РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2016Справа №910/26872/15

За позовомПриватного підприємства "Укрстартранс"
ДоДочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "Рошен"
Простягнення 151 504,50 грн.
Суддя Т.Ю.Трофименко

Представники сторін:

від позивача: Самарін А.С. - по дов. № б/н від 02.11.2015

від відповідача: Чаус О.Я. - по дов. № б/н від 03.11.2015

Обставини справи:

На розгляд Господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного підприємства "Укрстартранс" про стягнення з Дочірнього підприємства "Кондитерська корпорація "Рошен" 151 504,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням умов договору перевезення за товарно-транспортною накладною CMR № 481140.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 у справі 910/26872/15 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду у даній справі, Приватне підприємство "Укрстартранс" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 у справі 910/26872/15.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 у справі № 910/ 26872/15 апеляційну скаргу залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 у справі 910/26872/15 - без змін.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 у справі № 910/26872/15 було оскаржено у касаційному порядку.

Постановою Вищого господарського суду від 29.06.2016 у справі № 910/26872/15 касаційну скаргу Приватного підприємства "Укрстартранс" задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 28.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 у справі № 910/26872/15 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Автоматизованою системою документообігу Господарського суду міста Києва справу № 910/26872/15 передано на новий розгляд судді Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2016 справу № 910/26872/15 прийнято суддею Трофименко Т.Ю. до свого провадження та призначено справу до розгляду на 27.07.2016.

21.07.2016 через загальний відділ діловодства було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач зазначив, що при складані позовної заяви було допущено описку в номері ТТН (замість номера 491140 зазначено №481140), у зв'язку з чим просив суд стягнути 151 504,50 грн. на підставі товарно-транспортної накладної № 491140.

Зазначену заяву суд розцінює як заяву про виправлення помилки в позовній заяві.

У судовому засіданні 27.07.2016 позивач підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

У судовому засіданні, відповідно до ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України, оголошено перерву до 09.08.2016.

29.07.2016 через загальний відділ діловодства Господарського суду міста Києва надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду Кіровоградської області.

Зазначене клопотання судом було задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 09.08.2016р. відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

У період з 08.06.2016 по 19.06.2015 Приватним підприємством "Укрстартранс" здійснено перевезення вантажу за маршрутом м. Яготин, Україна - Республіка Таджикистан, м. Душанбе, вул. Абдуллобекова, 6/1, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 491140.

З метою встановлення вартості послуг з перевезення за відповідним замовленням, позивач звернувся до транспортних підприємств (ТОВ "Дак-Транс", "ФМ Ложістік Дніпро") із запитами щодо надання такої інформації.

Відповідно до інформації наданої перевізника вартість послуг з перевезення за таким маршрутом і на таких умовах складає 7 000,00 доларів США - 7 600,00 доларів США.

Позивач звернувся до відповідача із листом № 07-05 від 08.07.2015 року, у якому просив оплатити вартість перевезення вантажу за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 481140 в розмірі 7 050,00 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на день здійснення платежу.

Позивач стверджує, що відповідачем порушено умови договору перевезення за міжнародною товарно-транспортною накладною CMR 491140 щодо здійснення оплати вартості такого перевезення, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 151 504,50 грн.

Відповідач у відзиві зазначив, що не замовляв послуги з перевезення вантажу у ПП» Укрстартранс», між позивачем та відповідачем договору не укладено, а Товарно-транспортна накладна CMR не є договором перевезення вантажу. Між відповідачем та ТОВ «Афзаліят Груп» (покупцем товару) укладено Контракт №Rep/AFZ-01 від 07.10.2014, за яким здійснювалась поставка товару і перевезення якого здійснював позивач. За умовами Контракту та додатку № 51 від 08.06.2015, поставка товару здійснювалась на умовах FCA Яготин, у зв'язку з чим особою, зобов'язаною оплатити надані послуги, є ТОВ "Афзаліят Групп" - отримувач вантажу.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статті 640 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина 2 статті 640 Цивільного кодексу України).

Згідно з п. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Перевезення за товарно-транспортною накладною CMR № 491140 здійснювалось згідно з умовами Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956.

Згідно зі ст.ст 4, 9 Конвенції Договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції. Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем договору перевезення укладено не було.

Відповідно до п. і ч. 1 ст. 6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 вантажна накладна має містити дані про платежі, пов'язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу).

У п.п. 14, 19, 20 товарно-транспортна накладна № 491140 не містить відомостей щодо умов та розміру оплати.

Також, в тексті ТТН № 491140 відсутнє посилання на те, що саме Дочірнє підприємство «Кондитерська компанія «Рошен» є замовником послуг перевезення вантажу за даною накладною.

Крім того, відповідно до ст. 13 Конвенції після прибуття вантажу на місце, передбачене для його доставки, одержувач має право вимагати від перевізника передачі йому другого примірника вантажної накладної і вантажу в обмін на розписку. Якщо встановлена втрата вантажу чи якщо вантаж не прибув після закінчення терміну, передбаченого в статті 19, одержувач може від свого імені пред'явити перевізнику вимоги, основані на праві, що витікає з договору перевезення.

Одержувач, який користується правами, наданими йому відповідно до пункту 1 цієї статті, здійснює платежі, зазначені як такі, що підлягають сплаті, у вантажній накладній. У випадку виникнення спору з цього приводу, перевізник не зобов'язаний доставляти вантаж до надання одержувачем гарантій платежу.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на те, що жодних належних та допустимих доказів того, що обов'язок по оплаті послуг з перевезення вантажу покладається саме на відповідача матеріали справи не містять, ціна, яка підлягає оплаті за надані послуги перевезення у ТТН № 491140 не визначено, договір про перевезення вантажу, у якому були б визначені всі істотні умови перевезення між сторонами відсутній, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог.

Судовий збір згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України залишається за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 15.08.2016р.

Суддя Т.Ю. Трофименко