ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

09.08.16р. Справа № 904/65/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум", м. Київ

до Приватного підприємства "Агрофірма Катеринівська 1", с. Катеринівка

про стягнення 1 926 566,18 грн.

Суддя Петренко Н.Е.

секретар судового засідання Шевцова В.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 397 від 26.11.15р.

СУТЬ СПОРУ:

Ухвалою господарського суду від 05.01.16р. порушено провадження у справі № 904/65/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Скела Терциум" (далі - позивач) до Приватного підприємства "Агрофірма Катеринівська 1" (далі - відповідач) про стягнення 1 926 566,18 грн. Справу призначено до розгляду на 09.02.16р.

Ухвалою господарського суду від 09.02.16р. відкладено розгляд справи на 01.03.16р.

Ухвалою господарського суду від 01.03.16р. зупинено провадження у справі № 904/65/16 до затвердження реєстру вимог кредиторів у справі № 904/564/16 про банкрутство Приватного підприємства "Агрофірма Катеринівська 1".

Ухвалою господарського суду від 07.07.16р. поновлено провадження у справі № 904/65/16, починаючи з 09.08.16р.; справу призначено до розгляду в засіданні на 09.08.16р.

08.08.16р. до суду від арбітражного керуючого ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення.

09.08.16р. повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився, витребувані документи до суду не надав. Жодних пояснень щодо причини неявки або інших клопотань до господарського суду не надходило. Про день, час та місце розгляду справи позивач повідомлений належним чином, що підтверджує повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 102).

Враховуючи зазначене, господарський суд прийшов до висновку про те, що повноважний представник позивача у судове засідання не з'явився та не подав витребувані судом документи без поважних причин, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні без участі повноважного представника позивача за наявними в ній матеріалами.

В свою чергу, повноважний представник відповідача у судовому засіданні зазначив про те, що позивач не звертався до розпорядника ПП "Агрофірма Катеринівська 1" або до суду з заявою про визнання грошових вимог. Ухвалою господарського суду від 30.05.16р. у справі № 904/564/16 про банкрутство ПП "Агрофірма Катеринівська 1" затверджено реєстр вимог кредиторів. Посилаючись на ч. 3 ст. 17 ЗУ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" повноважний представник відповідача просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні 09.08.16р. оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення згідно зі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

20.12.13р. між позивачем та відповідачем було укладено договір на постачання природного газу за нерегульованим тарифом № 516 (далі - Договір-1).

30.12.14р. між сторонами було укладено договір на постачання природного газу за нерегульованим тарифом № 100103 (далі - Договір-2).

За умовами п. 1.1. Договору-1 та Договору-2, позивач постачає природний газ (далі - газ) відповідачу в обсягах і порядку, передбачених Договором для забезпечення потреб відповідача, а відповідач оплачує позивачу вартість газу в розмірі, строках та порядку передбачених цим Договором.

Положеннями п. 2.7. Договору-1 та Договору-2 передбачено, що постачання обсягів газу підтверджуються підписаним сторонами актом приймання-передачі газу, що оформлюється на підставі даних показників вузлів обліку.

Як зазначено у п. 2.7.1. Договору-1 та Договору-2 відповідач зобов'язується не пізніше ніж 5 (п'ятого) числа місяця, що настає за місяцем постачання природного газу, подати позивачу для підписання по два примірники акта приймання-передачі підписані та скріплені печаткою відповідача та погоджені з газотранспортним підприємством.

Позивач не пізніше ніж 10 (десятого) числа місяця, що настає за місяцем постачання природного газу, повертає відповідачеві по одному примірнику акта приймання-передачі, що підписані та скріплені печаткою позивача (2.7.2. Договору-1 та Договору-2).

Відповідно п. 2.8. Договору-1 та Договору-2, акти приймання-передачі газу є підставою для розрахунків.

Згідно з п. 4.1. Договору-1, ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладання цього договору становить 4 233,82 грн.

У п. 4.1. Договору-2 зазначено про те, що ціна за 1000 куб.м природного газу на момент укладання цього договору становить 7 221,60 грн.

Пунктом 4.2. Договору-1 та Договору-2 передбачено, що сторони домовились, що відповідно до нормативно-правових актів органів державної влади, постанов НКРЕ, наказів НАК "Нафтогаз України" складові частини загальної вартості за 1000 куб.м. природного газу можуть змінюватись з дня набрання чинності відповідних змін.

Як зазначено у п. 4.5. Договору-1 та Договору-2, оплата вартості за замовлені обсяги газу здійснюється відповідачем, виключно грошовими коштами шляхом перерахування їх на рахунок позивача, наступними плановими платежами:

100% - попередньої оплати вартості місячного обсягу природного газу до 01 числа місяця, в якому здійснюється споживання природного газу.

Датою оплати визначається дата, на яку припадає зарахування коштів на рахунок позивача (п.4.6. Договору-1 та Договору-2).

За приписами п. 4.7. Договору-1 та Договору-2, відповідач сплачує грошові кошти за природний газ на підставі рахунку - фактури, який складається позивачем.

Відповідно до п. 5.2.1. Договору-1 та Договору-2, позивач має право отримувати від відповідача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов Договору.

Згідно п. 5.3.3. Договору-1 та Договору-2, відповідач зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за природний газ на умовах, визначених Договором.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність згідно з Договором і чинним законодавством України (п. 6.1. Договору-1 та Договору-2).

Як зазначено у п. 6.2.1. Договору-1 та Договору-2, у разі недотримання порядку та строків проведення розрахунків визначених п. 4.5 Договору, відповідач зобов'язаний сплатити позивачу крім суми заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних, пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь час прострочення від дня коли зобов'язання мало бути виконано до дня повного погашення незалежно від строків визначених ч. 6 ст. 232 ГК України, та сплатити штраф у розмірі 7% від суми кожного простроченого платежу.

Договір-1 набуває чинності з 01.02.14р. і діє в частині постачання газу до 31.12.14р., а в частині проведення розрахунків за газ - до повного виконання грошових зобов'язань (п. 9.1. Договору-1).

Договір-2 набуває чинності з 01.01.15р. і діє в частині постачання газу до 31.12.15р., а в частині проведення розрахунків за газ - до повного виконання грошових зобов'язань (п. 9.1. Договору-2).

Як зазначає позивач, на виконання умов вищевказаних Договорів останній здійснив поставку газу відповідачу на загальну суму 1 109 884,32 грн., що підтверджують Акти приймання-передачі природного газу від 31.12.14р. та від 31.01.15р., які підписані та скріплені печаткою відповідача без будь-яких зауважень. Внаслідок недобросовісного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договорами щодо оплати, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за поставлений газ у розмірі 1 009 884,32 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань по Договору-1 та Договору-2, в частині своєчасного та повного розрахунку за отриманий природний газ, позивачем на підставі п.6.2.1. Договору-1 та Договору-2 були нараховані пеня у розмірі 416 382,68 грн. та штраф 7% у розмірі 77 691,90 грн.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем були нараховані інфляційні втрати у розмірі 395 547,14 грн. та 3% річних у розмірі 25 059,54 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений газ у розмірі 1 009 884,32 грн., пеню у розмірі 416 382,68 грн., штраф 7% у розмірі 77691,90 грн., інфляційні втрати у розмірі 395 547,14 грн., 3% річних у розмірі 25 059,54 грн.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов'язань по вищезазначеним Договорам на момент розгляду спору до господарського суду не надав. Крім того, відповідач визнав об'єми поставленого газу за спірними Договорами, але просив суд відмовити позиву в їх задоволенні у повному обсязі, виходячи з того, що:

- позивач не виставляв відповідачу рахунки для оплати за поставлений природний газ, і, як наслідок, у відповідача не виникло обов'язку по оплаті за поставлений природний газ;

- позивач не звертався до розпорядника ПП "Агрофірма Катеринівська 1" або до суду з заявою про визнання грошових вимог. Ухвалою господарського суду від 30.05.16р. у справі № 904/564/16 про банкрутство ПП "Агрофірма Катеринівська 1" затверджено реєстр вимог кредиторів.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважного представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Приймаючи рішення господарський суд виходив із наступного.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Положеннями ст. 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

При здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості - є однією із основних засад судочинства (ст. 129 Конституції України).

Згідно із положенням статті 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до статті 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, умови Договорів та обставини справи, господарський суд встановив факт наявності заборгованість за поставлений природний газ.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, 18.02.16р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду було розміщено оголошення про порушення провадження у справі № 904/564/16 про банкрутство Приватного підприємства "Агрофірма Катеринівська 1".

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред'явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов'язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство. Про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника. Цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання. Якщо позивач не звернувся у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, суд, який розглядає позовну заяву, після закінчення тридцятиденного строку з моменту офіційного оприлюднення поновлює позовне провадження та відмовляє у задоволенні позову.

Строк для звернення із заявою про визнання грошових вимог до боржника у справі № 904/564/16 про банкрутство Приватного підприємства "Агрофірма Катеринівська 1", станом на день розгляду справи, закінчився. В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог в межах справи про банкрутство Приватного підприємства "Агрофірма Катеринівська 1" у тридцятиденний строк з дня офіційного оприлюднення відповідного оголошення.

За таких обставин, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 9 постанови від 17.05.2011 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України", роз'яснив, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Аналогічна правова позиція підтримана постановою Вищого господарського суду України від 24.12.2014р. по справі № 904/9428/13, недотримання якої стало підставою скасування постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст. 173, 174, 193, 218 Господарського кодексу України, ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 4, 32-34, 43, 44, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 09.08.16р.

Суддя ОСОБА_3