн. згідно заяв про припинення зобовязань заліком зустрічної однорідної вимоги №1033/12-004 від 29.01.2016р. на суму 4869,15 грн., №2900/12-004 від 29.02.2016р. на суму 8080,80 грн., №4873/12-004 від 30.03.2016р. на суму 5003,18 грн. та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання №590/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету від 18.02.2016р. на суму 66000,00грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд правомірно припинив провадження у даній справі на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення 83953,15 грн. основного боргу за відсутністю предмета спору.

Враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів про сплату решти основного боргу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ПАТ «Тисмениця» 52681,51 грн. заборгованості.

Судом встановлено, що у спірному періоді відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 Про затвердження деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області, Департаментом фінансів Івано-Франківської ОДА, Вінансовим управлінням Тисменицької РДА, ПАТ «Тисменицягаз», ПАТ «Укртрансгаз» та НАК «Нафтогаз України» підписано спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.

Вказані спільні протокольні рішення укладались на загальну суму, до складу якої входила і сума заборгованості відповідача перед позивачем, визначена зведеними реєстрами, які є додатком до кожного протокольного рішення, погоджені його сторонами та скріплені їх печатками.

Механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема на оплату природного газу і послуг теплопостачаня, визначено Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженим Постановою КМУ № 20 від 11.01.2005р..

Взаємовідносини між органами Державної казначейської служби України, Міністерством фінансів Автономної Республіки Крим, головними фінансовими управліннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій (далі - відповідні головні фінансові управління), Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України", ДП "Енергоринок" та іншими учасниками розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, що проводяться відповідно до Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (із змінами), визначені Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженим наказом Державного казначейства України, Міністерства палива та енергетики, НАК "Нафтогаз України" від 03.02.2009р. № 55/57/43, який був чинним у спірному періоді.

Відповідно до п. 1.2. Порядку № 55/57/43 від 03.02.2009р. розрахунки, передбачені в пункті 1.1 цього Порядку, проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню (далі - акти звіряння) або договорів, що визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) (далі - договори) та спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання, форма якого наведена у додатку 1, спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію, форма якого наведена у додатку 2.

Згідно розділів 3 Спільних протокольних рішень їх сторони зобовязались перерахувати кошти наступній стороні, а остання сторона до загального фонду Державного бюджету України не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок.

Таким чином, спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету передбачають перерахування відповідачу з Державного бюджету України заборгованості по компенсації коштів по пільгам і субсидіям за спірний період.

Відтак, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, їх сторони, в тому числі позивач та відповідач, погодили порядок і строки погашення заборгованості замовника перед газотранспортним підприємством ПАТ «Укртрансгаз», а тому безпідставним є твердження позивача про порушення відповідачем строків оплати послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами, що передбачені договором, та притягнення відповідача до відповідальності у вигляді стягнення інфляційних втрат, процентів річних та пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання за вказаним договором.

Порушенням зобовязання відповідно до статті 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання.

За змістом приписів статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу матеріалів справи суд встановив, що позивачем отримано грошові кошти за надані відповідачу в спірному періоді послуги з транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

Позивач не висловив жодних претензій з приводу виконання сторонами своїх зобовязань згідно спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (із змінами).

З матеріалів справи не вбачається вини відповідача у несвоєчасному виконанні спірних зобовязань.

Отже, суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог, які стосуються виконання зобовязань по оплаті послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами в порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 N 20 (із змінами) та спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, стороною яких є, зокрема, позивач.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано та підставно відмовив у стягненні з відповідача 14997,80 грн. 7% штрафу, враховуючи те, що даний спір стосується виконання грошового зобовязання, водночас штрафні санкції, передбачені абзацом третім частини другої статті 231 Господарського кодексу України, застосовуються за допущене прострочення виконання лише негрошового зобов'язання, з вартості яких й вираховується у відсотковому відношенні їх розмір (Постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", підпункт 2.2 пункту2).

Колегія суддів вважає безпідставними твердження позивача про те, що спільні протокольні рішення жодним чином не змінюють зобовязань сторін за договором, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 7 Господарського кодексу України відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно статті 12 Господарського кодексу України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного та соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Зокрема, засобами регулюючого впливу держави на діяльність субєктів господарювання є регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій субєктів господарювання здійснюється відповідно до цього Кодексу та інших законів.

З огляду на це, запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (далі ПЕК), визначений Порядком перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам та надання пільг, субсидій та компенсацій (Постанова КМУ № 20 від 11.01.2005р.), держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, повязаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині зазнають імперативного регулюючого впливу держави шляхом прийняття, зокрема, Закону України Про житлово-комунальні послуги, Закону про державний бюджет на відповідний рік, нормами яких передбачено виділення субвенцій на фінансування пільг та субсидій, та інших законодавчих актів, на виконання яких, у свою чергу, було прийнято підзаконні нормативні акти, зокрема, згадану вище Постанову КМУ № 20 від 11.01.2005р., а на виконання цієї постанови відповідні Спільні протокольні рішення, сторонами яких є позивач та відповідач.

З огляду на вищевказане, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги необхідно покласти на скаржника відповідно до положень ст.49 ГПК України.

Керуючись, ст. ст. 43, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ :

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 05.05.2016р. у справі №909/133/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Справу повернути в господарський суд Івано-Франківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно з Розділом ХІІ-1 ГПК України.

Головуючий суддя Зварич О.В.

судді Хабіб М.І.

ОСОБА_1