ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р.Справа № 923/633/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Морщагіної Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Земляк А.В. за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_1 - за дорученням;
від відповідача: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Компанії ОСОБА_2 А/С

на ухвалу господарського суду Херсонської області

від 16 червня 2016 року

у справі №923/633/16

за заявою Компанії ОСОБА_2 А/С

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волго-Донське суднове агентство»

про вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на судно «Ніагара»

В С Т А Н О В И В:

Компанія ОСОБА_2 А/С (далі заявник) звернулась до господарського суду Херсонської області з заявою про вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на судно «Ніагара», яке знаходиться на території Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» за адресою: м. Херсон, Карантинний острів, 1.

Заява мотивована не виконанням з боку ТОВ «Волго-Донське суднове агентство» взятих на себе зобовязання по сплаті вартості поставленого дизельного пального та наданих послуг з поставки на загальну суму 33595 доларів США.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 16.06.2016 (суддя Закурін М.К.) у прийнятті заяви Компанії ОСОБА_2 А/С про вжиття запобіжних заходів у вигляді накладення арешту на судно «Ніагара», на підставі п. 1 ч. 1 ст. 62 ГПК України відмовлено, у звязку з тим, що заява не підлягає розгляду в господарських судах України.

Відмовляючи в прийнятті зазначеної заяви місцевий господарський суд виходив з того, що Загальними умовами та положеннями ОСОБА_2, як умовами та положеннями, які застосовуються до договірних постачань, та які, фактично, є частиною укладеного між сторонами договору купівлі-продажу палива, передбачено вирішення наявних між сторонами спорів шляхом арбітражного врегулювання.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою місцевого господарського суду, Компанія ОСОБА_2 А/С звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просило ухвалу господарського суду Херсонської області від 16.06.2016 скасувати, заяву про вжиття запобіжних заходів направити на новий розгляд до господарського суду Херсонської області.

Підставами для скасування ухвали суду першої інстанції апелянт зазначає порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам і матеріалам справи. Зокрема, апелянт, з посиланням на норми ст. 124 Конституції України, ст. 16 ГПК України, ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» зазначив, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі та будь-якого обмеження права звернення до господарського суду не допускається, а тому звернення до арбітражного суду є правом зацікавленої особи, а не її обовязком.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Представник ТОВ «Волго-Донське суднове агентство», повідомлений про час та розгляд апеляційної скарги в порядку п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18, що підтверджується накладною курєрської експрес доставки № 0291923 від 21.07.2016, згідно якої поштове відправлення отримано останнім - 29.07.2016 року о 13:40. Додатково ухвали про призначення розгляду апеляційної скарги направлялися на електронну адресу ТОВ «Волго-Донське суднове агентство».

Враховуючи належне повідомлення сторін, а також враховуючи обмежений строк розгляду апеляційних скарг на ухвали місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представника відповідача в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника заявника, судова колегія зазначає наступне:

Як вбачається з переданих на розгляд суду матеріалів, 15.06.2016 Компанією ОСОБА_2 А/С подано заяву про вжиття запобіжних заходів, в якій заявник, з посиланням на положення ст.ст. 43-1, 43-2, 43-3, 43-4, 43-6 ГПК України, просить господарський суд вжити запобіжні заходи шляхом накладення арешту на судно «Ніагара» («NIAGARA», ІМО № 8003905, прапор Острови Кука), власником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Волго-Донське суднове агентство» (400117, Росія, Волгоград, вул. Землячки, 66А), з метою забезпечення морської вимоги щодо сплати вартості поставленого за заявкою компанії Cowen Management SA бункерного палива та наданих послуг з поставки на загальну суму 33595 доларів США.

Обґрунтовуючи заяву, Компанія ОСОБА_2 А/С посилається на виконання заявки компанії Cowen Management SA щодо поставки бункерного палива на судно «Ніагара», який є агентом судновласника, ТОВ «Волго-Донське суднове агентство».

На дату звернення з заявою борг за поставлене бункерне паливо не погашено, що відповідно до п. 13 ст. 42 КТМ України, свідчить про наявність у Компанії ОСОБА_2 А/С чинної морської вимоги.

Судно «Ніагара» на теперішній час перебуває в межах акваторії Херсонського суднобудівного заводу, і після виходу за межі існує реальна загроза утруднення виконання судового рішення, оскільки судновласник є іноземною компанією і заявнику невідомо про наявність іншого майна судновласника на території України, окрім спірного судна.

Підсудність даного спору господарському суду Херсонської області заявником визначено на підставі положень п. 18 Загальних умов та положень щодо купівлі та доставки товарів, ч. 2 ст. 16 ГПК України, п. 2 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна.

Відмовляючи в прийнятті даної заяви місцевий господарський суд виходив з наявності чинного арбітражного застереження, яке міститься в п. 18 Загальних умов та положень щодо купівлі та доставки товарів ОСОБА_2 та визначає спосіб та процедуру врегулювання спору між сторонами з приводу невиконання умов договору купівлі-продажу пального шляхом створення арбітражного суду ad hoc.

Оцінюючи правильність застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального законодавства в контексті встановлених обставин, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Статтею 38 Закону України «Про зовнішньоекономічну діяльність» визначено, що спори, які виникають між суб'єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб'єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Згідно визначення, наведеного у статті 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»: арбітраж - це будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промислової палаті України.

Статтею 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» передбачено, що арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв'язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода укладається в письмовій формі; угода вважається укладеною в письмовій формі, якщо вона міститься в документі, підписаному сторонами, або укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням інших засобів електрозв'язку, що забезпечують фіксацію такої угоди, або шляхом обміну позовною заявою та відзивом на позов, в яких одна із сторін стверджує наявність угоди, а інша проти цього не заперечує; посилання в угоді на документ, що містить арбітражне застереження, є арбітражною угодою за умови, що угода укладена в письмовій формі і це посилання є таким, що робить згадане застереження частиною угоди).

За змістом пункту 18 Загальних умов та положень ОСОБА_2 будь-які спори, які витікають з, або повязані з цим Договором, вирішуються трьома особами з Нью-Йорку, по одній з яких призначається обома сторонами, а третя обирається цими двома призначеними особам; їх рішення (або рішення будь-яких двох з них) є остаточними, та з метою виконання будь-якого рішення, суд компетентної юрисдикції може прийняти про це відповідну постанову. Провадження справи здійснюється відповідно до регламенту Суспільства Морських Арбітрів. Якщо ані позов, ані зустрічний позов не перевищує суму в 50 доларів США, арбітраж проводиться відповідно до ОСОБА_3 Арбітражних Процесів, прийнятого Суспільством Морських Арбітрів, який діє на момент порушення арбітражного процесу. Арбітри повинні бути господарськими особами та/або знайомі з морськими справами. Водночас, арбітражні застереження цього договору не обмежують права продавця вживати будь-яких та усіх юридичних заходів з метою забезпечення своїх позовів в США та/або в будь-якій країні світу щодо рішення за сутністю його арбітражного позову.

Отже, даний пункт передбачає можливість вжиття заявником, як продавцем, будь-яких процесуальних заходів з метою відновлення власних майнових прав, що випливають або повязані з договірним постачанням морського палива відповідно до Загальних умов та положень ОСОБА_2, в будь-якій країні світу.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» суд, до якого подано позов у питанні, що є предметом арбітражної угоди, повинен, якщо будь-яка із сторін попросить про це не пізніше подання своєї першої заяви щодо суті спору, припинити провадження у справі і направити сторони до арбітражу, якщо не визнає, що ця арбітражна угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.

Згідно п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.03.2009 року № 01-08/163 «Про деякі питання, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів України у другому півріччі 2008 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України» передбачено, що наявність арбітражної угоди унеможливлює вирішення спору у господарському суді, оскільки сторони домовилися про вирішення спору іншим органом; з'ясування обставин, пов'язаних з недійсністю арбітражної угоди, втратою нею чинності або з неможливістю її виконання, може бути здійснене господарським судом лише за результатами судового розгляду, проведеного в установленому законом порядку. Тому за наявності арбітражної угоди суд не повинен відмовляти у прийнятті позовної заяви з посиланням на пункт 1 частини першої статті 62 ГПК України, але має прийняти її до розгляду, а в разі відсутності зазначених обставин - припинити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 80 названого Кодексу.

В матеріалах справи відсутні докази того, що будь-яка із сторін у справі відповідно до вимог ч. 1 ст. 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та ст. 124 Конституції України зверталась до місцевого суду із заявою щодо передачі спору на вирішення арбітражу, а навпаки за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів звернулась до господарського суду Херсонської області.

Відповідно до ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, а у випадку якщо в міжнародних договорах України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановленні інші правила, ніж ті, що передбаченні законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Особливості арешту суден викладені в Кодексі торговельного мореплавства України, а також Міжнародній конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 (дата набрання чинності для України 16.05.2012).

Відповідно до статті 2 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції. За статтею 1 наведеної Конвенції морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів, зокрема, договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше, поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються. «Арешт» означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення.

Згідно зі статтею 8 Конвенції її положення застосовуються в межах юрисдикції будь-якої Договірної Держави до будь-якого судна, що ходить під прапором однієї з Договірних Держав; судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною державою Конвенції, може бути заарештовано в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

ОСОБА_4 з тим частиною 2 статті 6 наведеної Конвенції чітко передбачено, що процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути у зв'язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.

Відповідно до статті 1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно із встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з вимогами статей 123, 124 ГПК України передбачено, що іноземні суб'єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов'язки, що і суб'єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Підсудність судам справ за участю іноземних суб'єктів господарювання. Підсудність справ за участю іноземних суб'єктів господарювання визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Частиною ч.2 ст. 16 ГПК України встановлено, що справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває судно, або порту реєстрації судна.

Отже, виходячи з положень Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна розгляд відповідних заяв щодо забезпечення права морської вимоги за участю іноземного субєкту господарювання може бути переданий на розгляд господарському суду України з урахуванням правил виключної підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, судно «Niagara» (ІМО № 8003905, прапор Острови Кука) перебуває в акваторії Херсонського суднобудівного заводу, що підтверджується листом Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 26-08-11/130 від 10.03.2016 судно «Niagara» (ІМО № 8003905, прапор Острови Кука), а також листом Публічного акціонерного товариства «Херсонський суднобудівний завод» № 114 від 15.03.2016.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про відмову у прийнятті заяви з підстав її непідвідомчості господарським судам України, а тому остання підлягає скасуванню, а заява передачі на розгляд місцевого господарського суду.

Керуючись ст. ст. 99, 101 106 ГПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Компанії ОСОБА_2 А/С задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду Херсонської області від 16.06.2016 у справі № 923/633/16 про відмову в прийнятті заяви про вжиття запобіжних заходів скасувати, заяву передати на розгляд місцевого господарського суду.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя: Н.С.Морщагіна

Судді: Г.І.Діброва

ОСОБА_4