ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року Справа № 910/7079/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Картере В.І. (доповідач),

суддів: Гольцової Л.А.,

Євсікова О.О.

за участю представників:

позивача - Лямзєнкова М.О.,

відповідача - Матєрової В.П., Матєрова Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиції в майбутнє"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016

та на ухвалу господарського суду міста Києва від 18.04.2016

у справі № 910/7079/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма "ПАРМ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиції в майбутнє"

про визнання недійсним договору міни цінних паперів та застосування наслідків недійсності правочину

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фірма "ПАРМ" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиції в майбутнє" про визнання недійсним договору міни цінних паперів № 480/2011-Б від 04.07.2011 та застосування наслідків недійсності правочину.

Додатково позивачем було заявлено у позовній заяві клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову в порядку ст.ст. 66, 67 ГПК України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 18.04.2016 (суддя Чинчин О.В.), залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 (колегія суддів у складі: суддя Зеленін В.О. - головуючий, судді Зубець Л.П., Рябуха В.І.), задоволено частково заяву ТОВ "Фірма "ПАРМ" про вжиття заходів забезпечення позову. Накладено арешт на цінні папери - акції прості іменні, емітовані ПАТ АКБ "Аркада", , міжнародний ідентифікаційний номер UA , в кількості 13 426 000 штук номінальною вартістю 1 грн., власником або володільцем яких є ТОВ "Інвестиції в майбутнє", які обліковуються на рахунках в цінних паперах ТОВ "Інвестиції в майбутнє" в будь-яких депозитарних установах. В задоволенні іншої частини заяви про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 та ухвалу господарського суду міста Києва від 18.04.2016 про часткове задоволення заяви про забезпечення позову. Скарга мотивована порушенням господарськими судами вимог ст.ст. 43, 67, 104 ГПК України. Так, на думку скаржника, подана позивачем заява про забезпечення позову є безпідставною, а наданий позивачем доказ в обґрунтування поданої ним заяви є недостовірним і нічим не підтвердженим.

Перевіривши повноту встановлення обставин у справі та правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України вважає касаційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів до забезпечення позову позивач зазначив про те, що існує ризик відчуження цінних паперів, які є предметом оспорюваного договору міни, а саме - акцій простий іменних, емітентом яких є ПАТ АКБ "Аркада", , міжнародний ідентифікаційний номер UA , в кількості 13 426 000 штук номінальною вартістю 1 грн., власником або володільцем яких є ТОВ "Інвестиції в майбутнє". Так, заявник зазначає, що йому стало відомо про реальні наміри відповідача відчужити спірні цінні папери на користь третіх осіб, що в свою чергу, утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у даній справі, оскільки у разі задоволення позовних вимог та визнання недійсним правочину, на підставі якого відповідачем набуто право власності на відповідні цінні папери, відповідач зобов'язаний буде повернути цінні папери позивачу. На підтвердження наведених у заяві обставин позивачем подано лист ТОВ "Торгівля та нерухомість" № 02/03/04 від 02.03.2016, адресований ТОВ "Фірма "ПАРМ", в якому ТОВ "Торгівля та нерухомість" повідомляє, що на його адресу надійшла пропозиція від ТОВ "Інвестиції в майбутнє" щодо придбання пакету простих акцій ПАТ АКБ "Аркада" та просить підтвердити факт укладення договору міни цінних паперів з відповідачем.

Відповідно до ст. 66 ГПК України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з ч. 1 ст. 67 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві; забороною відповідачеві вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмету спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 33 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Вказані роз'яснення викладені в постанові пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26.12.2011 № 16.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" судам роз'яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем, з'ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи наведені вимоги чинного законодавства та обставини справи, господарські суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви позивача про вжиття заходів до забезпечення позову, що відповідають позовним вимогам, на забезпечення яких вони вживаються. При цьому, господарськими судами правильно зазначено про те, що клопотання позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на цінні папери безпосередньо стосується предмета спору і невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення позовних вимог позивача, а застосований захід до забезпечення позову не перешкоджає господарській діяльності відповідача.

Згідно зі ст. 1117 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Зважаючи на межі розгляду справи та повноваження суду касаційної інстанції, не можуть бути прийняті до уваги доводи заявника касаційної скарги про недостовірність інформації зазначеної у згаданому листі ТОВ "Торгівля та нерухомість" № 02/03/04 від 02.03.2016, оскільки Вищий господарський суд України позбавлений правової можливості здійснювати переоцінку поданих сторонами доказів. При цьому, зазначені доводи скаржника не підтверджуються матеріалами справи, оскільки документів, які б свідчили про недостовірність інформації викладеній у згаданому листі та/або спростування такої інформації відповідачем, господарським судам попередніх інстанцій надано не було. Відтак, доводи заявника касаційної скарги про порушення господарськими судами попередніх інстанцій вимог ст. 43 ГПК України та ч. 1 ст. 104 ГПК України в частині оцінки поданих сторонами доказів є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів касаційної інстанції в якості підстави для зміни або скасування оскаржуваних судових актів.

За таких обставин правові підстави для скасування або зміни оскаржених постанови Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 та ухвали господарського суду міста Києва від 18.04.2016 відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиції в майбутнє" залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 та ухвалу господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі № 910/7079/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: В. Картере
Судді: Л. Гольцова О. Євсіков