КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р. Справа№ 910/12417/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Чорної Л.В.

Кропивної Л.В.

Від позивача - Попов О.Ю. (довір. від 20.07.16);

Від відповідача 1 - Романюк Т.В. ( довір. №257 від 21.04.16);

Від відповідача 2 - не з'явився;

Від відповідача 3 - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства "Водно-інформаційний центр"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.06.2016р.

у справі №910/12417/16 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Комунального підприємства " Водно-інформаційний центр"

до Держави України в особі:

1.Верховної Ради України.

2.Кабінету Міністрів України.

3.Державної казначейської служби України

про відшкодування шкоди 107 771, 11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016р. у справі №910/12417/16 позовну заяву та додані до неї матеріали повернуті без розгляду.

Ухвала місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що у поданому позові не вказано обставин та доказів щодо наявності спору між позивачем та відповідачами по заявленій позовній вимозі, що є підставою для звернення до суду відповідно до вимог ст.1 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.16р. та передати справу до Господарського суду міста Києва для розгляду по суті.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що позивачем у справі зазначено особу відповідача -держава Україна та конкретизовані особи, які на його думку мають представляти державу Україна у спірних правовідносинах.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 09.08.2016р.

09.08.2016р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явились представники відповідача 2 та відповідач 3.

Враховуючи те, що відповідач 2 про час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, судова колегія, з урахуванням думки представника позивача та відповідача 1 ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача 2.

Щодо відповідача 3 то ухвала про призначення розгляду апеляційної скарги від 01.08.2016р. направлена відповідачу 3 на адресу, зазначену в позовній заяві, про що свідчить відмутка на зворотній сторону хвали від 01.08.2016р.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка представників відповідачів не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

Судовою колегією враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України №1-5/45 від 25.01.2006р., у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача та відповідача 1 судова колегія встановила.

Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна сторона має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.1 ГПК України особи мають право звертатися до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Позивач звернувся до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Держави України в особі: Верховної Ради України; Кабінету Міністрів України; Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону про припинення права власності на певне майно.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини 2 статті 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог; якщо позов подано до кількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.

Тобто у позовній заяві позивач має визначити зміст позовних вимоги щодо кожного з зазначених відповідачів (Верховної Ради України; Кабінету Міністрів України; Державної казначейської служби України), з викладом обставин, на яких грунтуються позовні вимоги та зазначенням доказів.

Позивач звернувся до суду з позовною вимогою про відшкодування шкоди, завданої прийняттям закону про припинення права власності на певне майно.

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову.

Предметом позову як вимоги про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує прийняттям Верховною Радою України Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". Однак, порушення прав позивача, як він сам зазначає, виникло в зв'язку з невиконанням ПАТ КБ "Хрещатик" своїх договірних зобов'язань.

Обгрунтування позовних вимог до заявлених у справі відповідачів позивач не надав, крім того, не визначив свої позовні вимоги до Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України.

У позовній заяві позивач зазначив, що Верховною Радою України прийнято закон, однак не навів доказів та не зазначив обставин, які обгрунтовують заявлені позовні вимоги. Не надав доказів того, що прийняття вищевказаного закону, припинило його право власності на певне майно. Крім того, позивач не вказав, які саме позовні вимоги висуває до даного відповідача.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що позивачем у справі зазначено особу відповідача -держава Україна та конкретизовані особи, які на його думку мають представляти державу Україна у спірних правовідносинах, не приймаються до уваги, оскільки позивач не вказав, які саме дії Кабінету Міністрів України порушують його права, не визначив позовну вимогу до даного відповідача, а відповідно, як обґрунтовано зазначає місцевий господарський суд, не навів обставин, на яких позовні вимоги грунтуються та не долучив будь-яких доказів.

Крім того, у поданому позові не вказано обставин та доказів щодо наявності спору між позивачем та відповідачами по заявленій позовній вимозі, що є підставою для звернення до суду відповідно до вимог ст.1 ГПК України.

Враховуючи рекомендації, викладені у Постанові Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду міста Києва від 11.07.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-103, 105-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства " Водно-інформаційний центр" залишити без задоволення.

2.Ухвалу Господарського суду міста Києва від 11.07.2016р. у справі №910/12417/16 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12417/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.В. Чорна

Л.В. Кропивна