номер провадження справи 33/44/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2016 Справа № 908/1468/16

за позовом Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206)

до відповідача: Приватного підприємства «Наукове промислово комерційне обєднання «Тата» (69118, м. Запоріжжя, вул Новокузнецька, 4)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 фінансова інспекція в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 129)

про стягнення суми збитків

Суддя Мірошниченко М.В.

Секретар судового засідання Чернетенко А.С.

За участю представників сторін:

від позивача : ОСОБА_2 довіреність № 01/02-17/03466 від 10.06.2016 р.;

від відповідача: ОСОБА_3 довіреність № 6 від 05.01.2016 р.;

від третьої особи: ОСОБА_4 довіреність № 13/13/02-Д від 11.01.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Запорізька міська рада звернулася в господарський суд Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Приватного підприємства «Наукове промислово комерційне обєднання «Тата» збитків в сумі 105346,00 грн.

Обґрунтовуючи позов позивач у якості правової підстави позову посилається на ст. ст. 15, 16, 22, 611, 612, 638, 640-642, 646, 649 Цивільного кодексу України, ст. ст. 69, 71 Бюджетного кодексу України, ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 36, 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності, ст. ст. 181, 218,224, 225 Господарського кодексу України. Вказує, що 08.07.2011р. за № ЗП 5 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на обєкті будівництва Будівництво виробничо складського комплексу промислових товарів та будівельних матеріалів за адресою: м. Запоріжжя, вул. Скворцова, 240 (1 черга)». Замовником будівництва є ПП «НПКО «Тата».

Частиною 2 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури (частина 3 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності). Частиною 1 статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності закріплено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до Закону.

24.12.2012 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя. Пунктом 3.3 зазначеного Порядку передбачено, що замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (Договір) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

28.08.2013 р. за № ЗП 40 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації.

За твердженням позивача, з боку відповідача порушено вимоги статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77. Внаслідок невиконання ПП «НПКО «Тата» встановленого законом обовязку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі 105346,00 грн., які підлягають стягненню у відповідності до ст.ст. 22, 611, 623 Цивільного кодексу України. При цьому розмір збитків визначено виходячи з кошторисної вартості будівництва обєкту, яка складає суму 1053460,00грн., і, відповідно, розмір пайової участі, яку повинен був сплатити відповідач складає 10% від зазначеної суми 105346,00грн., що узгоджується з Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя.

Посилаючись на викладене, позивач просить позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечив. Свою правову позицію виклав у письмовому відзиві. Зокрема, зазначив, що Декларація від 08.07.2011р. про початок виконання будівельних робіт була фактично зареєстрована 08.07.2011р. за № ЗП 5 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області і листом відповідача № 1157 від 14.07.2011р. копія Декларації була надіслана міському голові м.Запоріжжя та зареєстрована за вх. № 14829/08-21 від 14.07.2011р., а тому твердження позивача про необізнаність його із початком виконання робіт, є необгрунтованим.

Також із посилання на п.п.3.1, 3.2, 3.6, 4.5 Порядку, затвердженого рішенням ЗМР № 77 зазначає, що 1-ша черга робіт за Декларацією від 08.07.2011р. є лише частиною будівництва виробничо-складського комплексу, який складається із 17 обєктів. При цьому договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту може бути укладений після завершення будівництва та здачі усіх 17 обєктів виробничо-складського комплексу.

Відповідач зауважує, що протягом 5-ти календарних років позивач мав змогу звернутись до суду із позовом про спонукання відповідача укласти договір про пайову участь, однак своїм правом не скористався. Позивачем пропущений строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України для захисту його права.

Крім того, із посиланням на ст.ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, відповідач вказує, що у нього відсутній склад цивільного правопорушення, за умови наявності якого є можливим стягнення збитків, оскільки в даному випадку відсутня вина відповідача та ним не було заподіяно жодних збитків у вигляді упущеної вигоди.

Посилаючись на вищевикладене, відповідач просить у задоволенні позову відмовити.

21.07.2016р. від Приватного підприємства «НПКО «Тата» надйшла письмова заява із клопотанням про обєднання в одне провадження однорідних позовних вимог по справах № 908/1470/16 та № 908/1468/16. Клопотання мотивоване посиланням на ст.ст. 27, 31, 126 Цивільного процесуального кодексу України та наступними обставинами. Зокрема, відповідач вказує, що у справі № 908/1470/16 Запорізька міська рада заявила вимогу про стягнення з ПП НВКО «Тата» суми 461557грн. збитків внаслідок невнесення пайової участі за другою чергою будівництва обєкту (Декларація про готовність обєкта до експлуатації від 09.03.2015р.). У справі № 908/1468/16 Запорізька міська рада заявила вимогу про стягнення з ПП НВКО «Тата» суми 105346,00грн. збитків внаслідок невнесення пайової участі за першою чергою будівництва обєкту (Декларація про готовність обєкта до експлуатації від 28.08.2013р.). Оскільки за доводами відповідача, позовні вимоги є однорідними та сторони у справах співпадають, просить здійснити обєднання однорідних позовних вимог в одне провадження та розгляд обєднаної справи доручити судді Азізбекян Т.А.

Розглянувши клопотання відповідача в судовому засіданні 09.08.2016р. суд не вбачає підстав для його задоволення. Так, по-перше, клопотання відповідача є процесуально необгрунтованим, оскільки у якості правової підстави для вчинення відповідної процесуальної дії відповідач послався на ст.ст. 27, 31, 126 ЦПК України, однак господарський суд не має процесуальних повноважень здійснювати процесуальні дії за нормами ЦПК України, оскільки в своїй процесуальній діяльності господарський суд керується нормами іншого процесуального закону - Господарським процесуальним кодексом України (ГПК України). По-друге, клопотання про обєднання позовних вимог в одне провадження надійшло до суду 21.07.2016р., тобто заявлено відповідачем після порушення провадження у справах № 908/1468/16 (в провадженні судді М.В. Мірошниченко) та № 908/1470/16 (в провадженні судді Т.А. Азізбекян). З огляду на встановлену ст. 2-1 ГПК України автоматизовану систему документообігу господарського суду (автоматизований розподіл справ між суддями), який передбачає виключні випадки можливості вчинення повторного розподілу справ, як-то: знаходження суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень, суд зазначає, що в даному випадку відсутні процесуальні підстави для автоматизованого перерозподілу справи № 908/1468/16, що унеможливлює обєднання справ (позовних вимог) в одне провадження зі справою № 908/1470/16, про що просить відповідач.

Таким чином клопотання є процесуально безпідставним і залишено судом в судовому засіданні 09.08.2016р. без задоволення.

ОСОБА_1 фінансова інспекція в Запорізькій області (третя особа без самостійних вимог на предмет спору) у письмовому відзиві на позов погоджується з доводами позовної заяви. Зокрема зазначає, що в ході ревізії, проведеної Держфінінспекцією в Запорізькій області досліджувалось питання визначення розміру та порядку сплати відповідачем пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя. Посилаючись на ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», рішення Запорізької міської Ради від 24.12.2012р. № 77 та рішення ЗМР від 10.09.2014р. № 40, третя особа вказує, що сума 105346грн. пайової участі, яка не була сплачена відповідачем (Замовником будівництва) у якості пайового внеску, є збитками територальної громади м.Запоріжжя.

Просить позов задовольнити.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 27.05.2016 р. порушено провадження у справі № 908/1468/16, розгляд якої призначено на 21.06.2016 р.

Ухвалою господарського суду від 21.06.2016р. на підставі ст. 27 ГПК України за клопотанням позивача було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_1 фінансову інспекцію в Запорізькій області; також ухвалою від 21.06.2016р. на підставі ст. 69 ГПК України строк вирішення спору у справі № 908/1468/16 було продовжено на 15 днів до 11.08.2016р., розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України відкладено на 09.08.2016р.

За клопотанням представника позивача судовий процес здійснювався із застосуванням засобів технічної фіксації: програмно апаратного комплексу «Оберіг».

Представники позивача і третьої особи в судовому засіданні 09.08.2016р. підтримали доводи, викладені в позовній заяві та відзиві на неї, просили позов задовольнити.

Представник відповідача підтримав доводи відзиву на позовну заяву, просив у позові відмовити.

В судовому засіданні 09.08.2016 р. прийнято і оголошено на підставі ст. 85 ГПК України вступну і резолютивну частини судового рішення.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін і третьої особи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Матеріали справи свідчать, що 08.07.2011 р. за № ЗП 5 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт на обєкті будівництва: виробничо складського комплексу промислових товарів та будівельних матеріалів у м.Запоріжжя по вул. Скворцова, 240 (1 черга). Замовником будівництва є Приватне підприємство «Наукове промислово комерційне обєднання «Тата».

24.12.2012 р. Запорізькою міською радою прийнято рішення № 77 Про порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя.

Відповідно до п. 3.1.3 зазначеного Порядку замовник, який має намір укласти Договір, зобов'язаний звернутися з заявою до міського голови. Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту (Договір) укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

ПП «НПКО «Тата» не звернулось у встановленому законом та рішенням № 77 порядку (із доданням необхідних додатків) до Запорізької міської ради щодо укладення Договору про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя (Договору про пайову участь). Відповідач направив лише листа від 14.07.2011р. вих. № 1157 на їмя міського голови м.Запоріжжя копію Декларації про початок виконання будівельних робіт від 08.07.2011р.

28.08.2013 р. за № ЗП 40 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації (1-ша черга).

Таким чином, за твердженням позивача, відповідачем порушено вимоги статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та Порядку, затвердженого рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77.

Пунктом 1.5 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя, затвердженого рішенням ЗМР № 77 від 24.12.2012р. встановлено, що пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до бюджету розвитку м.Запоріжжя коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Згідно до п.2.1 вказаного Порядку, величина пайової участі у розвитку інфраструктури м.Запоріжжя визначається у довогорі про участь замовників у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м.Запоріжжя, укладеному з Виконавчим комітетом Запорізької міської Ради.

Пунктом 2.2 Порядку встановлено, що розмір пайової участі у розвитку інфраструктури м.Запоріжжя становить для нежитлових будівель та споруд 10% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта.

Як зазначає позивач, внаслідок невиконання відповідачем встановленого законом обов'язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту територіальній громаді м. Запоріжжя завдано збитки в розмірі 105346,00 грн.

07.10.2013 р. позивач звернувся до відповідача з пропозицією (лист вих. № 13373 від 07.10.2013 р.) укласти договір про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Запоріжжя.

У відповідь, листом за вих. № 2582 від 10.10.2013 р., відповідач повідомив позивачу, що Проектом будівництва виробничо-складського комплексу передбачено будівництво 17 обєктів, тому договір про пайову участь може бути укладено після завершення будівництва та здачі усіх обєктів виробничо-складського комплексу.

23.11.2015 р. позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_5 (вих. № 01/06-21/04615.від 20.11.2015 р.) про сплату завданих територіальній громаді міста Запоріжжя збитків в розмірі 105346,00 грн., в двадцятиденний термін з дня отримання вимоги.

Позовна вимога про стягнення з ПП «НПКО «Тата» збитків в сумі 105346,00 грн., стала предметом судового розгляду у даній справі.

Частинами 2 та 3 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до приписів абз. 1 ч. 9 ст. 40 вказаного Закону, договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

За змістом абз. 7 ч. 9 ст. 40 цього Закону, кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

За приписами ч. 1 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Рішенням Запорізької міської ради від 24.12.2012 р. № 77 було затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя (далі - Порядок).

Рішенням Запорізької міської ради від 10.09.2014 р. за № 40 «Про внесення змін до Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя», до вказаного Порядку були внесені зміни.

Відповідно до п. 1.4 Порядку, Замовник, який має намір здійснити забудову земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний прийняти участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури на договірній основі шляхом пайової участі.

Порядком також встановлена процедура укладення договору на пайову участь та порядок вирішення спорів, які виникають у зв'язку з укладенням такого роду договорів. Відповідно до Порядку, обов'язок щодо процедури та порядку укладення договору покладений на Департамент архітектури та містобудування Запорізької міської ради.

Так, згідно п. п. 3.2.1 - 3.2.4 Порядку, Департамент на протязі 7 робочих днів з дня отримання інформації про наявність зареєстрованої декларації про початок виконання будівельних робіт (дозволу), здійснює розрахунок розміру пайової участі, забезпечує підготовку проекту пропозиції про укладення Договору (оферти) та проекту Договору і подає на розгляд та узгодження до погоджувальної комісії, яка погоджує розрахунок розміру пайової участі. Департамент комплектує пакет документів (проект пропозиції про укладення Договору (оферти) та проект Договору з додатками) та передає до виконавчого комітету міської ради для підписання міським головою та направлення забудовникам у встановленому законом порядку. У випадку неотримання відповіді на пропозицію укласти Договір (оферту), Департамент готує звернення до виконавчого комітету міської ради з пропозицією вжити заходи з укладення Договору в судовому порядку.

Листом № 23-11/6294/6-11 від 22.07.2011 р. "Про пайову участь забудовників у створенні та розвитку інфраструктури населених пунктів" Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надало роз'яснення, відповідно до яких нормами абзацу першого частини дев'ятої статті 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності» роз'яснено, що договір по пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту має укладатися до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Отже, вищевикладеними правовими нормами встановлено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту повинен укладатись із замовником будівництва до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію. Договір є підставою для сплати замовниками будівництва коштів пайової участі у розвитку інфраструктури на території м. Запоріжжя.

Факт прийняття об'єкта будівництва відповідача (1 черга) в експлуатацію підтверджується Декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою 28.08.2013 р. інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області за № ЗП 40.

Зазначена дата, в силу приписів п. 11 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ від 13.04.2011 № 461, є датою прийняття об'єкту в експлуатацію.

Судом встановлено, що до настання дати прийняття об'єкту (1-ї черги) в експлуатацію, так і на час розгляду справи, договір пайової участі з відповідачем укладено не було.

Позивач з будь-якими пропозиціями щодо укладання договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Запоріжжя до відповідача у період виконання робіт не звертався, а також не звертався до суду у передбачений законом термін для спонукання відповідача укласти відповідний договір.

В даному випадку, пропозиція укласти договір пайової участі була направлена позивачем на адресу відповідача листом за вих. 13373/02-21/08 від 07.10.2013 р., тобто після введення обєкту будівництва виробничо складського комплексу промислових товарів та будівельних матеріалів у м.Запоріжжя по вул. Скворцова, 240 (1 черга)., в експлуатацію.

За змістом статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства; особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Вказане вище кореспондує положенням статті 173 Господарського кодексу України, згідно з якою господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі, кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку; при цьому відповідно до положень статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

Положеннями статті 224 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Відповідно до положень статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Під збитками розуміються втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) та доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки особи; шкоди; причинного зв'язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вини.

Обов'язок відшкодувати збитки є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника за умови порушення ним зобов'язання.

Згідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема, з договору.

Згідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

В даному випадку, всупереч вимог Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності" договір (правочин) між позивачем та відповідачем, який передбачав би конкретний розмір пайової участі, порядок та строк його внесення тощо, укладений не був, а тому у відповідача перед позивачем не виникло зобовязання щодо сплати пайової участі, саме в разі невиконання якого позивач мав би право стягнути збитки у вигляді упущеної вигоди.

Отже, обов'язковою умовою виникнення зобов'язальних правовідносин є договір, а оскільки між сторонами у справі договір про пайову участь не укладався, то відповідні зобов'язальні правовідносини у сторін не виникли, а відтак і порушення зобов'язання зі сторони відповідача не відбулося.

Таким чином, в даному випадку відсутній склад цивільного правопорушення в діях відповідача, а саме: протиправна поведінка відповідача; відсутній факт заподіяння збитків відповідачем у вигляді упущеної вигоди, оскільки відсутнє саме зобовязання відповідача перед позивачем сплатити суму 105346грн.; відсутня вина відповідача у невиконанні зобовязання та заподіянні збитків.

Відсутність складу цивільного правопорушення (субєкт, обєкт, субєктивна та обєктивна сторони) є підставою для відмови у позові.

Інших підстав для виникнення у відповідача обов'язку зі сплати пайового внеску, передбачених ст.ст. 11, 509 ЦК України, позивачем не доведено.

Таким чином у позові слід відмовити.

Судом встановлено, що поведінка відповідача не має ознак протиправності, а посилання позивача на порушення відповідачем статті 40 Закону України ,,Про регулювання містобудівної діяльності", не заслуговує на увагу, оскільки право оферти мав як відповідач, так і позивач, але договір пайової участі так і не був укладений.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, зокрема, у вигляді відшкодування збитків.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, доказується кредитором.

Частиною 4 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Суд вважає, що позивачем не надано доказів та не доведено того, що відповідач порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності; що одержання доходів безпосередньо від ПП «НВКО «Тата» та у визначеному позивачем розмірі було заплановане в бюджеті міста Запоріжжя на відповідні роки; що він міг і повинен був отримати визначені доходи від відповідача в розмірі 105346,00 грн., і тільки дії (бездіяльність) відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати вказаний прибуток.

Враховуючи відсутність договірних зобов'язань між сторонами, протиправності у діях відповідача, причинно-наслідкового зв'язку між бездіяльністю відповідача та неотриманням позивачем коштів (оскільки договір про пайову участь міг би бути укладений за належних та своєчасних дій самого позивача), суд приходить до висновку про те, що склад цивільного правопорушення відсутній і є недоведеним з боку позивача.

Твердження позивача про отримання збитків у вигляді неодержаних доходів (упущеної вигоди) у конкретному розмірі є необґрунтованими.

У задоволенні позову слід відмовити.

Додатково слід зазначити, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 28.03.2016р. у справі № 920/881/15, від 30.07.2015р. у справі № 922/5993/14, від 09.03.2016р. у справі № 908/4580/15, від 01.07.2015р. у справі № 910/27583/14, від 28.09.2015р. у справі № 922/68/15, від 29.09.2015р. у справі № 922/854/15, від 20.10.2015р. у справі № 917/218/15, від 26.10.2015р. у справі № 922/216/15.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення оформлено у повному обсязі та підписано згідно із вимогами ст. 84 ГПК України 12.08.2016 р.

Суддя М.В. Мірошниченко