Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "16" серпня 2016 р. Справа № 906/640/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - представник за дов. від 15.08.2016р.

від відповідача: ОСОБА_2 - представник за дов. від 18.04.2016р. №115

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю" Барель ЛТД"

до Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ДП "Житомирський облавтодор" (м.Житомир)

про стягнення 1044428 грн.

Позивачем подано позов про стягнення з відповідача боргу в сумі 1044428 грн.

Ухвалою господарського суду від 04.07.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 19.07.2016р.

Ухвалою від 19.07.2016р. розгляд справи відкладено на 16.08.2016р.

Представник позивача в засіданні суду підтримав позов в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Надав для долучення до матеріалів справи довідку про стан заборгованості відповідача від 16.08.2016р., докази проведення часткових розрахунків відповідачем, акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2016р. по 12.08.2016р. та правовстановлюючі документи.

Представник відповідача підтвердила факт поставки товарів, не заперечила факт заборгованості в сумі заявленій позивачем. Заявила клопотання про відкладення розгляду справи, для надання часу для примирення сторін, шляхом підписання мирової угоди.

Представник позивача заперечив проти відкладення розгляду справи та зазначив щодо неможливості підписання мирової угоди.

Дослідивши подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про його відхилення, оскільки як підставу для відкладення розгляду справи зазначено укладення мирової угоди, щодо якої заперечив представник позивача, тому не є підставою для відкладення розгляду справи в розумінні ст. 77 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 03.01.2014р. між ТОВ "Барель ЛТД"(постачальник/позивач) та Дочірнім підприємством "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" ДП "Житомирський облавтодор" укладено договір поставки №1-ХМ (а.с. 8-13).

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов"язується поставляти та передавати у власність замовника, а замовник зобов"язується прийняти і оплатити нафтопродукти.

Орієнтована вартість товару, що може бути поставлений за даним Договором протягом терміну його дії, складає 40000000,00 грн., в т.ч. ПДВ 20%. Загальна вартість товару складається із вартості кожної партії Товару, поставленої в межах строку дії договору (п.3.1. Договору).

Пунктами 4.1.,4.2.,4.3. договору сторони погодили, що розрахунки за поставлений Товар проводяться шляхом: оплати замовником після пред'явлення постачальником рахунку на оплату товару та підписання сторонами акту приймання-передачі товару і передачі документів, зазначених пунктом 4.2. договору, проте в будь-якому випадку після отримання покупцем повного розрахунку від Служби автомобільних доріг в Житомирській області на відповідні цілі.

До рахунка додаються: документи, що підтверджують належну якість товару (сертифікат або паспорт якості), видаткові накладні, товаро - транспортні накладні, податкові накладні та інші первинні документи, передбачені для даного виду товару чинним законодавством. В разі ненадання зазначених цим пунктом договору документів постачальник зобов'язується відшкодувати спричинені замовнику збитки (витрати).

Замовник зобов'язується розрахуватись з постачальником за отриманий товар протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту отримання від постачальника документів, зазначених в п. 4.1., п. 4.2. цього Договору.

За змістом п.5.1. постачальник здійснює поставку кожної партії товару на умовах, що передбачені відповідною додатковою угодою (специфікацією) до цього договору протягом 5 днів з моменту підписання такої додаткової угоди (специфікації).

Судом встановлено, що 19.01.2016р., 03.02.2016р., 19.02.2016р., 17.03.2016р. сторонами були підписані специфікації до договору поставки №1-ХМ (а.с. 19, 23, 29, 36, 44, 51, 57).

Вартість перевезення фіксується в товарно-транспортній накладній та відображається в акті наданих послуг по перевезенню та в видатковій накладній окремо від ціни товару і оформляється належним чином, один екземпляр якої передається Замовнику (п.5.2. Договору).

Відповідно до п. 5.5. договору датою передачі товару від постачальника Замовнику, вважається дата підписання Акту приймання-передачі товару.

08.08.2015р. сторони уклали додаткову угоду до договору, відповідно до якої продовжили дію договору до 31.12.2017р. (а.с. 14).

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов Договору позивачем було поставлено відповідачу та останнім прийнято товару на суму 1371468,00 грн. що підтверджується відповідними актами приймання-передачі, видатковими накладними, специфікацією та ТТН:

- видаткова накладна № РН-0000039 від 19.01.2016р. на суму 215675,00 грн., ТТН № НОМЕР_1 від 19.01.2016р., акт приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю від 19.01.2016р.;

- видаткова накладна № РН-0000040 від 19.01.2016р. на суму 227925 грн., ТТН № НОМЕР_2 від 19.01.2016р., акт приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю від 19.01.2016р.;

- видаткова накладна № РН-0000094 від 03.02.2016р. на суму 272021 грн, ТТН № НОМЕР_3 від 03.02.2016р., акт приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю від 03.02.2016р., ТТН № НОМЕР_3 від 03.02.2016р.;

- видаткова накладна № РН-0000095 від 03.02.2016р. на суму 305097 грн, ТТН № НОМЕР_4 від 03.02.2016р., акт приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю від 03.02.2016р., ТТН № НОМЕР_4 від 03.02.2016р.;

- видаткова накладна № РН-0000162 від 19.02.2016р. на суму 175800 грн., ТТН № НОМЕР_5 від 19.02.2016р., акт приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю від 19.02.2016р.;

- видаткова накладна № РН-0000293 від 17.03.2016 року на суму 83100 грн., ТТН № НОМЕР_6 від 17.03.2016р., акт приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю від 17.03.2016р.;

- видаткова накладна № РН-0000292 від 17.03.2016 року на суму 91850 грн., ТТН № від 17.02.2016р., акт приймання нафтопродуктів за кількістю та якістю від 17.03.2016р.

Отримання відповідачем товару підтверджується також довіреностями №1626 від 18.01.2016р., №631 від 02.02.2016р., №1642 від 19.02.2016р.,№1646 від 17.03.2016р. (а.с. 15, 28, 42, 50).

Судом встановлено, що відповідач свої зобов'язання щодо здійснення розрахунків за отриманий товар виконав частково сплативши позивачу 1300000,00 грн., які були зараховані на погашення боргу який виник станом на 12.01.2016р. в сумі 972690,00 грн (596160,00 грн.+171000,00 грн.+205800,00 грн.) та на погашення заборгованості по видатковим накладним які містяться в матеріалах справи в сумі 327040,00 грн (1300000,00 грн. - 972690,00грн.), що підтверджується меморіальними ордерами та платіжними дорученнями (а.с. 92-98).

В акті звіряння взаємних розрахунків сторін спору станом на 12.08.2016, зазначено суму боргу відповідача у розмірі 1044428,00 грн. Вказана сума кінцевого сальдо виведена шляхом урахування проведених між сторонами господарських операцій з 01.01.2016р. по 12.08.2016р., та за наявності початкового кредитного сальдо відповідача станом на 01.01.2016.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на день судового розгляду справи становить 1044428,00 грн. (1748268,00 грн. -1300000,00грн. ), що підтверджується підписаними актами приймання-передачі, видатковими накладними, специфікаціями та ТТН.

З метою досудового врегулювання спору, позивач 27.04.2016р. направив на адресу відповідача вимогу №1 від 19.04.2016р. щодо погашення заборгованості за отриманий товар. Факт направлення претензії підтверджується копією фіскального чеку (а. с. 63-64).

З огляду на викладене, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань, станом на день судового розгляду справи у нього утворилась заборгованість на суму 1044428,00 грн, у зв"язку з чим позивач звернувся до суду.

Дослідивши в сукупності всі обставини та матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч.1 ст.175 ГК України, майново - господарськими визнаються цивільно -правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Так, беручи до уваги зміст правовідносин, які склалися між сторонами, та характер взятих ними зобов'язань, суд дійшов висновку про те, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст. 712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Приписами ч.1 ст.692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вже зазначалось, пунктом 4.3. Договору сторони визначили порядок оплати товарів, а саме протягом 60 (шістдесяти) днів з моменту отримання від постачальника документів зазначених в п.4.1., п. 4.2. Договору.

Проте, на дату звернення до суду так і на час розгляду справи в суді, у відповідача перед позивачем існує заборгованість за отримані послуги на загальну суму 1044428,00 грн. Доказів оплати вказаної заборгованості відповідач не надав, в судовому засіданні факт отримання товару та проведення часткових розрахунків підтвердив.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а також відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню в сумі 1044428,00грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін (ст. 32 ГПК України).

За приписами ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 49 ГПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (10003, Житомирська область, м. Житомир, вул. Перемоги, б. 75, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Барель ЛТД" (31312, Хмельницька область, Хмельницький район, с. Олешин, вул. Шестакова, 13, ):

-1044428,00 грн. основного боргу;

- 15666,42 грн. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.08.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- до справи

2- відповідачу (рек. з пов.)