ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року Справа № 902/1613/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Карабаня В.Я. - головуючого,
Корнілової Ж.О.,
Чернова Є.В.,
розглянувши матеріали касаційної
скаргипублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
напостанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.05.16 та рішення господарського суду Вінницької області від 11.02.16
у справігосподарського суду Вінницької області №902/1613/15
за позовомпублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
докомунального підприємства "Вінницяоблтеплоенерго"
простягнення 2 707 142,19грн. згідно договору №488/14-ТЕ-1,
за участі представників сторін:

від позивача - Єршова С.В.,

від відповідача - Рибаченко І.В.,

У С Т А Н О В И В:

25.11.2013 між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та комунальним підприємством "Вінницяоблтеплоенерго" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №488/14-ТЕ-1, відповідно до умов якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений продавцем на митну територію України за кодом УКД ЗЕД 2711 21 00 00, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями та національними творчими спілками і їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити природний газ на умовах цього договору.

За умовами, визначеними пунктами 2.1, 3.3., 5.2, 11 договору, продавець передає покупцеві з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 року газ обсягом до 6 060,0 тис. куб. м.; покупець не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість; продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта, який є підставою для остаточних розрахунків між сторонами; ціна за 1 000 куб. м. газу становить 1 118,974грн., крім того ПДВ - 17% - 190,226грн., всього з ПДВ - 1 309,20грн.; оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу, а остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу; за порушення зобов'язання по оплаті газу, передбаченого пунктом 6.1 цього договору покупець повинен сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу; договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання своїх зобов'язань по договору, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" протягом січня-грудня 2014 року передали, а КП "Вінницяоблтеплоенерго" отримали природний газ в об'ємі 4 367,136 тис. куб. м. на загальну суму 5 717 454,45грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

У порушення взятих на себе зобов'язань, КП "Вінницяоблтеплоенерго" не провели повних розрахунків за поставлений природний газ, що обумовило звернення ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до суду з позовом про стягнення 692 554,46грн. основного боргу, 744 184,89грн. пені, 1 182 431,07грн. інфляційних втрат і 87 971,77грн. 3% річних, загалом 2 707 142,19грн.

11.02.2016 рішенням господарського суду Вінницької області (суддя Матвійчук В.В.), залишеним без змін 11.05.2016 постановою Рівненського апеляційного господарського суду (судді Гудак А.В., Грязнов В.В., Сініцина Л.М.) у задоволенні позову відмовлено.

Обґрунтовуючи ухвалені у справі постанову та рішення, попередні судові інстанції зазначали про відсутність підстав для стягнення заборгованості та санкцій, передбачених договором та положеннями ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки з метою виконання основного договору купівлі-продажу природного газу №488/14-ТЕ-1 від 25.11.2013, сторони уклавши договори №601/30 від 03.10.2014, №1097/30 від 09.12.2014 про організацію взаєморозрахунків та підписавши спільні протокольні рішення №2073 від 20.10.2014, №2485 від 18.12.2014, №379 від 19.02.2015, №380 від 19.02.2015, №1280 від 10.06.2015, №1281 від 10.06.2015 та №2275 від 11.11.2015, визначили новий порядок та строки оплати за договором купівлі продажу, тому враховуючи факт сплати 3 067 301,14грн. заборгованості згідно останнім, грошові зобов'язання відповідача були виконані своєчасно, що виключає можливість стягнення боргу та нарахованих на його суму пені, інфляційних втрат і 3% річних.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилалися на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст.525, 526, 599, 625, 631 ЦК України, ст.ст.4-7, 43 ГПК України, якими вважали неправомірно відмовлено у задоволенні позовних вимог, оскільки, вважали, відповідач здійснював платежі поза межами договорів про організацію розрахунків та спільних протокольних рішень, тому просили скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове, яким стягнути з КП "Вінницяоблтеплоенерго" 744 184,89грн. пені, 1 182 431,07грн. інфляційних нарахувань та 87 971,77грн. 3% річних.

Проаналізувавши касаційну скаргу на предмет її обґрунтованості у сукупності з іншими матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення вимог скарги виходячи з наступного.

Вирішуючи справу по суті, суди обох інстанцій виходили із того, що уклавши 03.10.2014 і 09.12.2014 договори про організацію взаєморозрахунків №601/30 та №1097/30, сторони цим самим змінили строк виконання грошового зобов'язання за первісним договором купівлі-продажу №488/14-ТЕ-1.

Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про теплопостачання" державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Згідно з ч.ч.5, 6 ст.20 Закону України "Про теплопостачання" тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. У разі якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.24 ст.14 та п.2 ст.16 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №30 від 29.01.2014 затверджено Порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Зазначений Порядок та умови визначають механізм перерахування і надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (п. 1.1 Порядку).

Відповідно до п.4 Порядку підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію населенню або надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобов'язанні під час здійснення розрахунків за придбану/реалізовану на оптовому ринку електричну енергію та відступлення прав вимоги щодо заборгованості за природний газ на користь Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату підписання такого договору.

Учасниками розрахунків є територіальні органи Казначейства; Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, обласні, міські у м. Києві та Севастополі фінансові управління, фінансові управління районних, районних у м. Києві та м. Севастополі держадміністрацій чи структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг; Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб'єкти господарювання, що здійснюють постачання природного газу за регульованим тарифом; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; державне підприємство "НЕК "Укренерго"; енергогенеруючі компанії та їх кредитори - постачальники вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; вугледобувні підприємства; Держрезерв. Учасниками розрахунків можуть бути підприємства, установи, організації та інші суб'єкти господарювання незалежно від форми власності. Із суб'єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (без урахування пені, штрафних та фінансових санкцій).

Проаналізувавши положення Порядку та умов, зміст договору про організацію взаєморозрахунків, та норми законодавства, зокрема, ст.ст.610, 614, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, попередні судові інстанції обґрунтовано відхилили вимоги позивача про стягнення з КП "Вінницяоблтеплоенерго" 692 554,46грн. основного боргу, 744 184,89грн. пені, 1 182 431,07грн. інфляційних втрат і 87 971,77грн. 3% річних, оскільки умовами договорів про організацію взаєморозрахунків передбачалося не лише надання державою коштів на погашення вказаної заборгованості, але й змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору купівлі-продажу природного газу.

Так, за змістом підпунктів 2, 3 пункту 10 договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобов'язались не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору, перерахувати кошти наступній стороні.

Як видно із матеріалів справи, дотримуючись умов зазначених договорів, які набули чинності, державою профінансовано, а відповідачем згідно платіжних доручень №66 від 06.10.2014 на суму 2 808 316,08грн. та №68 від 10.12.2014 на суму 258 985,06грн. усього на рахунок позивача перераховано 3 067 301,14грн. Ці договори не передбачали можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог.

Суди установили, що на виконання протокольного рішення №2275 від 11.11.2015 про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, борг за спожитий у 2014 році природний газ у розмірі 692 554,46грн., на суму якого нараховано 744 184,89грн. пені, 87 971,77грн. 3% та 1 182 431,07грн. інфляційних, був сплачений. Відсутність заборгованості підтверджується також актом звіряння взаєморозрахунків за січень-грудень 2014 року, підписаним представниками обох сторін.

Беручи до уваги викладене, а також те, що відповідач перерахував грошові кошти в строки, передбачені у договорах про організацію взаєморозрахунків та у спільних протокольних рішеннях про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для застосування положень ст.ст.526, 530, 599, ч.2 ст.625 ЦК України, ч.1 ст.230 ГК України, так як факт порушення відповідачем грошового зобов'язання відсутній.

Належних обґрунтувань, з посиланням на норми права, які б спростовували висновки попередніх судових інстанцій, заявником не наведено, у зв'язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень, при ухваленні яких здійснено всебічний, повний та об'єктивний розгляд у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, надано належну правову оцінку всім наявним у матеріалах справи доказам й твердженням сторін, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Доводи заявника, викладені у касаційній скарзі не заслуговують на увагу, зводяться до переоцінки доказів, що в силу положень ст.1117 ГПК України не відноситься до компетенції касаційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 -11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.05.2016 та рішення господарського суду Вінницької області від 11.02.2016 у справі №902/1613/15 - без змін.

Головуючий суддя В.Я. Карабань

Суддя Ж.О. Корнілова

Суддя Є.В. Чернов