КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2016 р. Справа№ 910/955/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 25.07.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АЕК Інжиніринг» на рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року,

у справі № 910/955/16 (суддя - Гумега О.В.)

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Адіум»

до товариства з обмеженою відповідальністю «АЕК Інжиніринг»

про стягнення 644 603,58 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року у справі № 910/955/16 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Адіум» - задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «АЕК Інжиніринг» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Адіум» 372 474,85 грн. основного боргу, 149 939,39 грн. інфляційних нарахувань, 10 837,49 грн. 3% річних, 7 998,77 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 28.03.2016 року відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року у справі № 910/955/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.05.2016 року справу № 910/955/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Михальської Ю.Б., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 року зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вказаному складі колегії суддів.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 року у зв'язку з перебуванням судді Федорчука Р.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/955/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.07.2016 року для розгляду справи № 910/955/16 сформовано судову колегію у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 року вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Лобань О.І., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

У судовому засіданні 25.07.2016 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Адіум» надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі, в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «Адіум» просив апеляційний господарський суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, та оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 28.03.2016 року залишити без змін.

В судове засідання 25.07.2016 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «АЕК Інжиніринг» не з'явився, проте від відповідача через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання, в якому він просив розгляд справи відкласти у зв'язку з участю свого представника в іншому судовому засіданні.

У відповідності до п. 3.9.1.-3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника позивача, що з'явився у судове засідання 25.07.2016 року, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідач, що не з'явився у судове засідання 25.07.2016 року, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Участь представника, що не з'явився у судове засідання, судом обов'язковою не визнавалась.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, що з'явився у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Адіум» (позивач, субпідрядник), та товариством з обмеженою відповідальністю «АЕК Інжиніринг» (відповідач, підрядник), був укладений договір підряду на виконання робіт № 53/11 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору субпідрядник зобов'язався на свій ризик, власними силами, із своїх матеріалів, в порядку та на умовах, визначених даним договором, виконати роботи з облаштування системи вентиляції (далі - роботи) в торгівельно-розважальному комплексі «Караван», комплекс № 4.1. (далі - об'єкт), який знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, територія Ювілейної селищної ради, комплекс будівель та споруд № 17-Б. В свою чергу, підрядник (відповідач) зобов'язався прийняти ці роботи та оплатити їх згідно Додатків № 1-16 - Договірна ціна (договірна ціна тверда та може змінитися лише у випадку зміни об'єму при незмінних узгоджених розцінках).

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що вартість доручених субпідряднику робіт, зазначених у п. 1.1 цього Договору, з урахуванням вартості матеріалів субпідрядника, складає 1 008 672,98 грн., в тому числі ПДВ - 20%, що складає 168 112,16 грн.

Водночас, пунктом 3.2 Договору передбачено, що у випадку зміни вартості робіт за рахунок зміни об'єму робіт, визначених у п. 1.1, субпідрядник узгоджує її із замовником протягом не більш 5-ти робочих днів з моменту виникнення такої зміни. Зміна вартості робіт оформлюється лише підписанням сторонами додаткових угод до даного Договору з обґрунтуванням причин зміни вартості робіт та з додатком підтверджуючих документів.

Відповідно до п. 3.4 Договору підрядник (відповідач) здійснює оплату шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок субпідрядника згідно «Графіка фінансування та виконання робіт».

Пунктом 8.1 Договору передбачено, що здача-прийом виконаних робіт оформлюється актами прийому виконаних робіт. З моменту підписання акту прийому викопаних робіт відповідальність за зберігання результатів робіт несе підрядник.

На виконання умов Договору позивач виконав підрядні роботи на загальну суму 1 469 977,70 грн. (з урахуванням збільшення обсягу робіт та їх вартості, що передбачено умовами п. 3.2. Договору) та передав ці роботи відповідачу, що підтверджується актами прийому виконаних робіт № 1-17 за лютий 2014 року, підписаними сторонами 28.02.2014; № 18-34 за квітень 2014 року, підписаними сторонами 17.04.2014, № 35 за квітень 2014 року, підписаним сторонами 14.04.2014, та № 36-48 за травень 2014 року, підписаними сторонами 30.05.2014 (далі разом - акти прийому виконаних робіт).

Проте, відповідачем була проведена лише часткова оплата виконаних позивачем робіт у розмірі 1 097 502,85 грн., що підтверджується банківськими виписками із зазначенням сум здійснених часткових оплат, Журналом-ордером і Відомістю по рахунку 361 за листопад 2013 - травень 2014 року.

Таким чином, за відповідачем утворилася заборгованість 372 474,85 грн. (1 469 977,70 грн. - 1 097 502,85 грн. = 372 474,85 грн.). Також позивач просив стягнути з відповідача 18 246,17 грн. 3% річних та 253 882,56 грн. інфляційних нарахувань за період з 30.05.2014 року по 18.01.2016 року.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року у справі № 910/955/16 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Адіум» - задоволено частково. Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно із ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Стаття 854 Цивільного кодексу України до обов'язків замовника, зокрема, відносить оплату виконаної підрядником роботи після здачі всієї роботи, якщо інше не встановлено законом або договором.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, всупереч згаданих приписів закону та положень зазначеного договору, відповідач не виконав своїх зобов'язань щодо здійснення повного розрахунку за виконані підрядні роботи у строки визначені договором, у зв'язку з чим за останнім на час розгляду справи утворилася заборгованість в розмірі 372 474,85 грн. Доказів сплати зазначеної суми заборгованості відповідач як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції суду не надав.

При цьому, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що фактично відповідач прийняв виконані позивачем роботи згідно Договору з урахуванням збільшення їх вартості на суму 1 469 977,70 грн., тобто більшу, ніж вказану в п. 1.1. Договору. Так, уповноваженим представником відповідача підписані та скріплені печаткою акти прийому виконаних робіт № 1-17 за лютий 2014 року; № 18-34 за квітень 2014 року, № 35 за квітень 2014 року, № 36-48 за травень 2014 року на загальну суму 1 469 977,70 грн. (а.с. 35-67, 89, 188-208 т. 1). При цьому судом першої інстанції вірно враховано, що наведені акти підписані уповноваженим представником відповідача без жодних зауважень та заперечень щодо обсягів та вартості робіт, які були вказані в цих актах.

Стосовно доводів скаржника про те, що зазначені акти прийому виконаних робіт були підписані помилково, судова колегія зазначає, що статтею 42 Господарського кодексу України встановлено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Враховуючи це, а також той факт, що акти прийому виконаних робіт відповідачем не оскаржувалися, відповідач не має права не враховувати їх у здійсненні своєї підприємницької діяльності.

У відповідності до ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза.

Таким чином, доводи скаржника про те, що позивачем було в односторонньому порядку змінено умови договору в частині визначення загальної вартості робіт, не можуть бути прийняті судом, оскільки в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі виконаних робіт, підписані обома сторонами без жодних заперечень та зауважень.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, позивачем було невірно здійснено розрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань, оскільки період їх нарахування становить з 30.01.2015 року по 18.01.2016 року, а не з 30.05.2014 року по 18.01.2016 року, як було зазначено позивачем.

Таким чином, перевіривши розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено, що за вказаний період прострочення стягненню з відповідача підлягають 10 837,49 грн. 3% річних та 149 939,39 грн. інфляційних нарахувань. Тому місцевий господарський суд правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми 3% річних в розмірі 7 408,68 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 103 943,17 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позов та стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю «АЕК Інжиніринг» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Адіум» 372 474,85 грн. основного боргу, 149 939,39 грн. інфляційних нарахувань та 10837,49 грн. 3% річних.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «АЕК Інжиніринг» на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким, що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «АЕК Інжиніринг» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АЕК Інжиніринг» на рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року у справі № 910/955/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.03.2016 року у справі № 910/955/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/955/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська

Дата підписання 01.08.2016