ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

03.08.2016 Справа № 920/674/16

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В., при секретарі судового засідання Даніловій Т.А., розглянувши матеріали справи № 920/674/16

за позовом: Приватного виробничо-комерційного підприємства "Авангард-Н",

м.Суми

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне

науково-виробниче об'єднання", м.Суми

про стягнення 25 508 грн. 74 коп.

Представники сторін:

від позивача: Нигроєнко І.Л. - директор (рішення від 19.04.2010 № 19);

від відповідача: Похилько Л.В. (довіреність від 29.12.2015 № 18-40/1637).

Суть спору: позивач подав позовну заяву від 05.07.2016 № 74, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборггованість в сумі 25 508 грн. 74 коп., в тому числі: основний борг в сумі 22 148 грн. 40 коп., пеню в сумі 1 107 грн. 42 коп., 3% річних в сумі 458 грн. 90 коп., інфляційних збитків в сумі 1 794 грн. 02 коп., а також судовий збір.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні пояснення, в яких зазначив, що дійсно роботи виконувались за договором підряду від 21.07.2014 № 8/1400108, але проти задоволення позовних вимог заперечує, просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач надав усні пояснення, в яких наполягав на задоволенні позовних вимог.

Враховуючи достатність часу, наданого прокурору позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив:

21 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" та приватним виробничо-комерційним підприємством "Авангард-Н" укладено договір підряду № 8/1400108.

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобов'язувався виконати роботи по ремонту приміщення адміністративно-побутового корпусу компресорної станції цеху № 131 відповідача інв. № 04512, та передати результати робіт у власність відповідачу, а відповідач в свою чергу зобов'язувався своєчасно прийняти та оплатити роботи.

Згідно з п. 2.1. договору договірна ціна робіт становила 67 165 грн. 20 коп.

Пункотом 2.3 договору передбачено, що договірна ціна може змінюватись за згодою сторін, шляхом підписання додаткової угоди до договору.

З матеріалів справи вбачається, що в подальшому додатковою угодою від 23.07.2015 № 3, сторонами було внесено зміни до договору та п. 2.1 договору викладено в наступній редакції:

"Договірна ціна робіт складає 82737 грн. 60 коп., в тому числі ПДВ, враховуючи вартість результатів робіт, в тому числі додаткових, а також витрати у відповідності з умовами виконання робіт".

Пунктом 3.1 договору сторони погодили умови розрахунку за виконані роботи, відповідно до яких відповідач здійснює оплату в наступному порядку:

- 20% загальної вартості договору, - авансовий платіж в сумі 13 433 грн. 04 коп., протягом 7 банківських днів з моменту отримання від позивача рахунку;

- 70% від вартості виконаних на протязі звітного місяця робіт, прийнятих згідно договору, не пізніше 20 банківських днів з моменту підписання актів виконаних робіт;

- кінцевий розрахунок за договором, - після оформлення акта готовності об'єкта, не пізніше 20 днів після повного виконання робіт.

Прийом виконаних позивачем робіт оформлюється актами виконаних робіт за формою № КБ-2в і довідкою № КБ-3 та здійснюється протягом 3-х днів з моменту їх підписання (п. 12.1.2 договору).

Факт надання послуг позивачем та відповідно прийняття послуг відповідачем підтверджується матеріалами справи, зокрема актами приймання виконаних будівельних робіт за формою № КБ-2 в, які підписані та скріплені печатками обох сторін без буд-яких зауважень щодо якості виконаних робіт, зокрема:

- акт № 1 за липень 2015 на суму 33907 грн. 30 коп.,

- акт № 2 за липень 2015 на суму 3043 грн. 20 коп.,

- акт № 3 за серпень 2015 на суму 21194 грн. 40 коп.,

- акт за вересень 2015 на суму 21879 грн. 60 коп., всьго на загальну суму 101218 грн. 80 коп.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в ході фактичного виконання договору сторони досягли згоди щодо зменшення загальної суми договору до 80 024 грн. 40 коп. з ПДВ.

Матеріалами справи підтверджується, що в рахунок оплати за виконані за договором роботи відповідачем в перід з 26.05.2015 по 12.08.205 було здійснено часткову оплата на загальну суму 57 876 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 12.2.3. договору за результатами закінчення виконання всього комплексу робіт Комісія складає Акт готовності об'єкта, який є підставою для проведення остаточних розрахунків по договору відповідно до п. 3.2. Договору.

Як свідчать матеріали справи, 30.09.2015 комісією, призначеною розпорядженням по ПАТ № 137 від 29.09.2015, був складений та підписаний акт готовності об'єкту, в якому зазначено, що роботи за договором виконані в повному обсязі та підлягають кінцевій оплаті в сумі 22148 грн. 40 коп. ( а.с. 42).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не розрахувався за виконані роботи до 20 жовтня 2015 року, у зв'язку з чим заборгованість останнього перед позивачем становить 22 148 грн. 40 коп.

Відповідно до п. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За приписами частини першої статті 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Згідно з ч. 8 ст. 193 Господарського кодексу України, управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до частини четвертої статті 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Акти приймання-передачі є документами первинного бухгалтерського обліку, які фіксують здійснення господарської операції.

Доказів заявлення про недоліки у виконаних позивачем роботах, неякісного чи не в повному обсязі виконання робіт відповідачем не подано.

Відсутність своєчасно висловлених зауважень до виконаних робіт, підписання відповідачем 30.09.2015 акта готовності об'єкту, свідчить про прийняття робіт та, відповідно, виникнення у відповідача обов'язку щодо їх оплати.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобовязання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 222 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Судом встановлено, що факт виконання позивачем та прийняття відповідачем виконаних робіт на загальну суму 22 148 грн. 40 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. При цьому відповідач не розрахувався за виконані роботи, чим порушив права та охоронювані законом інтереси позивача.

Відповідачем не подано доказів сплати боргу чи аргументованих заперечень проти вимог позивача.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань стосовно оплати виконаних позивачем робіт, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 22 148 грн. 40 коп. заборгованості за виконані роботи відповідно до укладеного між сторонами договору від 21.07.2014 № 8/1400108.

Відповідно до частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 14.3. договору, в разі прострочення оплати за договором відповідач має сплатити позивачу пеню в розмірі 0.1% простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше 5% від загальної суми простроченого платежу.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату виконаних робіт відповідачеві нараховано пеню в загальній сумі 1 107 грн. 42 коп.

Відповідач контррозрахунку пені не надав.

Оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача пені передбачено договором, позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 1 107 грн. 42 коп. є обґрунтованими.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачеві нараховано 3 % річних в сумі 458 грн. 90 коп. та інфляційні збитки в сумі 1 794 коп. 02 коп., виходячи з суми боргу в розмірі 22 148 грн. 40 коп.

Передбачені ст. 625 Цивільного кодексу України наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді сплати 3% річних, від простроченої суми не є неустойкою (пенею), зазначені % є не мірою відповідальності, а платою за безпідставний, не погоджений сторонами строк користування чужими грошовими коштами, а тому ці кошти стягуються незалежно від вини боржника та не залежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Не є неустойкою (штрафом, пенею) й застосуванням до простроченої суми грошового зобов'язання встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, стягувані у зв'язку з таким застосуванням суми, оскільки вони є відшкодуванням збитків, завданих кредитору, внаслідок зменшення його грошових коштів, через зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв'язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов'язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов'язань.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" з огляду на вимоги частини першої статті 47 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Згідно розрахунку, здійсненого судом загальний розмір інфляційних втрат складає 1774 грн. 75 коп., розмір пені та 3% річних за розрахунком суду перевищує максимальний розмір таких нарахувань. Розрахунок здійснений судом за допомогою програми ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.1.3 Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016.

Розрахунки суду долучені до матеріалів справи.

Відповідач контррозрахунок зазначених нарахувань суду не надав.

Перевіривши обставини, пов'язані з правильністю здійснення розрахунку, враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо своєчасної оплати виконаних робіт, оскільки право позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних збитків передбачене діючим законодавством України, суд вважає правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 458 грн. 90 коп., інфляційних збитків в сумі 1 774 грн. 75 коп.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 19 грн. 27 коп. інфляційних нарахувань суд відмовляє за їх необґрунтованістю.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» (40004, м. Суми, вул. Горького, 58, код 05747991) на користь Приватного виробничо-комерційного підприємства «Авангард-Н» (40020, м.Суми, вул. Курська, 18 А, код 30759920) 22 148 грн. 40 коп. - заборгованості за виконані роботи, 1 774 грн. 75 коп. - інфляційних збитків, 458 грн. 90 коп. - 3 % річних, 1107 грн. 42 коп. - пені, 1 378 грн. 00 коп. судового збору.

3.В іншій частині позовних вимог щодо стягнення 19 грн. 27 коп. інфляційних нарахувань - відмовити.

4.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 08.08.2016

Суддя С.В. Заєць