РІШЕННЯ

02 серпня 2016 року Справа № 913/724/16

Провадження №15/913/724/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтохімінвест, м.Сєвєродонецьк Луганської області

до ОСОБА_1 міської ради, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання недійсною додаткової угоди б/н від 06.06.2012 до договору оренди землі

Суддя Смола С.В.

Секретар судового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача ОСОБА_2 представник за довіреністю, довіреність №1 від 12.05.2016;

від відповідача представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю Нафтохімінвест звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_1 міської ради про визнання недійсною додаткової угоди б/н від 06.06.2012 до договору оренди землі №77 від 07.10.2010.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.06.2016 було порушено провадження у справі та її розгляд призначений на 29.06.2016.

Відповідач відзивом б/н від 24.06.2016 вимоги позову відхилив, посилаючись на те, що рішення ОСОБА_1 міської ради №431 було чинним в певний проміжок часу з 01.07.2011 по 01.04.2014; що посилання позивача на постанову пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 Про судове рішення в адміністративній справі є необґрунтованим та безпідставним; що скасування акта субєкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням; що в рішеннях судів першої та касаційної інстанцій не сказано, що рішення №431 скасоване з моменту його прийняття; також відповідач просив суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 29.06.2016 розгляд справи відкладено на 14.07.2016.

Позивач клопотанням б/н від 14.07.2016 просив визнати поважними підстави пропуску строку для звернення до суду з даним позовом.

Позивач запереченням на відзив б/н від 12.07.2016 доводи відповідача відхилив та просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.07.2016 розгляд справи відкладено на 02.08.2016.

Відповідач в судове засідання не прибув, причин неявки суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

У судовому засіданні 02.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням ОСОБА_1 міської ради від 30.09.2010 №4536 Про переоформлення в оренду земельної ділянки ТОВ Нафтохімінвест, зокрема, передано в довгострокову оренду строком на 25 років земельну ділянку кадастровий №:05:034:0014 площею 0,2438 га за адресою: вул.Лисичанська, б.2, м.Сєвєродонецьк Луганської області; зобовязано Товариство з обмеженою відповідальністю Нафтохімінвест в двотижневий термін укласти у письмовій формі договір оренди землі та надати для організації державної реєстрації в Управління Держкомзему у м.Сєвєродорнецьк Луганської області.

07.10.2010 між ОСОБА_1 міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю Нафтохімінвест було укладено договір оренди землі №77, державна реєстрація від 19.10.2010 за №77.

Відповідно до п.1 договору орендодавець на підставі рішення ОСОБА_1 міської ради за №4536 від 30.09.2010 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі, які використовуються в комерційних цілях (під будівлю спортивно-оздоровчого комплексу), яка знаходиться за адресою: м.Сєвєродонецьк, вул.Лисичанська, б.2

В оренду передається земельна ділянка площею 0,2438 га. В тому числі: капітальна одноповерхова споруда 0,1852 га, під проходи, проїзди та площадки 0,0433 га, під зеленими насадженнями 0,0153 га (п.2 договору).

Згідно з п.5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий №:05:034:0014 становить 642998 грн 12 коп.

Відповідно до п.8 договору його укладено на 25 років, строком по 29.09.2035 включно. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмірі: 25719 грн 92 коп. на рік, що складає 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (п.9 договору).

Згідно з п.34 договору зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується у судовому порядку.

06.06.2012 між сторонами була укладена додаткова угода б/н до договору оренди землі №77 від 07.10.2010.

В додатковій угоді зазначено, що вона укладена на виконання рішення сесії ОСОБА_1 міської ради №431 від 29.03.2011 Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста ОСОБА_1, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_3, села Воєводівка та керуючись рішенням сесії ОСОБА_1 міської ради Про затвердження коефіцієнтів орендної плати за земельні ділянки, які передаються в оренду з земель міської ради від 28.04.2011 за №516, відповідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки від 11.05.2011.

Згідно з п.1 вказаної додаткової годи п.5 розділу Обєкт оренди змінено на Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий №:05:034:0014 становить: 1636726 грн 92 коп..

Пункти 9, 11 договору оренди землі змінено на: Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі з 01.07.2011 49101 грн 81 коп. на рік, що складає 3% від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі з 01.07.2011 4091 грн 82 коп. протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Відповідно до п.3 додаткової угоди вона є невідємною частиною договору і діє з 01.07.2011.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких в т.ч. відноситься і визнання правочину недійсним.

Предметом розгляду даної справи є питання недійсності правочину - додаткової угоди б/н від 06.06.2012, державна реєстрація від 24.07.2012 за №01022, до договору оренди землі №77 від 07.10.2010, державна реєстрація від 19.10.2010 за №77.

Згідно з ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

Згідно з ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Абзацами 1-2 пп.2.1 п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними передбачено, що правовідносини, повязані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України Про оренду землі, Про приватизацію державного майна, Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), Про іпотеку, Про страхування, Про банки і банківську діяльність, Про передачу обєктів права державної та комунальної власності та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

У пп.2.9 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними зазначено, що у розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, повязаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно із ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з абзацом 2 ч.1 ст.15 Закону України Про оренду землі істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч.1 ст.15, ст.21 Закону України Про оренду землі.

Також за пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.288.1., 288.4. ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.4., пп.288.5.1., 288.5.2. п. 288.5. ст.288 Податкового кодексу України (в редакції на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких обєктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів-чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України Про оренду землі внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України Про оренду землі вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди.

Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

За ч.2 ст.18 Закону України Про оцінку земель нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років; ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України Про оцінку земель визначено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У відповідності до положень ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 cт.26 Закону України Про місцеве самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Як встановлено приписами ч.1 ст.73 Закону України Про місцеве самоврядування акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Реалізовуючи виключні повноваження в земельних правовідносинах, ОСОБА_1 міська рада прийняла рішення №431 від 29.03.2011 Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста ОСОБА_1, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_3, села Воєводівка.

Постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 у адміністративній справі №2а/1227/3807/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма ЛІА ЛТД до ОСОБА_1 міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення ОСОБА_1 міської ради №431 від 29.03.2011, що набрала чинності 01.04.2014, вказане рішення ОСОБА_1 міської ради було визнано протиправним та скасовано.

01.04.2014 ухвалою Вищого адміністративного суду України залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 у адміністративній справі №2а/1227/3807/2012.

Відповідно до пп.10.2 п.10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7 Про судове рішення в адміністративній справі зазначено, що із змісту статті 162 КАС України випливає, що в разі задоволення позову про визнання протиправним рішення субєкта владних повноважень чи його окремих положень суд повинен зазначити про це в судовому рішенні та одночасно застосувати один із встановлених законом способів захисту порушеного права позивача: про скасування або визнання нечинними рішення чи окремих його положень.

Скасування акта субєкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.

Визнання ж акта субєкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Суд визначає, що рішення субєкта владних повноважень є нечинним, тобто втрачає чинність з певного моменту лише на майбутнє, якщо на підставі цього рішення виникли правовідносини, які доцільно зберегти.

Оскільки рішення №431 від 29.03.2011 було скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі - у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати. У зв?язку з цим не можуть існувати за спірною додатковою угодою зобов?язання з оплати розміру орендної плати за землю за відсутності, скасування судом розміру нормативної грошової оцінки землі, яка є основою визначення земельного податку та орендної плати за землю в договорі.

Тобто, розмір орендної плати, яка була зазначена у спірній додатковій угоді і яка є регульованою ціною, було визначено неправомірно, на підставі грошової оцінки земельної ділянки, затвердження якої в подальшому було скасовано. При цьому, скасовуючи рішення судом, зокрема, було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 міська рада Луганської області не дотрималась вимог закону про захист охоронюваних прав та інтересів всіх землекористувачів міста ОСОБА_1 у сфері публічно-правових відносин на підставі повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, встановлення нового розміру орендної плати у зазначених розмірах не відповідають вимогам чинного на той час законодавства.

Відносно доводів відповідача стосовно пропуску позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відтак, днем початку перебігу вказаного строку є дата набрання законної сили постановою суду, якою скасовано рішення №431 від 29.03.2011, що було підставою для укладення спірної додаткової угоди, а саме - 01.04.2014 (дата прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали, якою залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 про скасування рішення №431 від 29.03.2011).

З огляду на викладене, Товариство з обмеженою відповідальністю Нафтохімінвест звернулось до місцевого господарського суду із позовною заявою 14.06.2016, тобто, в межах встановленого ст.257 Цивільного Кодексу України трирічного строку позовної давності, тому клопотання позивача про визнання поважними підстави пропуску строку для звернення до суду б/н від 14.07.2016 судом не розглядається.

Такої правової позиції дотримуються Вищий господарський суд України у постановах по справах №922/4505/2014 від 31.03.2015, №922/4130/14 від 14.04.2015, №922/4310/14 від 13.05.2015, №922/46/15 від 21.07.2015, №922/1113/15 від 19.08.2015, №922/5451/14 від 17.09.2015, №913/23/15 від 21.10.2015, №913/27/15 від 04.11.2015, №913/182/15 від 10.11.2015, №913/180/15 від 19.11.2015, №913/26/15 від 19.11.2015, №913/497/15 від 24.12.2015, №913/19/15 від 29.12.2015, №913/183/15 від 25.01.2016, №913/181/15 від 27.01.2016, №913/610/15 від 10.02.2016, №913/419/15 від 24.02.2016, №913/184/15 від 01.03.2016, №913/296/15 від 01.03.2016, №913/41/15 від 15.03.2016, №913/25/15 від 31.03.2016, №913/746/15 від 17.05.2016.

Необґрунтованими суд вважає і доводи відповідача відносно того, що рішення ОСОБА_1 міської ради №431 було чинним в певний проміжок часу з 01.07.2011 по 01.04.2014, оскільки воно було скасоване як протиправне, а відтак з моменту його прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі у вигляді внесення змін до договорів оренди землі в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та відповідно, розміру орендної плати.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню.

Господарський суд зазначає, що відповідно до приписів ст.236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №3-195гс15, частиною 3 ст.207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобовязання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення. Якщо ж за змістом зобовязання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобовязання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняється на майбутнє, а не з моменту укладення.

Судовий збір покладається на відповідача, згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтохімінвест до ОСОБА_1 міської ради задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною з моменту її укладення додаткову угоду б/н від 06.06.2012 до договору оренди землі №77 від 07.10.2010, державна реєстрація від 19.10.2010 за №77, який укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю Нафтохімінвест та ОСОБА_1 міською радою.

3. Стягнути з ОСОБА_1 міської ради, Бульвар дружби народів (вул.Леніна), б.32, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 26204220, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Нафтохімінвест, вул.Ломоносова, б.3, м.Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 31845423, судовий збір у сумі 1378 грн 00 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 04.08.2016.

Суддя С.В. Смола