РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р. Справа № 918/258/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Юрчук М.І. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2016 року у справі № 918/258/16 (суддя Політика Н.А.)

за позовом Міністерства оборони України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Арм-Еко"

про стягнення пені в сумі 8236,79 грн.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1, за довіреністю,

В судовому засіданні від 08.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

06.04.2016 року Міністерство оборони України звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 "АРМ-ЕКО" про стягнення з останнього пені в розмірі 8236,79 грн.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 16.05.2016 року відповідний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 "АРМ-ЕКО" на користь Міністерства оборони України пеню в розмірі 1647,36 грн. та 1378,00 грн. витрат по оплаті судового збору, в решті позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 6589,43 грн. відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить останнє скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Мотивуючи звернення з апеляційної скаргою до суду апеляційної інстанції скаржник зазначив, що судом першої інстанції, на думку останнього, неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Від представника скаржника на адресу апеляційного господарського суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі останнього.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, зважаючи на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що 26.06.2016 року між позивачем (замовник) та відповідачем (постачальник) укладено договір №286/2/15/30 про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України).

Згідно п. 1.1. укладеного договору постачальник зобов'язується у 2015 році поставити замовнику електричні побутові, інші, н.в.і.у. Лот.5. Котли електричні харчоварильні 100 л. (Котел харчоварильний електричний КЭ-100Э), (товар) зазначений у специфікації, а замовник, у свою чергу, забезпечити приймання та оплату товару в кількості, у строки. Ціна, кількість та строки постачання товару визначаються специфікацією. Згідно специфікації строк поставки товару до 30.06.2015 року включно.

Згідно умов укладеного договору, ціна останнього становить 571999,20 грн., у тому числі: без ПДВ - 476666 грн., ПДВ - 9533,20 грн. (за загальним фондом).

Згідно п. 4.1. договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 20 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаного керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

Пунктом 7.2. договору сторони передбачили, що у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 7.3. договору.

Зокрема, згідно п. 7.3.7. договору за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмір 0,1 відсотка вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором щодо поставки товару виконав 27.07.2015 року, 30.07.2015 року, 04.08.2015 року, що підтверджується актами приймання № 24, № 224, № 171. Відтак, відповідач не поставив позивачу товар у строк, встановлений у специфікації - до 30.06.2015 року (включно), чим порушив умови договору, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача пені в розмірі 8236,79 року.

Крім того, відповідач звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення розміру пені та визначення її в розмірі 20% від суми позовних вимог.

Рішенням від 16.05.2016 року суд першої інстанції відповідний позов задовольнив частково та стягнув з відповідача на користь позивача пеню в розмірі 1647,36 грн. та 1378 грн. витрат по оплаті судового збору, а в решті позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 6589,43 грн. відмовив.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції, перевіривши висновки суду першої інстанції при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про правомірність останніх, з огляду на наступне.

Як встановлено судом та зазначено вище, між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Згідно ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено вище та передбачено умовами укладеного між сторонами договору, а саме п. 7.3.7., за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмір 0,1 відсотка вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

В силу ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобов'язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч.ч. 4, 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Позивачем нараховано відповідачу 8236,79 грн. пені за періоди з 01.07.2015 року по 29.07.2015 року, з 01.07.2015 року по 26.07.2015 року, з 01.07.2015 року по 30.07.2015 року, пеня у зазначена у даному розмірі є підставною та підтверджена матеріалами справи, з чим погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши перевірку дослідження судом першої інстанції правильності заявленої позивачем суми пені.

Як зазначено вище, відповідачем в суді першої інстанції заявлене клопотання про зменшення розміру пені та визначення її в розмірі 20% від суми позовних вимог. В обґрунтування відповідного клопотання відповідач зазначив, що станом на 21.05.2015 року (дата проведення переговорів під час переговорної процедури закупівлі) останній був готовий поставити товар у строки, передбачені для такої закупівлі. Однак, з незалежних від відповідача обставин, договір про поставку товарів для державних потреб (за кошти Державного бюджету України) № 286/15/30 від 26.06.2015 року був укладений лише 26.06.2016 року, а без нього у відповідача були відсутні правові підстави для поставки товарів. ОСОБА_2 "Арм-Еко", ані Міністерство оборони України не могли вносити зміни до вищезазначеного договору в частині продовження строків поставок товарів, оскільки це було б порушенням ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 10.04.2014 року (в редакції від 09.05.2015 року). Крім того, відповідач зазначив, що у результаті порушення останнім строків поставки товарів, позивач не повідомляв про завдання будь-яких збитків. В суді першої інстанції представник позивача зазначений факт не заперечив.

Як встановлено ч. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Відповідні норми закону не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Згідно п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що, вирішуючи, у тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Наявність будь-яких збитків, викликаних простроченням відповідача, позивачем не доведена ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, подібні вимоги позивачем не заявлялися, а відтак, суд першої інстанції, з яким повністю погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, правомірно зменшив нараховану позивачем пеню за несвоєчасну поставку товару та визначив її в розмірі 20% від суми позовних вимог - 1647,36 грн.

В силу ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Відповідно до п.3.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по справі), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

Враховуючи той факт, що позивач протягом розгляду справи не сплатив судовий збір за подання апеляційної скарги у термін, визначений ухвалою апеляційного господарського суду, колегія суддів вважає за необхідне стягнути судовий збір за розгляд апеляційної скарги в сумі 1378 грн. при прийнятті судового рішення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення господарського суду Рівненської області від 16.05.2016 року у справі № 918/258/16 - без змін.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, ) на користь Державного бюджету України 1378 грн. витрат по сплаті судового збору за перегляд апеляційної скарги.

3. Доручити господарському суду Рівненської області видати відповідний наказ.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Тимошенко О.М.