ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа № 907/74/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Юрченка Я. О.

суддів Зварич О.В. Хабіб М.І.,

за участю секретаря судового засідання Лялька Н.Р.

та представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність в матеріалах справи);

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 представники (довіреності в матеріалах справи),

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, вих. № НЮС-04/65 від 04.05.2016

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.04.2016 (суддя Русняк В.С.)

у справі № 907/74/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця Публічного акціонерного товариства Українська залізниця, м. Дніпропетровськ

до відповідача: Публічного акціонерного товариства Закарпатвтормет, м. Ужгород

про стягнення 172 925, 00 грн штрафу за неправильно зазначену масу вантажу.

Публічне акціонерне товариство Українська залізниця в особі регіональної філії Придніпровська залізниця ПАТ Українська залізниця звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до ПАТ Закарпатвтормет про стягнення штрафу за неправильно зазначену масу вантажу в розмірі 172 925, 00 грн.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 13.04.2016 у справі № 907/74/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Місцевий господарський суд при прийнятті рішення, виходив, зокрема з того, що позивач застосував інший спосіб зважування, аніж той, який застосував відповідач, а різний спосіб зважування може суттєво впливати на показник маси вантажу.

Таким чином, суд вважає, що комерційний акт не доводить факту неправильного зазначення відповідачем маси вантажу (лом чорних металів), оскільки цей акт складений на підставі даних переважування вагону в статичному режимі без розчеплення вагону, що є порушенням вимог п. 10 Правил приймання вантажів до перевезень.

Також, суд зазначав про комерційний акт складений не уповноваженими на його складання особами, та зазначав про відсутність підпису присутнього АРГ Жукової.

Крім того, судом взято до уваги телеграму залізниці, в якій остання просила вважати вірною масу вантажу, зазначену в накладній 65 140, 00 кг.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - Публічне акціонерне товариство Українська залізниця звернулось до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.04.2016 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі, мотивуючи свої доводи порушенням місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права.

Зокрема, покликається на те, що лом чорних металів не входить в перелік вантажів, що зважується із зупинкою і розчіпленням вагонів, а туди згідно з Правилами приймання вантажів до перевезення входить лише лом кольорових металів, які є різними видами вантажу. Отже, повинні застосовуватись приписи п. 10 вищевказаних Правил щодо інших вантажів, які зважуються із зупинкою вагонів без розчіплення.

Зазначає, що комерційний акт підписано трьома працівниками залізниці, перелік посад яких не є нормативно вичерпним, отже такий підписано уповноваженими особами.

Звертає увагу, що належним доказом здійснення залізницею виправлення у перевізному документі є накладна із зазначеною відправником масою 65 140 кг, яку працівником залізниці викреслено та вказано нову 55 140 кг, при цьому зміну даних засвідчено відповідно до п. 1.3 Правил оформлення перевізних документів. Однак, накладну із масою 65 140 кг відповідачем не надано.

Крім того, вказує, що місцевим господарським судом неправомірно застосовано до спірних правовідносин порядок застосування електронного документообігу, повязаного з перевезенням вантажів залізничним транспортом.

7 червня 2016 року відповідач, скориставшись правом, передбаченим ст. 96 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказував про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі та законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду. Отже, просив залишити рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.04.2016 без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В даному судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, викладені апеляційній скарзі, просив скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.04.2016 та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Також подав клопотання про долучення до матеріалів справи практики ВГС України.

Представники відповідача підтримали доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просили залишити рішення місцевого господарського суду без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, подали доповнення до відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.04.2016 у справі № 907/74/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у серпні 2015 року по залізничній накладній №37833324 зі станції ОСОБА_4 Львівської залізниці ПАТ Закарпатвтормет відправило на адресу ПАТ «МК «Азовсталь» на станцію Сартана Донецької залізниці у вагоні № 60384633 лом чорних металів вагою, як вказано в накладній - 55 140 кг. Масу визначено на вагонних вагах.

Як вбачається з виписки із книги зважування на вагонних вагах станції ОСОБА_4зал.ф. ГУ-36 від 08.08.2015, вагон № 60384633 на станції ОСОБА_4 зважувався за участю представників залізниці та представника відповідача. При зважуванні була встановлена вага вантажу нетто 65 140, 00 кг. Саме така вага зафіксована у поданих відповідачем супровідних документах - документ про якість № 45, посвідчення про вибухобезпечність № 45, протокол радіаційного контролю № 45.

Як пояснювали представники відповідача в судовому засіданні, вказаний вагон, відповідно до п. 10 Правил приймання вантажів до перевезень зважувався із зупинкою і розчіплення. Пояснювали, що іншого способу (без розчіплення) застосовано не могло бути, оскільки вагон був лише один.

При проходженні вагону через станцію Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці, на підставі ст. 24 Статуту залізницею проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено, що маса вантажу у вищезазначеному вагоні не відповідає масі вказаній відправником у накладній.

За результатами перевірки станцією Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці складений комерційний акт РА №009161/515/931 від 11.08.2015.

У зв'язку з виявленням факту неправильного зазначення у залізничній накладній маси вантажу, залізницею на підставі ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України нарахований відповідачу штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати в загальній сумі 172 925, 00 грн (34585 * 5 = 172 925, 00 грн).

Відповідно до статей 909 ЦК України та 307 ГК України, за договором перевезення вантажу залізниця зобов'язується доставити ввірений їй відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За вимогами ч. 5 ст. 307 ГК України, які кореспондуються з вимогами ч. 4 ст. 909, ч. 1 ст. 920 ЦК України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначається транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Статуту залізниць України передбачено, що обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом визначає Статут залізниць України.

Згідно з ст. 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 23 Статуту залізниць України визначено, що відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Згідно з ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

За ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.3 Правил оформлення перевізних документів (далі - Правила), на кожне відправлення вантажу відправник повинен подати станції навантаження накладну (комплект перевізних документів).

Як вказувалось вище, в залізничній накладній №3783324 у вагоні №60384633 зазначено масу вантажу 55 140 кг.

На попутній станції Нижньодніпропетровськ-Вузол Придніпровської залізниці було проведено перевірку маси вантажу, під час якої було виявлено що маса вантажу у вагоні № 60384633 не відповідає масі, вказаній відправником у накладній та складено комерційний акт РА №009161/515/931 від 11.08.2015, відповідно до якого за результатами переважування вагону №60384633 в статичному режимі, двічі на 150-тонних вагонних вагах станції Нижньодніпропетровськ-Вузол Придніпровської залізниці (державна повірка від 15.10.2014) виявилось, що переваженні вага брутто складає 88 000, 00 кг, тара по документу 23 060, 00 кг, нетто 64 940, 00 кг, що більше ваги зазначеної в документі на 9 800, 00 кг.

В комерційному акті також містяться відомості про те, що за документами значиться навал, лом чорних металів, нанесено маркування вапном, маркування не порушено. Навантаження в вагоні нерівномірне, нижче бортів на 40-50 см, вантаж пакетований, заглиблень немає, вагон бездверний, розгрузочні люки з обох сторін закриті, люки укручені, в технічному відношенні справний. Вантаж прибув з охороною. Також 11.08.2015 був складений акт загальної форми.

Поряд з цим, як пояснювали представники відповідача та не спростував представник позивача, товарний касир при накладання ЕЦП випадково змінила дані у залізничній накладній. Виявила свою помилку і внесла виправлення шляхом відправлення телеграми 09.08.2015, про що працівники позивача мали зробити відмітку в залізничній накладній.

Пунктом 1.3. Правил оформлення перевізних документів, передбачено, що в разі якщо б неправильні відомості до накладної були внесені відправником, то відправник після перевірки залізницею зобов'язаний заповнити новий перевізний документ. Ніякі виправлення зі сторони відправника не допускаються. Залізниця б не наклала ЕЦП (електронний цифровий підпис) на неправильні дані.

Той самий п. 1.3. Правил оформлення перевізних документів, дозволяє вносити зміни до перевізного документу залізниці, якщо вона зробила помилку.

Але ті помилково занесені попередні дані збереглись у накладній, як того вимагає законодавство. Накладної з правильною масою 65 140, як зазначив відповідач, не існує, адже виправлення було внесено працівником залізниці при накладанні ЕЦП.

В архіві ЕД збереглись дані, які зберіг товарний касир залізниці, зі зробленою ним помилкою. Автоматично саме такі дані відображаються і в електронній системі відправника.

Тобто в даному випадку позивач не виявив неправильне зазначення у накладній маси, адже згідно з телеграмою залізниці маса вантажу, зазначена у накладній, вважається вірною - 65 140, 00 кг, а вага за комерційним актом - 64940 (різниця 200 кг) є в межах норми природної втрати вантажу. Більше того, у всіх супроводжуючих документах була вказана правильна маса вантажу.

Також, слід зазначити, що саме залізниця перевіряє правильність оформлення накладної відповідно до додаткової угоди 2 до договору № 134 від 07.11.2013 про організацію перевезень вантажів, укладеного залізницею та відповідачем. П. 9.4 якого передбачає, що залізниця здійснює перевірку ЕПД та повідомляє вантажовласника про результати перевірки, а п. 9.5 вказує, що при негативних результатах перевірки вантажовласник отримує засобами телефонного звязку інформацію про зміст помилки, коригує помилкові дані в ЕПД, підписує його та повторно відправляє залізниці.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відомості даного комерційного акта не можуть бути належним доказом у справі так як позивач при здійсненні контрольного переважування застосував інший спосіб зважування, аніж той, який сам же позивач застосував при зважуванні вантажу при його прийманні до перевезення на ст. Мукачево.

Пунктом. 10 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що метали всіх найменувань які перевозяться навалом зважуються із зупинкою і розчепленням вагонів Відповідно до ДСТУ 4121 -2002 металобрухт визначається як метали чорні вторинні, крім того відповідно до Українського класифікатора товарів зовнішньоекономічної діяльності УКТ ЗПТ відходи та брухт чорних металів відносяться до ОСОБА_3 72 Чорні метали та мають свій особистий код 7204. Таким чином, брухт чорних металів (металобрухт) і за внутрішньодержавним стандартом, і за зовнішньоекономічною класифікацією відноситься до чорних металів.

Однак, на ст. Нижньодніпровськ-Вузол, зважування вагону проводилось в статичному режимі без розчеплення вагонів, що є порушенням п. 10 Правил приймання вантажів до перевезення.

Більше того, слід зазначити, що як вбачається з технічного паспорта засобу ваговимірювальної техніки № 14 вагонні ваги, на яких проводилось переважування вагону №60384633, такі проходили останню державну перевірку 15.10.2014. Поряд з цим, п. 12 технічного паспорта передбачено, що інтервал між оглядами-перевірками становить 6 місяців, отже плановий огляд-перевірка повинна була проводитись не пізніше 15.04.2015. Однак, відомостей про таку перевірку технічний паспорт не містить. З огляду на викладене, судова колегія ставить під сумнів точність визначення маси залізницею на вказаних вагах.

Також колегія суддів погоджується з висновком, що комерційний акт суперечить і п.10 Правил складання актів, відповідно до якого, комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи) і працівник станції який особисто здійснював перевірку.

Комерційний акт підписано заступником начальника станції ОСОБА_5, прийомоздавачем ОСОБА_6 та приймальником поїздів ОСОБА_7 Вказано, що завідувача вантажного двору по штатному розпису немає.

Доводи скаржника, що комерційний акт повинні підписати 3 працівники залізниці, перелік посад яких не є нормативно вичерпним є безпідставними, оскільки п. 10 Правил складання актів чітко передбачено посади трьох осіб, які мають право підписувати комерційні акти, а також зазначено, що у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

В даному випадку лише зам. ДС ОСОБА_5 (заступник начальника станції) є особою, яка уповноважена складати комерційний акт. Інші особи, а саме АРГ (агент розыска грузов) Жукова, приймальник поїздів ОСОБА_7 та прийомоздавач ОСОБА_6 у разі необхідності могли бути залучені до перевірки вантажу і підписання акта, але не замість, а крім осіб, визначених п.10 Правил складання актів.

Як вказувалось вище, в комерційному акті зазначено, що штатним розписом не передбачено посади завідувача вантажного двору. Однак, п. 10 надано можливість підпису комерційного акту і іншим особам, зокрема, начальнику вантажного району, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи. Скаржником не надано жодних доказів, що вказаних посад також не передбачено штатним розкладом, або їх обовязки покладено на інших осіб чи на приймальника поїздів ОСОБА_7 чи прийомоздавача ОСОБА_6.

Крім того, з комерційного акта не вдається за можливе встановити хто з працівників станції здійснював особисту перевірку маси вантажу, оскільки в такому лише зазначено, що перевірка здійснювалась в присутності начальника станції ОСОБА_5, прийомоздавача ОСОБА_6, приймальника поїздів ОСОБА_7 та АРГ Жукової, яка акт взагалі не підписала.

Колегія суддів звертає увагу скаржника, що ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Тягар доказу покладно на особу, яка посилається на певні обставини.

Однак, скаржником не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів підписання акту уповноваженими на це особами.

Відтак, з урахуванням наявності телеграми залізниці, яка підтверджує правильність ваги нетто 65 140 кг, невірного способу зважування вантажу залізницею, відсутності доказів проходження вагами планової перевірки, недоліків комерційного акта, який є тільки одним із доказів, який оцінюється у сукупності з усіма іншими доказами у справі, участю представників залізниці у зважуванні вагонів та узгодженні ними відомостей по зважуванню, що підтверджується даними накопичувальної картки, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне також зазначити, що рішення суду повинно бути не просто формально законним, а й справедливим за своєю суттю.

Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, спростовуються матеріалами справи та вищевикладеним.

Відповідно до ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Статтею 32 ГПК України передбачено, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

У звязку з відсутністю доказів, які б обґрунтовували правомірність та підставність заявленого позову, апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Закарпатської області відповідає законодавству, матеріалам та дійсним обставинам справи, а тому не вбачає підстав його для зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 13.04.2016 у справі № 907/74/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2. Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повна постанова складена 08.08.2016

Головуючий суддя Юрченко Я.О.

Суддя Зварич О.В.

Суддя Хабіб М.І.