КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р. Справа№ 910/2694/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

за участю:

від позивача: Гостищєва Н.В. - представник;

від відповідача: Романюк Ю.Р.- представник; Гребенюк О.В. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інжинірингово-інноваційна компанія"

на рішення

Господарського суду м. Києва

від 24.05.2016р.

у справі № 910/2694/15 (Суддя О.В. Мандриченко )

за позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інжинірингово-інноваційна компанія"

про стягнення 1 054 299,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інжинірингово-інноваційна компанія" про стягнення 1 054 299,66 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва позов задоволено повністю; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інжинірингово-інноваційна компанія" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт"Бориспіль" 1 626 492 (один мільйон шістсот двадцять шість тисяч чотириста дев'яносто дві) грн. 54 коп. пені, 573 990 (п'ятсот сімдесят три тисячі дев'ятсот дев'яносто) грн. 12 коп. штрафу та судовий збір у розмірі 44 009 (сорок чотири тисячі дев'ять) грн. 65 коп.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська інжинірингово-інноваційна компанія" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить рішення Господарського суду м. Києва скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник звертає увагу суду на те, що в оскаржуваному рішенні Господарського суду м. Києва зазначено, що форс-мажорними не вважаються такі обставини, як порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів, у зв'язку з чим такі посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин були відхилені судом, як необґрунтовані та безпідставні.

Апелянт з зазначеним висновком суду не погоджується з наступних підстав.

Згідно умов договору поставки № 07-11/13 від 07.11.2013 року, ТОВ "Інфостандарт" відповідно до заявок відповідача в межах 30-денного терміну поставляло високоякісний товар. Поставка здійснювалася згідно EXW-EX WORKS: інкотермс 2010: м. Донецьк, вул. Ахтирська, 8а. У зв'язку з форс-мажорними обставинами (війною), ТОВ "Інфорстандарт" не поставило товар відповідачеві, а останній в свою чергу не виконав вчасно свої зобов'язання за таки обставин перед ДП "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

З зазначеного слідує, що згідно чинного законодавства, єдиним належним та достатнім документом, який підтверджує настання форс-мажорних обставин, що стались на території проведення антитерористичної операції є сертифікат Торгово-промислової палати, який свідчить про необхідність звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов»язання за договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року апеляційна скарга була прийнята до провадження, розгляд справи призначено в судовому засіданні.

26.07.2016 в судовому засіданні оголошено перерву до 09.08.2016 року на підставі ст. 77ГПК України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку представників позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія встановила наступне

Між Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська інжинірингово-інноваційна компанія" (генпідрядник) 25.09.2013 року було укладено договір № 52-31/1-17 капітального ремонту адміністративно-виробничої будівлі ЦЗС (інв. № 15035).

Відповідно до п. 1.1 договору генпідрядник зобов'язується відповідно до робочого проекту, шифр 02.2-14.3-20, та умов даного договору якісно виконати та здати замовнику в повному обсязі роботи по об'єкту "Капітальний ремонт адміністративно-виробничої будівлі ЦЗС (інв. № 15035) на свій ризик власними і залученими силами та засобами, визначеними погодженою і затвердженою проектно-кошторисною документацією, та здати роботи замовнику в обумовлений договором строк, а замовник, в свою чергу, зобов'язується надати будівельний майданчик (фронт робіт), передати Генпідряднику затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти і оплатити якісно виконані роботи на умовах даного договору.

Відповідно до п. 5.1.1 та п. 5.2.1 договору замовник протягом 15-ти банківських днів після надання виконавцю будівельного майданчику та виконання вимог п. 4.3 договору, перераховує на поточний рахунок генпідрядника аванс у розмірі 25 % ціни будівельно-монтажних робіт, що становить 1 229 931,71 грн., включаючи ПДВ - 204 988,62 грн. та 50 % ціни обладнання, що становить 1 617 826,20 грн., включаючи ПДВ - 269 637,70 грн.

З матеріалів справи вбачається, що проектно-кошторисна документація була передана генпідряднику 11.10.2013 року, що підтверджується актом передачі проектно-кошторисної документації від 11.10.2013 №12.2-26-84.

Замовником у відповідності з пунктами 5.1.1 та 5.2.1 договору було перераховано аванс в сумі 2 847 757,91 грн. на розрахунковий рахунок генпідрядника 19.11.2013 року.

Відповідно до п. 6.1 договору загальний строк виконання робіт: 4,5 місяці (135 календарних дні) з дати перерахування замовником авансу на поточний розрахунок Генпідрядника.

Пунктом 1 додаткової угоди від 05.05.2014 року № 1 до договору сторонами продовжено загальний строк виконання робіт згідно п. 6.1 договору до 25.05.2014 року.

Відповідно до п. 1.5 та п. 6.17 договору виконані генпідрядником в повному обсязі роботи по об'єкту за договором приймаються на підставі акту технічної комісії.

Технічна комісія у складі замовника, генпідрядника та генпроектувальника відповідно до п. 6.15.1 договору протягом 10-ти робочих днів з моменту отримання повідомлення про закінчення усіх передбачених договором робіт складає акт готовності об'єкта до експлуатації.

Позивач зазначає, що станом на 31.12.2014 року акт готовності об'єкта до експлуатації вищевказаною комісією не було складено. Крім того, замовник не отримував від Генпідрядника повідомлення про закінчення усіх передбачених договором робіт.

Таким чином, в порушення розділу 6 договору з урахуванням п. 1 додаткової угоди № 1 від 05.05.2014 року до договору, генпідрядником не виконано взяті на себе зобов'язання по своєчасному і повному виконанню робіт.

Слід зазначити, що за своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором будівельного підряду.

Згідно з ч. 1 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Відповідно до ч. 1 ст. 526, ст. 530 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших правових актів, а якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Підпунктом 13.2.1 договору передбачено, що у разі порушення строку виконання робіт, визначеного п. 6.1 договору, генпідрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від ціни договору, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного виконання генпідрядником зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 13.2.2 договору за порушення строку виконання робіт, визначеного п. 6.1 договору, понад 30-ть календарних днів генпідрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від ціни договору.

У зв'язку з простроченням строку виконання робіт у період з 26.05.2014 року по 31.08.2014 року відповідачу була нарахована пеня в розмірі 480 309,54 грн. та 573 990,12 грн. штрафу, для сплати яких був виставлений та направлений рахунок-фактура від 02.09.2014 року № 12/252.

Надалі, у зв'язку з простроченням строку виконання робіт у період з 01.09.2014 року по 28.02.2015 року відповідачу була нарахована пеня в загальній сумі 1 146 183,00 грн., для сплати яких позивачем були виставлені та направлені відповідачу рахунки- фактури: від 03.11.2014 року № 12/270 на суму 342 596,84 грн. (період прострочення з 01.09.2014 року по 31.10.2014 року); від 15.12.2014 року № 12/281 на суму 180 621,55 грн. (період прострочення з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року); від 30.01.2015 року № 12/3 на суму 194 999,38 грн. (період прострочення з 01.12.2014 року по 31.12.2014 року); від 13.03.2015 року № 12/14 на суму 427 965,23 грн. (період прострочення з 01.01.2015 року по 28.02.2015 року).

Пунктом. 13.6 договору визначено, що оплата рахунку на сплату пені та штрафу проводиться винною стороною протягом 10-ти банківських днів з дати їх виставлення.

Позивач зазначає, що відповідач, в порушення умов договору, не оплатив отримані рахунки-фактури на сплату пені та штрафу, роботи по договору в повному обсязі не виконав.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З положень п.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Частина 2 статті 551 ЦК України визначає, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Підпунктом 13.2.1 договору сторони передбачили, що у разі порушення строку виконання робіт, визначеного п. 6.1 договору, генпідрядник сплачує замовнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від ціни договору, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до моменту повного виконання генпідрядником зобов'язань за цим договором.

Відповідно до п. 13.2.2 договору за порушення строку виконання робіт, визначеного п. 6.1 договору, понад 30-ть календарних днів генпідрядник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % від ціни договору.

Встановлено, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання по своєчасному і повному виконанню підрядних робіт, що призвело до порушень умов договору, а тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені за період з 26.05.2014 р. по 28.02.2015 р. в розмірі 1 626 492,54 грн., передбаченої п. 13.2.1 договору, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також, враховуючи порушення строку виконання робіт Генпідрядником, позовні вимоги в частині стягнення штрафу в сумі 573 990,12 грн., який передбачений п. 13.2.2 договору, підлягають задоволенню.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилається на наявність форс-мажорної обставини, а саме: неможливість ТОВ "Інфостандарт" виконувати свої зобов'язання відповідно до договору поставки № 07-11/13 від 07.11.2013 року, укладеного з відповідачем, у зв'язку з проведенням антитерористичної операції на сході країни.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У відповідності до ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім того, первісно зобов»язання між сторонами договору повинно було виконано до 31.12.2014 до початку АТО. Згодом сторонами продовжено строк виконання робіт.

Враховуючи вищевикладене, посилання позивача на наявність форс-мажорних обставин відхиляются судом як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі слід зазначити, наступне.

Пунктом 15.1 договору № 52-31/1-17 від 25.09.2013 встановлено, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили (далі також - Форс- мажор), які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, війна тощо).

Сторона, що не може виконати зобов'язання за цим договором унаслідок дії обставин непереборної сили, повинна не пізніше ніж протягом 10-ти календарних днів з моменту їх виникнення повідомити про це іншу сторону у письмовій формі. Відсутність такого повідомлення позбавляє відповідну сторону права посилатись на форс-мажор у майбутньому (п. 15.2 договору).

Позивач суду пояснив, що про сертифікат Торгово-промислової палати України № 4679 від 06.07.2015 року, на який посилався відповідач, позивачу стало відомо лише 24.05.2016 року в судовому засіданні, тобто після виникнення обставин непереборної сили пройшло більше ніж 10 календарних днів, а отже відповідно до п. 15.2 договору відповідач не може посилатись на обставини не переробної сили.

Крім того, сертифікат Торгово-промислової палати України № 4679, на який посилається відповідач, виданий 06.07.2015 року, через рік після того, як відповідач мав виконати свої зобов'язання за договором у повному обсязі, а тому посилання на вказану обставину не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання своїх зобов'язань за договором.

На підставі вищевикладеного колегія приходить до висновку, що посилання апелянта на виникнення обставин непереборної сили не є підставою для звільнення від відповідальності за несвоєчасне виконання умов договору, оскільки зазначені обставини виникли більше ніж через рік, як зобов'язання повинно було бути виконано.

Посилання апелянта щодо наявності форс-мажорних обставин у ТОВ «Інфостандарт», які призвели до невиконання зобов'язань відповідача, колегія не приймає до уваги, виходячи з наступних підстав.

Пунктом 10.1 договору № 52-31/1-17 від 25.09.2013 встановлено, що відповідач має право залучати для виконання спеціальних робіт субпідрядні організації та забезпечує їх діяльність та відповідає за їх діяльність перед позивачем.

Сторони погодили, що Відповідач відповідає перед Позивачем та третіми особами за якість і дотримання термінів виконання робіт субпідрядними організаціями (п.10.2 договору).

Таким чином, сторони договору погодили відповідальність відповідача перед позивачем за дії субпідрядних організацій, а тому наявність форс-мажорної обставини у субпідрядної організації не звільняє відповідача від відповідальності перед позивачем за несвоєчасне виконання умов договору (п. 10.1 та п.10.2).

Частиною 2 пункту 10.1 договору сторони погодили, що відповідач письмово інформує позивача про залучення певного субпідрядника та має його право залучити після отримання письмової згоди позивача.

Порушуючи умови договору, відповідач на власний розсуд та ризик залучив Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфостандарт», як субпідрядну організацію - постачальника, без погодження з позивачем, а тому відповідач несе повну відповідальність за свої дії та дії субпідрядної організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфостандарт» за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Листами від 19.12.2013 року № 57/Б, від 30.01.2014 року № 6/Б та від 03.02.2014 року № 10 відповідач звертався до позивача щодо погодження залучених субпідрядних організацій, серед залучених та погоджених позивачем субпідрядних організацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфостандарт», як субпідрядника, не було та з позивачем не погоджувалось.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі, що несвоєчасне виконання умов договору сталось з вини Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфостандарт», як доказ даного твердження наводить, що у березні 2014 року відповідач звернувся з листом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфостандарт» з проханням здійснити поставку будівельних матеріалів, не є аргументованим.

Приписами частини 1 статті 838 Цивільного кодексу України встановлено, що підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання робіт інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи.

Оскільки в порушення умови договору відповідачем на власний розсуд та ризик було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфостандарт», як субпідрядну організацію - постачальника без погодження з позивачем, то відповідно до пункту 10.2 договору відповідач несе повну відповідальність за свої дії та дії субпідрядної організації Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфостандарт» за несвоєчасне виконання зобов'язань.

Враховуючи посилання відповідача в апеляційній скарзі на лист до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфостандарт», який був направлений у березні 2014 року підтверджує, що відповідачу у березні 2014 року було відомо про несвоєчасну поставку від Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфостандарт», а також те, що відповідач міг вжити всіх заходів для своєчасного виконання умов договору.

Відповідачем даний факт був проігнорований, жодних заходів не було вжито, а тому відповідно до частини 2 статті 883 Цивільного кодексу України за невиконання або неналежне виконання обов'язків за договором будівельного підряду підрядник сплачує неустойку, встановлену договором або законом, та відшкодовує збитки в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, відповідач відповідно до пунктів 13.2.1, 13.2.2 договору повинен сплатити штрафні санкції за несвоєчасне виконання умов договору.

Колегія вважає, що посилання апелянта на те, що позивачем 30 днів узгоджувались субпідрядні організації, запропоновані листом від 30.01.2014 року, строк виконання робіт повинен бути продовженим до 27.10.2014 рок,у не є аргументованим.

Відповідно до пункту 6.1 договору до внесення змін встановлено, що термін виконання робіт 4,5 місяці (135 календарних днів) з моменту перерахування авансового платежу.

19.11.2013 року позивачем на виконання умов договору було перераховано авансовий платіж.

Таким чином, до внесення змін додатковою угодою- 1 від 05.05.2014 року, кінцевий термін виконання робіт становив 04.04.2014 року.

Враховуючи вищевикладені обставини, між позивачем та відповідачем 05.05.2014 року підписується додаткова угода-1, якою сторони погодили продовжити термін виконання робіт до 25.05.2014 року, тобто строк виконання робіт продовжився на 50 календарних днів.

Враховуючи викладене, колегія приходить до висновку, що посилання апелянта на те, що у зв'язку з тим, що позивачем довго погоджувались субпідрядні організації, відповідачем несвоєчасно виконані роботи, а також на те, що термін виконання робіт повинен бути продовженим, є необґрунтованим.

Посилання апелянта на те, що у зв'язку з наданням позивачем перепусток на об'єкт працівникам відповідача, відповідачем несвоєчасно виконано роботи передбачені договором, колегія вважає необгрунтованим.

Відповідно до п. 6.1 договору загальний строк виконання робіт: 4,5 місяці (135 календарних днів) з дати перерахування позивачем авансу на поточний рахунок відповідача.

19.11.2013 позивач перераховує на поточний рахунок відповідача аванс у розмірі 25 % ціни будівельно-монтажних робіт, що становить 1 229 931,71 грн., включаючи ПДВ - 204 988,62 грн. та 50 % ціни обладнання, що становить 1 617 826,20 грн., включаючи ПДВ - 269 637,70 грн., разом 2 847 757,91 грн.

Таким чином, сторони в договорі погодили, що датою початку виконання робіт буде саме дата перерахунку авансу, а не дата отримання працівниками перепусток.

Зокрема, листом від 19.12.2013 року № 58Б відповідач направив на адресу позивача на перевірку акти виконаних робіт та довідку про вартість виконаних підрядних робіт, що підтверджує, що позивач забезпечив належний доступ працівників відповідача до будівельного майданчику.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі, що позивач відмовився оформити надані відповідачем акти у встановленому порядку, а тому відповідно до частини 1 статті 221 Господарського кодексу України надається боржнику право відстрочення виконання на час прострочення кредитора, спростовується наступним.

Листом від 04.04.2014 року № 1/404 відповідач звернувся до позивача з проханням перевірити та підписати акти виконаних робіт, проте у зв'язку з відсутністю виконавчої документації, а саме актів прихованих робіт, виконавчих схем та сертифікатів на матеріали, позивач не підписав акти вказані у листі №1/404, про що повідомив відповідача листом від 08.04.2014 року № 09-22-143.

Пунктом 6.14 договору встановлено, що відповідач після виконання прихованих робіт передає оформлені акти працівникам технічного нагляду позивача.

Проте, у зв'язку з порушенням відповідачем пункту 6.14 договору, а саме неналежним оформленням відповідачем актів прихованих робіт, акти виконаних робіт не були підписані сторонами.

Таким чином, посилання апелянта на те, що позивачем не виконано своїх зобов'язань не відповідає дійсності.

Посилання апелянта на те, що відповідно до пункту 19 загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених Постановою КМУ № 668 від 01.08.2005, строки виконання робіт за договором можуть бути змінені у зв'язку неналежного виконання позивачем своїх зобов'язань (порушення умов фінансування, несвоєчасне надання будівельного майданчика, проектної документації), спростовуються наступним.

Відповідно пункту 5.1 договору позивач протягом 15-ти банківських днів після надання позивачем будівельного майданчику перераховує на поточний рахунок відповідача аванс у розмірі 25 % ціни будівельно-монтажних робіт.

На виконання пункту 5.1 договору позивач 19.11.2013 перераховує на поточний рахунок відповідача аванс у розмірі 25 %, що підтверджує виконання позивачем своїх зобов'язань щодо фінансування та надання будівельного майданчику.

Відповідно до приписів частини 1 статті 877 Цивільного кодексу України відповідач зобов'язаний здійснювати будівництво та пов'язані з ним будівельні роботи відповідно до проектної документації, що визначає обсяг і зміст робіт та інші вимоги, які ставляться до робіт та до кошторису.

Відповідач зобов'язаний був виконати усі роботи, визначені у проектній документації та в кошторисі (проектно-кошторисній документації), відповідно до умов встановлених договором.

Приписами частини 1 статті 878 Цивільного кодексу України встановлено, що замовник має право вносити зміни до проектно-кошторисної документації до початку робіт або під час їх виконання за умови, що додаткові роботи, викликані такими змінами, за вартістю не перевищують десяти відсотків визначеної у кошторисі ціни і не змінюють характеру робіт, визначених договором.

Таким чином законодавчо встановлено, що позивач мав право вносити зміни до проектно-кошторисної документації під час виконання робіт.

У зв'язку із внесенням змін до кошторисної документації, листами від 13.03.2014 року № 15, від 19.03.2014 року № 20 та від 11.04.2014 року № 35 відповідач звертався до позивача з проханням продовжити терміни виконання робіт, спочатку до 01.06.2014 року, а у листі № 35 вказав крайній термін до якого продовжити термін виконання робіт 25.05.2014 року.

Норми статті 628 Цивільного кодексу України, що кореспондується з статтею 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, спрямовані на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погодженні сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору.

Господарський договір, відповідно до ч. 2 ст. 180 ГК України, вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Керуючись нормами статті 628 Цивільного кодексу України та статті 180 Господарського кодексу України, при укладені договору у пункті 18.3, сторони погодили, що додаткові угоди до цього договору є його невід'ємною частиною і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані повноважними представниками сторін та скріплені відбитками їх печаток.

Сторони договору погодили, що будь-які зміни та доповнення до договору укладаються шляхом підписання додаткових угод.

Додатковою угодою № 1 від 05.05.2014 року сторони погодили продовження терміну виконання робіт до 25.05.2014 року, а щодо решти умов договору, сторони дійшли згоди, що вони залишаються незмінними і повинні виконуватись сторонами у відповідності до умов договору.

Враховуючи специфіку правовідносин, яка склалась між сторонами з приводу виконання договору, сторони погодили внести зміни щодо терміну виконання зобов'язань за договором підписавши додаткову угоду № 1.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська інжинірингово-інноваційна компанія" на рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.2016р. у справі № 910/2694/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду м. Києва від 24.05.2016р. у справі № 910/2694/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2694/15 повернути до Господарського суду м. Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх