РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016Справа №910/24177/15

За позовом Приватного акціонерного товариства "Креатив"

до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК"

про розірвання договору

За позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED)

до 1. Приватного акціонерного товариства "Креатив"

2. Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК"

про розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів

Суддя Селівон А.М.

Представники сторін:

Від позивача: не з'явились ;

Від відповідача : Дудар Є.В. - представник, довіреність №57 від 16.10.2015.

Від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору: не з'явились.

В судовому засіданні на підставі ч.2 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "Креатив" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "ВТБ БАНК" про розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів №141203-07-ДД-ІБ в порядку викупу цінних паперів емітентом від 03.12.2014, а також стягнення судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" допущено порушення умов договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014р. щодо надання Приватному акціонерному товариству "Креатив" відомостей про загальну вартість цінних паперів, у зв'язку з чим позивач не міг здійснити оплату за договором. При цьому Приватне акціонерне товариство "Креатив" зазначає, що враховуючи залежність вартості викупу цінних паперів від валютних коливань курсу національної валюти - гривні до долара США, товариство втратило комерційний інтерес до викупу таких цінних паперів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2015 позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 910/24177/15 та призначено до розгляду на 15.10.2015.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.10.2015 розгляд справи № 910/24177/15 відкладено на 03.11.2015.

03.11.2015 судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 05.11.2015 розгляд справи № 910/24177/15 призначено на 12.11.2015.

11.11.2015 до Господарського суду міста Києва від Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED) надійшла позовна заява з самостійними вимогами на предмет спору до Приватного акціонерного товариства "Креатив" та Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.11.15 р. залучено Публічну компанію з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED) до участі у справі № 910/24177/15 у процесуальному статусі третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору та позов Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED) до Приватного акціонерного товариства "Креатив" та Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" про розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів №141203-07-ДД-ІБ прийнято до спільного розгляду у справі № 910/24177/15.

Також ухвалою Господарського суду м. Києва від 12.11.2015 за клопотанням представника позивача продовжено строк розгляду справи на 15 днів, та у зв'язку з необхідністю надсилання судового доручення про надання правової допомоги до компетентного органу іноземної держави, а саме Центрального органу Республіки Кіпр з судовим дорученням про вручення Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED) (Address: Themistokli Dervi 3, Julia House, P.C. 1066, Nicosia, Cyprus) ухвали від 12.11.2015, приймаючи до уваги положення ст. 79 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупинено та справу призначено до розгляду на 09.06.2016.

09.06.2016 судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Селівона А.М. на лікарняному.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.06.16р. розгляд справи призначено на 20.07.16р.

У судове засідання 15.10.2015 з'явився уповноважений представник відповідача.

Уповноважений представник позивача у судове засідання 15.10.2015 не з'явився.

Про дату, час і місце розгляду даної справи 15.10.15р. позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: № 070.

У судове засідання 12.11.2015 з'явились уповноважені представники сторін.

У судове засідання 20.07.16р. з'явився уповноважений представник відповідача.

Уповноважені представники позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет договору у судове засідання 20.07.16р не з'явились.

Про дату, час і місце розгляду даної справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення: № 516.

Копія ухвали суду від 15.06.2016, яка направлялась третій особі з самостійними вимогами на адресу: Themistokli Dervi 3, Julia House, P.C. 1066, Nicosia, Cyprus на час проведення судового засідання 20.07.2016 на адресу Господарського суду міста Києва не повернулась.

Судом здійснено запит з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштового відправлення № RK 010471579 UA, в якому зазначено, що станом на 20.07.2016 вказане поштове відправлення 27.06.2016 відправлено з установи обміну за межі України та адресату не вручено.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено встановлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того, пунктом 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.11 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова №18) роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до п. 6.7 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 27.06.2008р. №1092/5/54 суд чи інший компетентний орган України надсилає доручення на підставі Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах до Центрального органу іноземної держави, визначеного запитуваною державою відповідно до статті 2 цієї Конвенції, напряму.

Згідно з п. а ч. 1 ст. 10 Конвенції якщо запитувана держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 п. a, b ст. 15 Конвенції кожна договірна держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови, зокрема, документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією; з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

З огляду на приписи ст. 64 Господарського процесуального кодексу України, п. 3.9.1 Постанови № 18, враховуючи приписи ст. 125 ГПК України та Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах, оскільки судом вжито всіх належних заходів з метою повідомлення третьої особи про розгляд справи, суд вважає, що третя особа повідомлена про час і місце розгляду справи судом.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 15.10.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшли відзив б/н від 15.10.2015, в якому останній проти позову заперечує, мотивуючи свої заперечення тим, що Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" виконані зобов'язання відповідно до п. 2.1 за договором № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014р. щодо обмінного курсу дол. США до української гривні та загальної вартості цінних паперів. Також, на думку відповідача, наведені позивачем обставини не свідчать про істотне порушення договору та не є підставою для його розірвання, оскільки договором № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014р. передбачено, що у разі прострочення Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" виконання зобов'язання, дата виконання договору переноситься на відповідну кількість днів. Відзив долучений судом до матеріалів справи.

Також через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи б/н від 13.10.2015, яке судом задоволено, документи долучено судом до матеріалів справи.

До початку судового засідання 12.11.2015 через відділ діловодства Господарського суду м. Києва представником позивача подані наступні клопотання:

- клопотання про залучення до участі у справі Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED) в якості відповідача б/н від 04.11.2015;

- клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на стороні позивача - Публічну компанію з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED) б/н від 11.11.2015;

- клопотання про продовження процесуальних строків розгляду спору на п'ятнадцять днів б/н від 11.11.2015.

Вищеперелічені клопотання судом долучено до матеріалів справи.

До початку судового засідання 12.11.2015 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання б/н б/д, в якому представник останнього просить суд відмовити у прийнятті до розгляду позову Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED) до ПАТ "ВТБ Банк" про розірвання договору купівлі - продажу, яке долучено судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні 12.11.15р. представник позивача подав заяву б/н від 12.11.2015 про залишення клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на стороні позивача - Публічну компанію з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED) б/н від 11.11.2015 без розгляду. Заяву б/н від 12.11.2015 судом задоволено та долучено до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні 12.11.15р. клопотання ПАТ «Креатив» б/н від 11.11.2015 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на стороні позивача - Публічну компанію з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED), судом вирішено вказане клопотання залишити без розгляду, оскільки останнє не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Окрім того, 08.06.2016 р. через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" надійшов відзив на позов Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед, у якому відповідач зазначає про необґрунтованість доводів третьої особи щодо істотного порушення умов договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014р., відсутнє належне нормативне обґрунтування підстав для розірвання договору, не зазначено хто з відповідачів допустив істотне порушення умов договору. Разом з тим зацікавленою особою в тому, щоб її позов був розглянутий є третя особа з самостійними вимогами, а тому остання мала змогу отримати інформацію про час та дату судового засідання.

Судом повідомлено, що до початку судового засідання 20.07.2016 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва від представника відповідача надійшов відзив на позов третьої особи з самостійними вимогами б/н від 07.06.2016, в якому останній зазначає про необґрунтованість доводів третьої особи щодо істотного порушення умов Договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014р., а також рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 29.10.15р. у справі № 912/3354/16 за позовом ПАТ «ВТБ Банк» до ПАТ «Креатив» про стягнення 4 309 537,60 грн., залишене без змін постановою від 18.04.16р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду, яким задоволено позовні вимоги та, на думку відповідача, встановлено, що ПАТ «ВТБ Банк» діяв відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства. Відзив судом долучений до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, окрім наявних в матеріалах справи, сторонами на час проведення судового засідання 20.07.16 р. суду не надано.

Документи, витребувані Господарського суду міста Києва від 14.09.15р., 15.10.15р., 12.11.15р. та 15.06.16р., позивачем та третьою особою суду не надано.

Про поважні причини неявки представника позивача та третьої особи в судове засідання 20.07.16р. суд не повідомлено.

Відповідно до 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (далі - Постанова № 18) якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Згідно п. 3.9.2 Постанови № 18 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Окрім того, відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

З огляду на вищевикладене, оскільки явка представника позивача та третьої особи в судові засідання обов'язковою не визнавалась, позивач та третя особа не скористались належним їм процесуальним правом приймати участь в судових засіданнях, третьою особою не надано суду будь-яких письмових пояснень та інших доказів, що впливають на вирішення даного спору по суті, беручи до уваги відсутність процесуальних заяв та клопотань позивача та третьої особи на час розгляду справи 20.07.16р., а також той факт, що представник відповідача проти розгляду справи без участі представників позивача та третьої особи не заперечував, суд, на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, здійснював розгляд справи за відсутності уповноважених представників позивача та третьої особи, виключно за наявними у справі матеріалами.

Судом прийнято до уваги, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, оскільки суд неодноразово відкладав розгляд справи, надаючи учасникам судового процесу можливість реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи обмежені процесуальні строки розгляду спору, встановлені ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, не знаходив підстав для відкладення розгляду справи.

Враховуючи відсутність на час проведення судових засідань клопотань сторін щодо здійснення фіксації судового засідання по розгляду даної справи технічними засобами, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судовий процес відображено у протоколах судового засідання.

Перед початком розгляду справи в судових засіданнях представників позивача та відповідача було ознайомлено з правами та обов'язками відповідно до ст.ст. 20, 22, 26, 60, 74 та ч. 5 ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Представники сторін в судових засіданнях повідомили суд, що права та обов'язки стороні зрозумілі.

Відводу судді представниками сторін не заявлено.

У судовому засіданні 20.07.16 представник відповідача заперечив проти позовних вимог ПАТ «Креатив» та Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед з підстав, викладених у відзивах на позови, відповів на питання суду.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника відповідача, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору, перевіривши наданими позивачем доказами та оглянувши в судовому засіданні їх оригінали, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як встановлено судом за матеріалами справи, 03 грудня 2014р. між Приватним акціонерним товариством "Креатив" (покупець за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" (продавець за договором, відповідач у справі) укладено договір № 141203-07-ДД-ІБ (далі - Договір), за умовами п. 1.1 якого продавець зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти у власність цінні папери - облігації підприємств, забезпечені відсоткові іменні у без документарній формі емітента - Приватного акціонерного товариства "Креатив", серії "В", номінальною вартістю 1 000,00 грн. у кількості 2 588 штук за ціною 1 (одного) ЦП на дату підписання договору в розмірі 1029,04 грн.

Розділами 2 - 4 Договору сторони узгодили умови поставки цінних паперів (передачі цінних паперів у власність покупця) та розрахунки, інші права та обов'язки сторін, їх відповідальність тощо.

Відповідно до п. 1.2 Договору датою його виконання є 25.06.2015р.

У відповідності до п. 2.6. Договору у разі прострочення виконання відповідачем обов'язку, визначеного у п. 2.1 договору, дата виконання договору переноситься на відповідну кількість днів.

Як зазначено в п. 7.1 Договору правочин набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Вказаний Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб покупця та продавця.

В подальшому Додатковим договором №1/141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2015р. до Договору сторонами було змінено дату виконання Договору (п. 1.2) на 12.08.2015 р.

Судом встановлено, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором купівлі продажу, який підпадає під правове регулювання норм § 1 глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Згідно п. 1.3. Договору ціна одного цінного паперу визначається на дату виконання договору за певною формулою та визначається з урахуванням, зокрема, ставки відсотку, що передбачена умовами випуску облігацій, кількості днів від дати початку відсоткового періоду, у якому виконується договір, до дати виконання договору, обмінного курсу долару США до української гривні на дату початку розміщення облігацій. Загальна ціна цінних паперів, що розрахована на дату підписання договору складає 2 663 155, 52 грн.

За умовами п. 1.4 Договору договірна ціна відповідає рівню звичайної, що склалася на ринку та визначена відповідно до п. 1.3.

Відповідно до п. 2.1. Договору відповідач зобов'язується до 16:00 дня, що передує даті виконання договору, шляхом направлення електронного листа на адреси: / та рекомендованим листом довести до відома позивача наступну інформацію: обмінний курс долара США/українська гривня на дату, що передує даті виконання договору; ціну одного цінного паперу; загальну вартість цінних паперів, що підлягає сплаті за договором відповідно до п. 2.5.

Згідно п. 2.2 Договору продавець зобов'язується до 17:00 дати виконання договору, але не раніше виконання покупцем п. 2.5 договору, включно оформити та надати депозитарій установі продавця ПАТ "ВТБ Банк" розпорядження на переказ цінних паперів з рахунку у цінних паперах №300699-UA30001075, відкритого у ПАТ "НДУ", назва депозитарної установи ПАТ "ВТБ Банк", на рахунок у цінних покупця №100024-UA70009973, відкритого у ПАТ "НДУ".

На виконання вказаного пункту Договору позивач надав депозитарній установі розпорядження на переказ цінних паперів, що підтверджується копією відповідного розпорядження № 357/1 від 12.08.15 р., зареєстрованого банком 12.08.15 р. за номером 857.15/1-1847, яка наявна в матеріалах справи.

Тобто, виходячи з умов Договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р., Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" зобов'язано було надати інформацію, передбачену договором, до 16 год. 00 хв. 11.08.2015р.

Як свідчать матеріали справи, зазначено позивачем в позовній заяві та представником відповідача в судовому засіданні не заперечувалось, фактично на виконання умов Договору 12.08.2016р. Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк" направило Приватному акціонерному товариству "Креатив" лист № 6867/1-2 від 11.08.2015р., у якому повідомило, що ціна за 1 цінний папір становить 1 665,20 грн., курс Національного банку України на 11.08.2015р. - 21, 262951 грн./ 1 дол. США, курс розміщення - 12,940496, сума договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р. становить 4 309 537, 60 грн.

Факт отримання вказаного листа ПАТ «Креатив» 13.08.15р. о 15 год. 50 хвил. підтверджується наявною в матеріалах справи копією накладної кур'єрської служби № 951643.

Окрім того, відповідачем надано роздруківку електронного листування між сторонами, а саме доказу направлення ПАТ "ВТБ Банк" відповідачу на електронну адресу info, o.serpokrylov 11.08.2015р. о 18:25 листа наступного змісту:

«Прохання підтвердити угоди згідно додаткових договорів до договорів купівлі-продажу ЦБ на 12.08.2015р. у тому числі договору № 141203-07-ДД-ІБ від 3.12.2014р.:

Креатив, В: зворотній викуп

нижче розрахунок на 12.08.2015р.:

Ціна за 1 ЦБ 1665,20грн.,кількість ЦБ 2588 шт. , курс НБУ 11.08.2015р. = 21,262951, курс розміщення 12,940496.

Ціна 1 ЦБ = (1000*0,1325/365*37*21,262951/12940496 + 1000*21,262951/12,940496) = 1665,20 грн.

Сума договору (№141203-07-ДД-ІБ від 3.12.2014р.) = 1665,20 грн.*2588 = 4 309 537,60 грн.».

Суд зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продаж. Якщо договором купівлі-продажу встановлено, що ціна товару підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють ціну товару (собівартість, затрати тощо), але при цьому не визначено способу її перегляду, ціна визначається виходячи із співвідношення цих показників на момент укладення договору і на момент передання товару. Положення цієї частини про визначення ціни товару застосовуються, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Відповідно д ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно п. 2.5 Договору покупець зобов'язується до 16:00 дати виконання включно викупити/оплатити загальну вартість цінних паперів, вирахувану відповідно до п. п. 1.1, 1.3 Договору та повідомлену покупцеві у строк та у спосіб, визначені п. 2.1 Договору, на банківський рахунок продавця №04001 ПАТ "ВТБ Банк", код банку 321767, ідентифікаційний код за .

При цьому, як зазначено ПАТ «ВТБ Банк» у наданому відзиві позивач в порушення вказаного пункту Договору 12.08.15 р. не здійснив оплату загальної вартості цінних паперів згідно Договору на загальну суму 4 309 537,60 грн., що стало підставою для звернення ПАТ «ВТБ Банк» до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до ПАТ «Креатив» про стягнення 4 309 537,60 грн., за результатами розгляду якого рішенням від 29.10.15 р. у справі № 912/3354/16, залишеним без змін постановою від 18.04.16 р. Дніпропетровського апеляційного господарського суду, позовні вимоги задоволено.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1, 2 ст. 251 Цивільного кодексу України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

В силу ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог зазначених Кодексів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 193 ГКУ кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В обґрунтування позовних вимог в даній справі Приватне акціонерне товариство "Креатив" стверджує, що Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" допущено порушення умов договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р. щодо надання Приватному акціонерному товариству "Креатив" відомостей про загальну вартість цінних паперів, у зв'язку з чим у Приватного акціонерного товариства "Креатив" не було можливості здійснити необхідну оплату за Договором.

Таким чином, посилаючись на неналежне виконання банком умов спірного Договору в частині надання відомостей Приватному акціонерному товариству «Креатив» про загальну вартість цінних паперів та курс валют, позивачем заявлено позовні вимоги про розірвання спірного Договору на підставі ст. 651 Цивільного кодексу України.

При цьому позивач в позовній заяві зазначає, що враховуючи залежність вартості викупу цінних паперів від валютних коливань курсу національної валюти - гривні до долара США, Приватне акціонерне товариство "Креатив" втратило комерційний інтерес до викупу таких цінних паперів.

В свою чергу третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Публічна компанія з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед (OJSC CREATIVE GROUP PUBLIC LIMITED), яка згідно п. 2.1 Договору поруки, укладеного 07.08.14 р. між Публічною компанією з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед та ПАТ «Креатив», є поручителем перед власниками облігацій, випущених ПАТ «Креатив», за належне виконання останнім всіх забезпечених зобов'язань, в обґрунтування поданого позову про розірвання спірного Договору купівлі - продажу цінних паперів посилається на обставини, аналогічні обставинам, викладеним в позовній заяві ПАТ «Креатив», зазначаючи при цьому про порушення продавцем істотних умов Договору, що і стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Обов'язок доказування, а отже і подання доказів відповідно до ст. 33 ГПК України покладено на сторони та інших учасників судового процесу а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Саме змагальність сторін, яка реалізується в господарському процесі через ст. 33 ГПК України дає змогу суду всебічно, повно та об'єктивно з'ясувати всі обставини справи та внаслідок чого ухвалити законне, обґрунтоване і справедливе рішення у справі.

Тобто, вказана норма Господарського процесуального кодексу України зобов'язує доводити свою правову позицію саме ту сторону, яка на неї посилається.

При цьому відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження належного виконання зобов'язань за Договором, письмових пояснень щодо неможливості надання таких доказів, або ж фактів, що заперечують викладені позивачем позовні вимоги.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доказів визнання недійсним Договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р. та Додаткової угоди до нього або окремих його положень суду не надано.

Будь-які заперечення щодо порядку та умов укладення спірного Договору на час його підписання та на протязі виконання з боку сторін відсутні.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Суд зазначає, що відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Статтею 615 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється.

В свою чергу суд звертає увагу сторін, що цивільне законодавство базується на принципі обов'язкового виконання сторонами зобов'язань за договором. За загальним правилом, закріпленим у частині 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно умов п. 7.3 Договору всі зміни і доповнення до цього Договору, а також його дострокове розірвання здійснюються лише за взаємною згодою сторін виключно в письмовій формі.

Проте, у відповідності до ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов'язують можливість розірвання договору у зв'язку з порушенням стороною його умов лише у разі, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об'єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання виконавцем його зобов'язань, передбачених законом або Договором.

При цьому суд зазначає, що заявляючи вимоги про розірвання Договору позивач повинен довести обставини, які передбачені ст. 651 ЦК України та необхідні для розірвання правочину судом на вимогу однієї з його сторін.

Відповідно до статті 188 Господарського процесуального кодексу України розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Як зазначено у резолютивній частині рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

За таких обставин недотримання позивачем вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про розірвання договору, у разі виникнення такої необхідності, не позбавляє позивача права звернутися за захистом порушеного права шляхом вчинення прямого позову до відповідача про розірвання оспорюваного договору.

Таким чином недотримання позивачем приписів частини першої статті 188 Господарського кодексу України, якою визначено порядок зміни та розірвання господарських договорів, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні відповідних позовних вимог за наявності встановлених судом достатніх правових підстав.

Тобто, за висновками суду чинним законодавством передбачене право сторони за договором на звернення до суду з вимогою розірвати такий договір у разі невиконання зобов'язань, зокрема, виконавцем за договором в частині надання передбаченої Договором інформації, якщо вбачається істотне порушення його умов.

Відповідно до приписів статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, розірвання договору.

Окрім цього суд зауважує, що одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 Цивільного кодексу України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ст. 6 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1-4 ст. 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Однією з умов договору купівлі-продажу є умова про відповідальність сторін.

Натомість, як встановлено судом за матеріалами справи, умовами договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р. не передбачено можливості односторонньої відмови від договору, в той час як виходячи з системною аналізу ст. 651 Цивільного кодекс України істотність порушення договору полягає у позбавленні особи того на що вона розраховувала при укладенні договору.

Також Приватним акціонерним товариством "Креатив" не наведено обставин та не надано відповідних доказів щодо позбавлення його того, на що він розраховував при укладенні договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014р.

Крім того, у даному випадку Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" фактично дотримано умов договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р. та надано Приватному акціонерному товариству "Креатив" передбачену договором інформацію, в той час як за умовами п. 2.6. договору у разі прострочення виконання Публічним акціонерним товариством "ВТБ Банк" обов'язку, визначеного у п. 2.1 договору, дата виконання договору переноситься на відповідну кількість днів.

Отже, порушення банком своїх зобов'язань за Договором в частині надання інформації про курс валют та загальну вартість цінних паперів враховуючи умови спірного Договору та приписи чинного законодавства може бути розцінена як підстава для встановлення нового строку виконання Договору, проте не як підстава для розірвання останнього в односторонньому порядку з боку покупця.

Таким чином, зважаючи на непідтвердження матеріалами справи факту істотного порушення ПАТ «ВТБ Банк» умов спірного Договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р. в частині виконання своїх зобов'язань з надання обумовленої Договором інформації, внаслідок чого позивач позбавився того, на що розраховував при укладення вказаного Договору, як достатньої правової підстави для розірвання зазначеного договору в судовому порядку, тому за висновками суду відсутні підстави для розірвання договору в порядку ст. 651 Цивільного кодексу України та позовні вимоги в частині розірвання спірного Договору задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед про розірвання договору купівлі-продажу цінних паперів № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р., суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Тобто, в контексті наведеної норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту та виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб'єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Відтак, розгляд справи судом є наслідком суб'єктивного уявлення сторони про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів та у процесі такого розгляду суд, на підставі наявних у справі доказів та пояснень учасників процесу, встановлених встановлює наявність або відсутність такого порушення.

В той же час, суд звертає увагу, що Публічна компанія з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед не є стороною спірного Договору № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р. та, при цьому, останнім не наведено яким чином спірний Договір порушує його права та обов'язки, а також яким чином поданий позов сприяє відновленню порушених прав третьої особи (в разі порушення останніх).

За таких обставин, а також враховуючи при цьому незазначення в позовній заяві в чому полягає істотне порушення умов Договору, а також ким саме допущено таке порушення, виходячи із заявлених третьою особою вимог та наведених ним обґрунтувань, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає позов Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

З огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач та третя особа, заявляє самостійні вимоги на предмет спору не довели в розумінні ст. 33 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх позовних вимог, суд тому вважає за необхідне та правомірне відмовити ПАТ «Креатив» та Публічній компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед у задоволенні позовів про розірвання Договору купівлі - продажу цінних паперів в порядку викупу цінних паперів емітентом № 141203-07-ДД-ІБ від 03.12.2014 р. з огляду на їх необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на Приватне акціонерне товариство "Креатив" як позивача та Публічну компанію з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед як третю особу, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4-2, 4-3, 26, 32, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Креатив" відмовити.

2. У задоволенні позову Публічної компанії з обмеженою відповідальністю О Джей Ес Сі Креатив Груп Паблік Лімітед відмовити.

Повний текст рішення складений та підписаний 15 серпня 2016 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання протягом 10 днів з дня складання та підписання повного тексту рішення апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Суддя А.М. Селівон