ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016р. Справа№ 914/1614/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Блавацької-Калінської О.М. при секретарі Кияк І.В. розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю АВЕ Львів, м.Львів

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Віночок, м.Львів

про: стягнення 15 996,19 грн.,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність від 03.05.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник (довіреність від 1.07.2016р.);

Відповідно до ст. 20 ГПК України розяснено право відводу судді. Відводу судді заявлено не було. На підставі ст.22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

В судовому засіданні 08.08.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю АВЕ Львів заявлено позов до Товариства з обмеженою відповідальністю Віночок про стягнення 15 996,19 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач виконав для відповідача роботи на підставі договору, укладеного між сторонами, а відповідач не сплатив їх повної вартості, внаслідок чого виникла заборгованість.

Ухвалою суду від 14.06.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 04.07.2016 року.

В судовому засіданні 04.07.2016 року, відповідно до ст.77 ГПК України оголошувалась перерва до 14.07.2016 року, яка згодом була продовжена до 28.07.2016 року та до 08.08.2016 року.

В судове засідання 08.08.2016 року позивач участь повноважного представника забезпечив, через відділ автоматизованого розподілу та обробки інформації подав заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. №3939/16 від 08.08.2016 року), відповідно до якої просить зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача 4646,97 грн. - основного боргу, 1608,29 грн. інфляційних втрат, 179,52 грн. 3% річних та 1187,00 грн. пені. Суд прийняв вказану заяву до розгляду. Позовні вимоги згідно заяви від 01.08.2016 року представник позивач в судовому засіданні підтримав, просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання прибув, через відділ автоматизованого розподілу та обробки інформації подав заяву (вх. №32597/16 від 08.08.2016 року), відповідно до якої позовні позовні вимоги позивача з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог підтримує та просить розстрочити виконання рішення за таким графіком погашення заборгованості:

- до 31.08.2016 року 4646,97 грн.;

- до 30.09.2016 року 1088,26 грн.;

- до 31.10.2016 року 1088,26 грн.;

- до 30.11.2016 року 1088,26 грн.;

- до 31.12.2016 року 1088,26 грн.

Позивач проти розстрочення виконання судового рішення не заперечив.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю АВЕ Львів (надалі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Віночок (далі Відповідач) було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів №Ф/ПІ-79/Л від 01.01.2011 року (надалі - договір).

Відповідно до умов договору виконавець (позивач) забов»язується згідно з графіком надавати послуги з вивезення побутових відходів, а замовник (відповідач) зобовязується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 2 договору передбачено, що виконавець надає замовнику послуги з вивезення побутових великогабаритних, ремонтних і рідких відходів. Вивезення рідких, виробничих будівельних, негабаритних (розмір яких перевищує 50*50*50 см) та інших відходів що не відноситься до категорії побутових здійснюється за окремою домовленістю сторін.

Послуги з вивезення побутових відходів надаються за конкретною схемою, за якою контейнери знаходяться на території ЛКП «Південне» (п.3 договору).

Строк оплати наданих позивачем послуг сторонами погоджено в розділі «Оплата послуг» (п.п.10-14 договору), який передбачає, що розрахунковий період є календарний місяць. Платежі за послуги вносяться не пізніше ніж до 10 числа періоду, що настає за розрахунковим. Послуги оплачуються шляхом перерахунку коштів на розрахунковий рахунок позивача, що зазначений у реквізитах договору.

Тарифи якими надавались послуги відповідачу встановлювались на підставі рішень виконавчих комітетів Львівської міської ради та рішень Львівської міської ради, копії яких містяться в матеріалах справи.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги згідно актів надання послуг та актів здачі-приймання робіт, копії яких містяться в матеріалах справи.

Дія договору встановлена з 01.01.2011 року до 01.01.2013 року (п.26 договору).

Пунктом 28 договору передбачено, що договір вважається таким що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його одна із сторін не заявила письмово про відмову від договору або про його перегляд.

Станом на момент звернення позивачем з позовом до суду, відповідач не звертався до позивача з пропозицією про розірвання договору, тому такий вважається пролонгований.

28 березня 2016 року позивач звернувся до ТзОВ «Віночок» з письмовою претензією №3 (вих.№101/16), в якій просив відповідача сплатити заборгованість за надані послуги із вивезення твердих побутових відходів, згідно з договором №Ф/ПІ-79/К від 01.01.2011 року, однак жодної відповіді за результатами розгляду цієї претензії позивачу не надходило.

У звязку з наведеним, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 7409,87 грн. суми основного боргу, інфляційних втрат у розмірі 3 638,74 грн., 3 % річних в розмірі 500,53 грн. та пені у сумі 4447,05 грн.

Згідно заяви зменшення розміру позовних вимог, прийнятої судом до розгляду, позивач просить суд стягнути із відповідача 4646,97 грн. - основного боргу, 1608,29 грн. інфляційних втрат, 179,52 грн. 3% річних та 1187,00 грн. пені.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами статті 175 Господарського кодексу України встановлено, що майново-господарськими зобов'язаннями визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Як обумовлено приписами статті 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Як встановлено судом, між сторонами було укладено договір про надання послуг, який є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків між сторонами відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи те, що сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, суд вважає договір між Товариством з обмеженою відповідальністю АВЕ Львів та Товариством з обмеженою відповідальністю Віночок укладеним.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

А відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання. Частинами 1, 2 статі 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується представником відповідача, що у відповідача існувала заборгованість за надані послуги на підставі актів здачі - прийняття.

Докази сплати суми боргу суду не надано.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України зазначається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На суму основної заборгованості в розмірі 4 646,97 грн. позивачем, згідно з заявою про зменшення розміру позовних вимог нараховано 1187,00 грн. пені, 1608,29 грн. інфляційних втрат, 179,52 грн. - 3% річних.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат в розмірі 1608,29 грн. та 3 % річних в розмірі 179,52 грн., суд вважає, що такі розраховані вірно.

Згідно з вимогами статті 611 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Частинами першою і третьою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про стягнення пені, обґрунтовано простроченням відповідачем строків оплати за договором про надання послуг за кожен день прострочення виконання.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення 1 187,00 грн. пені є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених ст.5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 п. 4. 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору залишається вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Із врахуванням викладеного, суд вважає позов з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог є підставним, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення згідно запропонованого графіку підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Отже, основу надання розстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення.

ГПК України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 43 ГПК.

Підставою розстрочки відповідач вважає важке фінансове становище товариства, непогашена кредиторська заборгованість в сумі 16 273,34 грн. перед Управлінням комунальної власності економічної політики Львівської міської ради та несприятливу економічну ситуація в країні в цілому.

Вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці країни та інші обставини, а також негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Відповідно до Роз'яснень Пленуму Верховного суду України, викладених в Постанові від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 351 Цивільного процесуального кодексу України і статті 121 Господарського процесуального кодексу України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Зважаючи на викладене, враховуючи те, що представник позивача не заперечив щодо розстрочки виконання рішення, клопотання відповідача підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви погоджено сторонами в заяві відповідача про визнання позову та розстрочення виконання рішення суду, тому такий не підлягає стягнення за наслідками розгляду спору.

На суму основної заборгованості в розмірі 4646,97 грн. позивачем згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог нараховано 1187,00 грн. пені, 1608,29 грн. інфляційних втрат, 179,52 грн. - 3% річних.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити повністю (із врахуванням заяви про зменшення позовних вимог)

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Віночок (79071, м.Львів, вул. Кульпарківська,129, ідентифікаційний код 13841385) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АВЕ Львів (79008, м.Львів, пл.Ринок, 18, ідентифікаційний код 33951598) 4 646,97 грн. - основної заборгованості, 1187,00 грн. - пені, 1608,29 грн. - інфляційних втрат, 179,52 грн. - 3% річних, розстрочивши виконання рішення суду, згідно з наступним графіком:

- до 31.08.2016 року 4646,97 грн.;

- до 30.09.2016 року 1088,26 грн.;

- до 31.10.2016 року 1088,26 грн.;

- до 30.11.2016 року 1088,26 грн.;

- до 31.12.2016 року 1088,26 грн.

Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2016 р.

Суддя Блавацька-Калінська О. М.