УХВАЛА

09 серпня 2016 року Справа № 913/664/15

Провадження № 24/913/664/15

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаська індустріальна компанія", м. Красноармійськ Донецької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", м. Сєвєродонецьк Луганської області

Орган оскарження Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 202 156 грн. 52 коп.

Суддя господарського суду Луганської області Рябцева О.В.

Секретар судового засідання-помічник судді Гудей Н.Ф.

у засіданні брали участь:

від позивача представник не прибув;

від відповідача представник не прибув;

від Сєвєродонецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області представник не прибув.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаська індустріальна компанія" звернулось до господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" про стягнення основного боргу за договором поставки від 08.07.2014 № 527/14-3PA в сумі 128 400 грн. 00 коп., пені в сумі 6 420 грн. 00 коп., 3% річних в сумі 3 503 грн. 74 коп., інфляційних втрат в сумі 63 832 грн. 78 коп., всього 202 156 грн. 52 коп.

Рішенням господарського суду Луганської області від 13.10.2015 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

На виконання рішення Товариству з обмеженою відповідальністю "Донбаська індустріальна компанія" 04.11.2015 видано наказ від 30.10.2015 про примусове виконання рішення суду.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 21.12.2015 рішення місцевого суду від 13.10.2015 залишено без змін.

Ухвалою суду від 02.02.2016 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" про відстрочку виконання рішення господарського суду Луганської області від 13.10.2015 у справі № 913/664/15.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" 15.12.2015 звернулось до суду зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, доводи якої ухвалою від 23.02.2016 визнані неправомірними, скаргу відхилено.

Ухвалою суду від 22.03.2016 відстрочено виконання рішення від 13.10.2015 у справі № 913/664/15 на 6 місяців.

12.05.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" звернулось до господарського суду Луганської області зі скаргою на дії Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції та клопотанням про відновлення строку подання скарги, у задоволенні якого ухвалою від 12.05.2016 відмовлено та скаргу залишено без розгляду.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" 25.05.2016 вдруге звернулось до господарського суду Луганської області відповідно до ст. 121-2 ГПК України зі скаргою від 23.05.2016 № б/н (з урахуванням уточнень, поданих 12.07.2016 р. про зміну вимог за скаргою на постанову відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про арешт коштів боржника та від 25.07.2016 р. 25.07.2016 про зміну вимог за скаргою на постанову відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про арешт коштів боржника), в якій просить:

- визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про арешт коштів боржника від 31.03.2016 по зведеному виконавчому провадженню № 49724597, якою накладено арешт на кошти на банківському рахунку боржника № 4734 у Публічному акціонерному товаристві "Перший Український ОСОБА_1";

- визнати недійсною постанову Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції Головного територіального управління юстиції у Луганській області про арешт коштів боржника від 31.03.2016 по зведеному виконавчому провадженню № 49724597, якою накладено арешт на кошти у розмірі 206 199 грн. 65 коп., які знаходяться на банківському рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" № 4734 у Публічному акціонерному товаристві "Перший Український ОСОБА_1" у межах наказу по справі № 913/664/15 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Донбаська індустріальна компанія" основного боргу у розмірі 128 400 грн. 00 коп., пені в розмірі 6 420 грн. 00 коп., інфляційних втрат в розмірі 63 832 грн. 78 коп., 3% річних в сумі 3 503 грн. 74 коп. та судового збору у розмірі 4 043 грн. 13 коп.

Ухвалою від 25.05.2016 р. відновлено процесуальний строк на подання скарги. Скаргу прийнято до розгляду.

На обґрунтування вимог за скаргою відповідач вказує, що в ході виконання наказу суду від 30.10.2015 № 913/664/15, який входить до складу зведеного виконавчого провадження № 49724597, державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції (далі ВДВС Сєвєродонецького МУЮ) винесені постанови від 31.03.2016 про накладення арешту на кошти товариства, що містяться на рахунках, відкритих у фінансових установах: АТ "Райффайзен банк Аваль" у місті Києві, ПАТ "ОСОБА_2 ДБУ", ПАТ "ІНГ ОСОБА_2 Україна", Донецькому обласному управлінні АТ "Ощадбанк", АТ "Ощадбанк", ПАТ "Сбербанк", ПАТ "Укрсоцбанк", ПАТ "ПУМБ". Крім того, постановою від 31.03.2016 державним виконавцем накладено арешт на рахунок товариства № 4734, відкритий у ПАТ "ПУМБ", з якого велося нарахування заробітної плати робітникам Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", у тому числі шахтарям. З цього ж банківського рахунку здійснюється сплата податків та інших обовязкових платежів до Державного бюджету України. Статтею 43 Конституції України передбачено, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом, а ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Частиною 1 ст. 115, ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст. 22, ч.ч. 1, 6 ст. 24, ч. 3 ст. 15 Закону України "Про оплату праці" визначено:

- заробітна плата повинна виплачуватись регулярно в робочі дні, в установлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів;

- керівники підприємств усіх форм власності зобовязані вжити заходів щодо своєчасної виплати заробітної плати та вжиття заходів з погашення заборгованості по її виплаті;

- своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості;

- субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами;

- оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобовязань щодо оплати праці.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 2 ст.10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.49 №95, ратифікованої Україною 04.08.61, ця Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, а якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім'ї.

Таким чином, накладення арешту на рахунки боржника на підставі постанов від 31.03.2016, які призначені для виплати заробітної плати та для обігу коштів соціального страхування в національній валюті, унеможливлює своєчасну виплату заробітної плати, що призводить до порушення конституційних прав громадян, що працюють на підприємстві. Також товариство позбавлене можливості сплачувати податки та інші обовязкові платежі до Державного бюджету України. Крім того, ухвалою суду від 22.03.2016 відстрочено виконання рішення суду від 13.10.2015 у справі № 913/664/15 на 6 місяців. Пунктом 13 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення. 12.04.2016 за супровідним листом товариства копія відповідної ухвали надіслана на адресу ВДВС Сєвєродонецького МУЮ. Згідно ч. 4 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження" протягом строку, на який виконавче провадження зупинено, виконавчі дії не провадяться. ВДВС Сєвєродонецького МУЮ в порушення п. 13 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не зупинено. Заявник вважає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог Закону України "Про виконавче провадження" та інших актів законодавства, які регулюють питання випадків, підстав та умов накладання арешту на кошти під час примусового виконання виконавчого документа, а саме: ч. 1 ст. 6 вказаного Закону, в якій визначено, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Також заявник на обґрунтування своїх вимог посилається на ч. 5 ст. 60 Закону України "Про виконавче провадження", за змістом якої в усіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. З урахуванням викладеного, постанова ВДВС Сєвєродонецького МУЮ, за ствердженням боржника, винесена з порушенням встановленого нормами чинного законодавства порядку здійснення виконавчого провадження, у звязку з чим вона є незаконною, а тому підлягає скасуванню. Аналогічна позиція висловлена Вищим господарським судом України у постанові від 16.04.2016 р. у справі №915/321/13-г та оглядовому листі ВГСУ від 28.01.2016 р. №01-06/131/16.

Позивачем (стягувачем) надані пояснення на скаргу, в яких він заперечує проти доводів скарги, посилаючись на те, що скаржник не обґрунтував неправомірності дій державного виконавця, оскільки норми Закону України "Про виконавче провадження" не містить норм про заборону накладення арешту на ті чи інші рахунки боржника. Не надано також документального підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі перед працівниками товариства.

Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області відзивом від 07.07.2016 № 7352/03-50 просить відмовити у задоволенні скарги, оскільки боржник не скористався правом, наданим ст. 35 Закону України "Про виконавче провадження", на відстрочення проведення виконавчих дій.

Оцінивши надані докази і доводи учасників судового процесу, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги за скаргою з огляду на наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі наказу господарського суду Луганської області від 30.10.2015 № 913/664/15 стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю "Донбаська Індустріальна Компанія" звернувся до Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції з заявою від 13.11.2015 про відкриття виконавчого провадження.

Вказана заява зареєстрована у відділі 17.11.2015.

20.11.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49435850 за вказаним наказом і запропоновано боржнику добровільно виконати постанову до 27.11.2015.

27.11.2015 державним виконавцем винесена постанова про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" виконавчого збору в сумі 20 619 грн. 96 коп.

27.11.2015 державним виконавцем винесено постанову про приєднання виконавчого провадження № 49435850 з примусового виконання наказу від 30.10.2015 № 913/664/15 до виконавчого провадження № 49724597.

В межах зведеного виконавчого провадження № 49724597 державним виконавцем винесені постанови від 31.03.2016 про накладення арешту на грошові кошти товариства, що містяться на рахунках, відкритих у фінансових установах, у тому числі: на рахунок товариства № 4734, відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Перший Український ОСОБА_1" на загальну суму 2 860 257 грн. 80 коп.

Зазначена постанова для виконання надіслана Публічному акціонерному товариству "Перший Український ОСОБА_1" за супровідним листом від 01.04.2016 № 4300.

В цьому листі державний виконавець витребував у триденний строк надати інформацію стосовно залишку коштів на арештованому рахунку.

05.04.2016 державний виконавець надіслав Публічному акціонерному товариству "Перший Український ОСОБА_1" платіжні вимоги про стягнення коштів з арештованого рахунку для виконання.

19.04.2016 Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області одержано лист банку від 13.04.2016 з повідомленням про накладення арешту та відсутність коштів на рахунку.

Матеріалами справи підтверджено, що рахунок № 4734, відкритий на імя ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" в національній валюті у ПАТ "ПУМБ", використовується підприємством для виплати заробітної плати, єдиного соціального внеску та подтків з доходів фізичних осіб.

Згідно довідки заявника станом на 13.06.2016 заборгованість з виплати заробітної плати працівникам складає 50 845 161 грн. 75 коп.

Заявником надані пояснення суду, що ТОВ "ДТЕК Ровенькиантрацит" не інформувало Сєвєродонецький міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, що рахунок № 4734 використовується товариством для виплати заробітної плати.

Статтею 121-2 ГПК України передбачено право стягувача, боржника або прокурора на оскарження дій чи бездіяльності органів Державної виконавчої служби.

Відповідно до п. 9.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII 1 ГПК тощо.

Таким чином, звертаючись до суду зі скаргою заявник повинен обґрунтувати наявність порушеного права (ст.ст. 2, 21 ГПК України) та довести, що це право порушується органом Державної виконавчої служби, а саме його неправомірними діями чи бездіяльністю.

Вимога скаржника про визнання недійсною постанови про арешт коштів свідчить, що він не погоджується з діями державного виконавця.

З приводу неправомірності дій державного виконавця суд вважає доводи заявника безпідставними.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України від 21.04.1999 № 606-XIV "Про виконавче провадження", в редакції Закону України від 04.11.2010 № 2677-VI (далі Закон № 606), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 5 Закону № 606 вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обовязкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

В статті 6 Закону № 606, на яку посилається заявник, вказано, що державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець розяснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Обовязки і права державних виконавців визначені в статті 11 Закону № 606, зокрема, в п. 6 ч. 3 передбачено право державного виконавця у процесі здійснення виконавчого провадження накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Згідно п. 2 ст. 52 Закону № 606 стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Пунктом 3 ст. 65 Закону № 606 врегульовано, що державний виконавець звертає стягнення на кошти боржника - юридичної особи, що перебувають у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки і вклади державний виконавець отримує в податкових органах, інших органах державної влади, підприємствах, установах та організаціях, які зобовязані надати йому інформацію у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача. А в пункті 5 цієї статті відображено, що не підлягають стягненню в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, повязаних із забезпеченням ядерної безпеки" та кошти, що знаходяться на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих на виконання статей 19 1 та 26 1 Закону України "Про теплопостачання" та статті 15 1 Закону України "Про електроенергетику".

Статтею 60 Закону № 606 передбачено порядок зняття арешту з майна:

- особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;

- у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов'язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом.

- з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

- у разі наявності письмового висновку експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв'язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов'язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

- У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз наведених норм не зобовязує державного виконавця при вирішенні питання про арешт коштів зясовувати правовий режим банківських рахунків. У випадках, передбачених Законом №606, інформацію про спеціальні рахунки повідомляють банкам. У будь-якому разі відповідні відомості можуть бути надані зацікавленою особою-боржником. При цьому, заявник не довів, що чинне законодавство передбачає відкриття окремих (спеціальних) рахунків для виплати заробітної плати або що він звертався до держвиконавця з питанням стосовно виплати зарплати своїм працівникам.

За повідомленням ПАТ "ПУМБ", наданим на вимогу суду, вищезазначений рахунок відкритий без спеціального режиму використання для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій та використовується відповідно до п. 5.1 та п. 5.2 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній валюті та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492 (згідно з п. 5.1 за поточними рахунками, що відкриваються банками суб'єктам господарювання в національній валюті, здійснюються всі види розрахунково-касових операцій відповідно до умов договору та вимог законодавства України).

Таким чином, приймаючи спірну постанову про арешт коштів, державний виконавець діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначених Законом № 606.

Аналіз змісту ст. 60 Закону № 606 свідчить про те, що чинне законодавство допускає у разі прийняття державним виконавцем постанов про арешт коштів на законних підставах можливість зняття такого арешту. При цьому, зняття арешту можливе як посадовими особами органу ДВС, так і в судовому порядку в залежності від конкретних обставин.

Посилання позивача на п. 5 ст. 60 Закону № 606, щодо можливості зняття арешту, виключає задоволення вимог про визнання недійсною оскаржуваної постанови, яка прийнята згідно законодавства.

Заявник, як заінтересована особа, не звертався до державного виконавця відповідно до ст. 60 Закону № 606 з приводу зняття арешту, не повідомляв про наявність заборгованості з заробітної плати, відповідно орган стягнення не приймав рішення про відмову у знятті арешту, а відтак не вчинив ні незаконних дій, ні бездіяльності.

Посилання заявника на Оглядовий лист і постанову Вищого господарського суду України розглянуті судом з урахуванням іншої судової практики. Зокрема в постанові ВГСУ від 13.01.2016 № 908/3422/14 з аналогічного питання, висловлена позиція, що скасовуючи спірну постанову з посиланням на положення Конституції України щодо прав особи на оплату праці, Кодексу законів про працю України, Закону України "Про оплату праці" суди не врахували того, що даними нормами матеріального права регулюються трудові правовідносини, в той час як спірні правовідносини, виникли при виконанні судового рішення господарського суду і які регулюються Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.

У будь-якому разі визнання недійсною постанови про арешт коштів на банківському рахунку, на якому відсутні грошові кошти, не забезпечує отримання заробітної плати працівниками підприємства.

З урахуванням викладеного, суд вважає доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", викладені у скарзі від 23.05.2016 № б/н (з урахуванням уточнень, поданих 12.07.2016 та від 25.07.2016) неправомірними, тому скаргу слід відхилити.

На підставі викладеного, керуючись п. 4 ст. 80, ст.ст.86, 121-2 ГПК України, суд

у х в а л и в:

1.Доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит", викладені у скарзі від 23.05.2016 № б/н (з урахуванням уточнень, поданих 12.07.2016 та від 25.07.2016) на дії Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції, визнати неправомірними, скаргу відхилити.

2. В решті первісно заявлених вимог провадження у справі припинити.

Суддя О.В.Рябцева