ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

15.08.16р. Справа № 904/1074/16

За заявою: Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ", м. Павлоград, Дніпропетровська область

про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області строком на 6 місяців

У справі:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний завод гідравлічних машин", м. Бердянськ, Запорізька область

до Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ",

м. Павлоград, Дніпропетровська область

про стягнення 1473499,44 грн.

Суддя Кеся Н.Б.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю №06/15 від 01.09.2015р.

Від відповідача (заявника): не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2016р. стягнуто з Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Леніна, буд. 76, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Південний завод гідравлічних машин" (71101, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Мелітопольське шосе, буд. 77, ) суму основного боргу у розмірі 1403332,80 грн. основного боргу, 70166,64 грн. пені та витрати по сплаті судового збору у сумі 22102,50 грн.

До справи 03.08.2016р. надійшла заява від Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про розстрочку виконання рішення суду строком на 6 (шість) місяців, з дати отримання господарським судом Дніпропетровської області даної заяви.

Свою заяву Боржник (Відповідач) обґрунтовує тим, що yа момент відкриття державним виконавцем виконавчого провадження по вказаній справі, у Боржника відсутня фінансова можливість вчасно проводити розрахунки, яка обумовлена нестабільною ситуацією в країні та загрозою платоспроможності, оскільки одночасне стягнення з заявника заборгованості дестабілізує його роботу, та призведе до неможливості вчасного введення ним в експлуатацію виробничих об'єктів - лав з видобутку вугілля, а також зупинення підрозділів, що приймають участь у виробничому процесі, що в свою чергу призведе до зупинення фінансово-господарської діяльності підприємства в цілому. Зазначені обставини вплинуть не лише на діяльність боржника. Як наслідок, будуть порушені інтереси великої кількості підприємств, що знаходяться в договірних відносинах з Боржником та можливе пред'явлення цими підприємствами вимог про сплату штрафних санкцій за порушення виконання заявником взятих на себе зобов'язань по договорам. Наведені обставини призведуть до виникнення нових боргів, зокрема, щодо сплати податків, інших обов'язкових платежів, і в кінцевому результаті до можливого погіршення платоспроможності заявника, що недопустимо з урахуванням складної економічної ситуації в країні та наявних інфляційних процесів у економіці держави. ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" є підприємством паливно-енергетичного комплексу країни, основною діяльністю якого є видобуток та збагачення кам'яного вугілля. Основними споживачами видобутого вугілля є генеруючи електричну енергії підприємства, а саме ТЕСи. Кошти від реалізації вугільної продукції, які надходять від генеруючих підприємств, спрямовуються виплату заробітної плати, сплати загальнообов'язкових зборів та платежів, а також на підтримання та розвиток виробництва. Розрахунки за вироблену та направлену до об'єднаної енергетичної системи країни, з ТЕСами проводить держава в особі Державного підприємства "Енергоринок". В теперішній час, зважаючи на проведення АТО, подолання збройної агресії, держава в особі ДП "Енергоринок" не в повній мірі розраховується за придбану у ТЕС електроенергію, в свою чергу ТЕСи не мають можливості розрахуватися з ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" за поставлене вугілля. Так, станом на 01.05.2016 року заборгованість ТЕС, на які ПАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» постачає вугілля, складає близько 2 млрд грн.

Позивач проти заяви про розстрочку виконання рішення заперечує (а.с. 161-164) посилаючись на те, що

доводи Відповідача є несправедливими по відношенню до Позивача, оскільки у такий спосіб Відповідач надає пріоритет іншим своїм контрагентам, перед якими ще не має заборгованості, у порівнянні з Позивачем, перед яким має борг з 29.05.2015;

продовжуючи поставки вугілля на користь ТЕС при відсутності оплати за продане вугілля Відповідач свідомо нарощує заборгованість, витрачаючи на це наявні у нього обігові кошти замість того, щоб розрахуватися з Позивачем та іншими кредиторами. В заяві Відповідач вказує на те, що станом на 01.05.2016 заборгованість ТЕС, на які Відповідач постачає вугілля, складає близько 2 млн.грн. Станом на 01.01.2014 заборгованість становить 1 991 304 651,16 грн, а станом на 01.07.2014 -2611 718 782,83 грн. При цьому, в апеляційній скарзі на рішення від 06.04.2016 по справі №904/1074/16 Відповідачем вказані інші розміри заборгованостей ТЕС на поставлене Відповідачем вугілля, а саме: станом на 01.01.2014 заборгованість становить 83 177 710,72 грн, а станом на 29.02.2016 - 4,4 млрд.грн. Жодних належних доказів на підтвердження наявності зазначених заборгованостей Відповідачем не надано;

у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.05 у справі "Чіжов проти України" (заява №6962/02) зазначено, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у параграфі 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. У разі розстрочки виконання рішення від 06.04.2016 по справі №904/1074/16 буде порушено принцип рівності сторін перед законом і судом (ст.42 ГПК України), баланс їх інтересів, проігноровано факт очевидного порушення Відповідачем договірних зобов'язань, а також факт безоплатного користування Відповідачем до теперішнього часу належними Позивачу грошовими коштами у розмірі основного боргу в сумі 1403332,80 грн., а саме: сумою 200 086,80 грн. - з 29.05.2015 та сумою 1203332,80 грн. -3 23.10.2015;

Відповідач неправомірно користується належними Позивачу грошовими коштами, внаслідок чого з обігових коштів Позивача вилучено понад 1,4 млн.грн., що істотно погіршує його фінансовий стан та платоспроможність. Нестачу обігових коштів Позивач вимушений компенсовувати за рахунок банківського кредиту зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, а також вдаватися до розстрочки термінів повернення банківського кредиту. Крім цього, протягом періоду невиконання Відповідачем своїх грошових зобов'язань перед Позивачем, останній з причини нестачі обігових коштів неодноразово прострочував розрахунки з контрагентами та за спожиті енергоносії, зокрема, за електричну енергію, що потягло погіршення ділової репутації підприємства та додаткові майнові втрати;

Пунктом 2.1 рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 №5-рп/2013

передбачено, що відповідно до Основного Закону України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання; усі суб'єкти права власності рівні перед законом; права і свободи людини і громадянина захищаються судом; судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території; обов'язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства (частина четверта статті 13, частина перша статті 55, частина п'ята статті 124, пункт 9 частини третьої статті 129);

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт З мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012);

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43). Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист. Пунктом 2.2 вищевказаного рішення Конституційного Суду України також передбачено, що згідно зі статтею 115 Господарського процесуального кодексу України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом. У пункті 2.3 рішення Конституційного Суду України від 26.06.2013 №5-рп/2013 встановлено, що винятки стосовно загального порядку примусового виконання рішень господарського суду закріплено у відповідних статтях господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час слухання заяви повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.160).

Розглянувши матеріали справи та враховуючи аргументи сторін, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може, зокрема, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Згідно з приписами пункту 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Отже, вирішуючи питання про розстрочку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Враховуючи те, що обставини, на які посилається Відповідач, на думку суду, не є винятковими обставинами, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, враховуючи заперечення Позивача суд не вбачає підстав для задоволення заяви Відповідача про розстрочку виконання рішення.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 36, 43, 86, 121 ГПК України, господарський суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" про розстрочку виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2016р. по справі №904/1074/16 відмовити.

Суддя ОСОБА_2