ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р.Справа № 915/144/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого Діброви Г.І.

суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

при секретарі судового засідання Саломатовій К.А.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 за довіреністю від 04.01.2016 року № 3;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій, м. Миколаїв

на рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2016 року

по справі № 915/144/16

за позовом Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій, м. Миколаїв

до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.12.2015 року №59-ріш по справі №1-26.213/30-2015

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2016 року Приватне акціонерне товариство Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якій просило суд визнати незаконним та скасувати рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу від 24.12.2015 року №59-ріш, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судові витрати.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 14.04.2016 року у справі № 915/144/16 (суддя Васильєва Л.І.) у задоволенні позову відмовлено.

Приватне акціонерне товариство Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій з рішенням суду не погодилось, тому звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2016 року у справі № 915/144/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.12.2015 року №59-ріш задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права та неповним зясуванням всіх обставин справи.

До Одеського апеляційного господарського суду 31.05.2016 року від Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить суд залишити рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2016 року у справі № 915/144/16 без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відзив судовою колегією долучено до матеріалів справи.

В звязку з відпусткою судді-учасника колегії ОСОБА_2 було проведено автоматичну зміну суддів, внаслідок якої для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Діброви Г.І., суддів Принцевської Н.М., Колоколова С.І.

Від позивача через канцелярію суду 13.07.2016 року і 19.07.2016 року надійшли письмові пояснення, які судовою колегією долучені до матеріалів справи.

25.07.2016 року до Одеського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, які судовою колегією долучені до матеріалів справи.

02.08.2016 року на електронну адресу суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у звязку зі скороченням фінансування на відрядження, яке судовою колегією задоволено.

В судовому засіданні, яке відкладалось, представники сторін підтримали свої доводи та заперечення з мотивів, викладених письмово.

Колегія Одеського апеляційного господарського суду вважає за необхідне розглянути апеляційну скаргу, оскільки для зясування фактичних обставин справи достатньо матеріалів, що знаходяться в справі № 915/144/16 та наданих представниками сторін пояснень.

Апеляційний господарський суд, у відповідності до статті 101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин справи повторно розглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді справи норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи, при цьому суд не звязаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі повторного розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню та матеріалів справи, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2016 року у справі № 915/144/16 прийнято з порушенням норм матеріального права, у звязку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, гр. ОСОБА_3 звернулась до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України із зверненням, в якому скаржилась на суттєву різницю вартості квитка у сполученні «Первомайськ-Хмельницький», який придбано у Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій у порівнянні з вартістю у зворотному напрямку за рахунок завищеної плати за попередній продаж квитка.

В межах розгляду звернення Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України неодноразово зверталось до Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій з вимогами про надання інформації від 27.07.2015 року №1-292/80-1159 з наданням засвідчених копій документів та пояснень.

Приватне акціонерне товариство Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій на вимогу відповідача надало з супровідним листом від 03.08.2015 року № 434 завірену копію Наказу від 29.08.2013 року №77 «Про затвердження розміру комісії від попереднього продажу квитків», розрахунок вартості послуги з попереднього продажу квитків, затвердженого Наказом від 29.08.2013 року №77, копії квитків, що реалізовані на Первомайському автовокзалі 10.05.2015 року на рейс № 801 по маршруту «Миколаїв-Чернівці» у кількості 4 шт., копію таблиці вартості проїзду на маршруті «Миколаїв-Чернівці», рейс № 801, перевізник ТДВ «Оріон Авто», копії квитків, що реалізовані на Первомайському автовокзалі 10.05.2015 року на рейс № 8100 по маршруту «Вознесенськ Миколаїв» у кількості 5 шт.

В подальшому, на вимогу відповідача, листом Приватне акціонерне товариство Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій надавало пояснення по суті заяви гр. ОСОБА_3, проте не надавало витребуваних відповідачем документів в повному обсязі.

Рішенням адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.12.2015 року № 59-ріш по справі №1-26.213/30-2015 визнано, що:

- Приватне акціонерне товариство Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій у 2014 році, січні-серпні 2015 року в територіальних межах м. Первомайськ Миколаївської області, де розташована автостанція, яка належить Товариству, було таким, що займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг з попереднього продажу квитків автостанцією у напрямку м. Первомайськ м. Хмельницький, оскільки його частка товару перевищує 35 відсотків і при цьому він не довів, що зазнає значної конкуренції на даному ринку;

- визнано дії Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій, які полягають у встановленні різної вартості послуги з попереднього продажу квитків, в залежності від вартості проїзду, за відсутності на те економічного обґрунтування, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим пунктом 2 статті пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України Про захист економічної конкуренції, у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з покупцями без обєктивно виправданих на те причин;

- за порушення, визначене у пункті 2 цього рішення, накладено на Приватне акціонерне товариство Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій штраф, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України Про захист економічної конкуренції, у розмірі 68 000 грн. 00 коп.;

- зобов'язано Приватне акціонерне товариство Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, вказане в п. 2 цього рішення та привести вартість послуги з попереднього продажу квитків до її економічного обґрунтування;

- зобов'язано Приватне акціонерне товариство Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій оприлюднити за власні кошти пункти 1-4 резолютивної частини цього рішення в офіційному друкованому виданні Миколаївської обласної ради, а саме: газеті «Рідне Прибужжя» у двомісячний строк з дня його отримання, про що повідомити територіальне відділення з наданням всіх підтверджуючих документів в пятиденний строк з дня розміщення публікації.

Приватне акціонерне товариство Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій з рішенням адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.12.2015 року № 59-ріш по справі №1-26.213/30-2015 не погодилось, вважає його необґрунтованим і неправомірним, що і стало підставою для звернення до суду по даній справі.

Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №15 «Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства» визначено, що правовідносини, пов'язані з обмеженням монополізму та захистом суб'єктів господарювання від недобросовісної конкуренції, є предметом регулювання господарського законодавства, у тому числі й Господарського кодексу України, і відтак - господарськими, а тому справи, що виникають з відповідних правовідносин, згідно з частиною третьою статті 21 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" розглядаються господарськими судами. Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду. З огляду на зміст наведеної норми, статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення, справи зі спорів про оскарження рішень (розпоряджень) органів Антимонопольного комітету України підвідомчі господарським судам і підлягають розглядові за правилами Господарського процесуального кодексу України.

З аналізу статей 1, 3, 5, 14 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» вбачається, що розгляд заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведення розслідування за цими заявами і справами, а також встановлення субєктом господарювання монопольного становища на ринку, визначення меж товарного ринку, є виключною компетенцією органів Антимонопольного комітету України і не входить до повноважень інших органів державної влади.

Відповідальність за порушення пункту 2 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлена абзацом 2 частини 2 статті 52 цього Закону, а саме передбачено накладення штрафів у розмірі до п'яти відсотків доходу (виручки) суб'єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф.

Частиною 2 статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на яку послався відповідач в оскарженому рішенні, зазначено, що монопольним (домінуючим) вважається становище суб'єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він не доведе, що зазнає значної конкуренції.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб'єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб'єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб'єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб'єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.

Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 року № 49-р, зареєстрованим в Мінюсті України 01.04.2002 року за N 317/6605, затверджена Методика визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку (далі - Методика).

Згідно з пунктом 1.2 Методики вона встановлює порядок визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання на ринку і призначена для аналізу діяльності суб'єктів господарювання, груп суб'єктів господарювання та споживачів з виробництва, реалізації, придбання товарів, надання послуг, виконання робіт на загальнодержавних та регіональних ринках.

Пункт 2.1 Методики передбачено, що визначення монопольного (домінуючого) становища суб'єктів господарювання може включати в себе такі дії:

2.1.1. Встановлення об'єктів аналізу щодо визначення монопольного (домінуючого) становища, а саме суб'єкта господарювання (групи суб'єктів господарювання), конкретного товару (продукції, роботи, послуги), який випускається, постачається, продається, придбавається (споживається, використовується) цим (цими) суб'єктом (суб'єктами) господарювання.

2.1.2. Складання переліку товарів (робіт, послуг), щодо яких має визначатися монопольне (домінуюче) становище суб'єкта господарювання і які мають ознаки одного товару, товарної групи.

2.1.3. Складання переліку основних продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товарів (товарних груп).

2.1.4. Визначення товарних меж ринку.

2.1.5. Визначення територіальних (географічних) меж ринку.

2.1.6. Встановлення проміжку часу, стосовно якого має визначатися становище суб'єктів господарювання на ринку - визначення часових меж ринку.

2.1.7. Визначення обсягів товару, який обертається на ринку.

2.1.8. Розрахунок часток суб'єктів господарювання на ринку.

2.1.9. Складання переліку продавців (постачальників, виробників), покупців (споживачів) товару (товарної групи) - потенційних конкурентів, покупців, які можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку.

2.1.10. Визначення бар'єрів вступу на ринок та виходу з ринку для суб'єктів господарювання, які продають (постачають, виробляють), придбавають (споживають, використовують) або можуть продавати (постачати, виробляти), придбавати (споживати, використовувати) той самий або/та аналогічний товар (товарну групу) на ринку.

2.1.11. Встановлення монопольного (домінуючого) становища суб'єкта (суб'єктів) господарювання на ринку.

Справа №1-26.213/30-2015 була розпочата Миколаївським обласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України за заявою гр. ОСОБА_3, яка має право на пільговий проїзд та скаржилась на високу вартість квитка, складовими частинами якої є вартість автостанційних послуг та послуг з попереднього продажу квитка.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Відповідно до вимог частини 2 статті 42 Закону України «Про автомобільний транспорт» договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду з моменту посадки в автобус.

Документами для пасажира, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, згідно з частиною другою статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» є квиток на проїзд в автобусі та на перевезення багажу (для пільгового проїзду посвідчення особи встановленого зразка).

Порядок здійснення перевезень пасажирів та їх багажу автобусами, таксі, легковими автомобілями на замовлення, а також обслуговування пасажирів на автостанціях визначається Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, які затверджені Кабінетом Міністрів України на виконання вимог статті 35 Закону України «Про автомобільний транспорт» і є обов'язковими для виконання організаторами регулярних перевезень, замовниками транспортних послуг, автомобільними перевізниками, персоналом автомобільного транспорту, автостанціями та пасажирами.

Відправлення чи прибуття автобусів приміських, міжміських та міжнародних автобусних маршрутів загального користування відповідно до вимог частини 4 статті 32 Закону України «Про автомобільний транспорт» здійснюється тільки з автостанцій, а в разі їх відсутності із зупинок, передбачених розкладом руху.

Відповідно до вимог частини 1 статті 36 зазначеного Закону автостанції надають пасажирам послуги, пов'язані з їх проїздом автобусними маршрутами загального користування, а автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, - послуги, пов'язані з відправленням та прибуттям автобусів згідно з розкладом руху.

Згідно з частиною 3 статті 36 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пунктом 116 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту за надання обов'язкових послуг автостанцій, перелік яких наведено у частині другій зазначеної статті, з осіб, які придбавають проїзні квитки, стягується автостанційний збір, що входить до вартості квитка.

У підпунктах 1, 5, 6 пункту 2 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту наведено визначення термінів "автостанційний збір", "вартість квитка" та "вартість проїзду".

Автостанційний збір це плата за надання обов'язкових послуг автостанціями, що справляється з осіб, які придбають квитки на проїзд автобусами приміських, міжміських та міжнародних маршрутів, і включається до вартості квитка.

Вартість квитка сума, що складається з вартості проїзду автобусом, автостанційного збору, плати за послуги з попереднього продажу квитків (за наявності такої).

Вартість проїзду сума, за якою автомобільний перевізник, автомобільний самозайнятий перевізник здійснює перевезення, що включає вартість за тарифом, страховий платіж та ПДВ.

Попередній продаж квитків продаж квитків за добу до відправлення автобуса в рейс.

Згідно з пунктом 130 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту надання послуг пасажирського автомобільного транспорту особи, що користуються пільгами з оплати проїзду автобусами міжміського та/або приміського сполучення, звертаються у квиткову касу автостанції для внесення відповідної позначки до касової відомості та отримання квитка на пільговий проїзд.

Пасажир автобуса відповідно до пункту 158 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту зобов'язаний, крім іншого, мати при собі квиток на проїзд, квитанцію на перевезення багажу, а за наявності права пільги щодо оплати проїзду посвідчення встановленого зразка або безоплатний квиток (для міжміських перевезень) та займати місце, яке зазначене у квитку.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави вважати, що договір перевезення пасажирів, які мають право на безплатний проїзд автобусами приміських і міжміських маршрутів і виявили бажання скористатися таким правом, може бути укладений лише усно при придбанні квитка на пільговий проїзд і вважається укладеним з цього моменту.

Саме такий квиток є документом пасажира, що користується пільгою, на підставі якого виконується перевезення цієї особи автобусом приміського чи міжміського маршруту.

При цьому вартість проїзду, тобто суму, за якою автомобільний перевізник здійснює перевезення, що включає вартість тарифу, страховий платіж та ПДВ, особи, які мають право на безплатний проїзд автобусами міських, приміських та міжміських маршрутів, не сплачують відповідно до законів, якими їм ці пільги встановлено.

У разі ж отримання у квитковій касі автостанції квитка на пільговий проїзд автобусом приміського або міжміського сполучення особа має сплатити автостанційний збір та вартість додаткових послуг (за їх наявності), які не входять до вартості проїзду, а є платою за надання автостанціями обов'язкових і додаткових послуг, пов'язаних з проїздом пасажирів автобусними маршрутами загального користування. Пільг щодо сплати цих платежів чинним законодавством не встановлено.

Розмір автостанційного збору розраховується у відповідності до Наказу Міністерства транспорту та звязку від 27.09.2010 року № 700 «Про затвердження Порядку регулювання діяльності автостанцій».

До додаткових послуг відносяться послуги з: попереднього продажу квитків; бронювання місць; замовлення квитка за телефоном; замовлення таксі; замовлення автобуса; переоформлення квитка; відпочинку в готелі автостанції; кімнат матері та дитини; довідкового бюро; доставка квитка додому; замовлення квитка для поїздки з іншого міста. Населенню, пасажирам та перевізникам можуть надаватися також інші види обов'язкових та додаткових послуг згідно з чинним законодавством. (Наказ Міністерства транспорту України від 28.08.2001 року № 565 "Про затвердження Типового технологічного процесу надання послуг пасажирських автостанцій та автовокзалів").

У даній справі в якості товару розглядається послуга з попереднього продажу квитків, яка надається автостанціями пасажирам (споживачам). Ця послуга є різновидом автостанційних послуг. Покупцями послуг з попереднього продажу квитків є населення пасажири.

Пунктом 129 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту визначено, що попередній продаж квитків на рейси міжміського або міжнародного сполучення розпочинається не пізніше ніж за 15 діб і припиняється за одну добу до відправлення автобуса.

Відповідно до пункту 7.3 Типового технологічного процесу надання послуг пасажирських автостанцій та автовокзалів розмір плати пасажирів за послуги з додаткових видів обслуговування визначається витратами, пов'язаними з наданням кожної послуги, і кількістю пасажирів, які нею скористалися.

За приписами статті 189 Господарського кодексу України ціна виражений у грошовій формі еквівалент одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування. Суб'єкти господарювання використовують у своїй діяльності вільні та державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання (частини 1, 2 статті 190 Господарського кодексу України).

Основні принципи встановлення і застосування цін і тарифів та організації контролю за їх дотриманням регламентовано Законом України «Про ціни та ціноутворення», відповідно до якого суб'єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують вільні ціни і державні регульовані ціни. Згідно із статтею 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення», вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

З метою вдосконалення системи державного регулювання цін Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 25.12.1996 № 1548 Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів) із змінами і доповненнями. Ціни на види продукції, товарів послуг, не наведені у зазначеній постанові, не підлягають державному регулюванню, тобто вважаються вільними.

Ціна послуги на попередній продаж квитків в даній постанові не зазначена, тому є вільною.

У пункті 11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування конкурентного законодавства" від 26.12.2011 № 15 розяснено, що закон не покладає на Антимонопольний комітет України та його органи здійснення контролю за ціноутворенням у сфері застосування вільних цін і тарифів. Водночас за пунктом 1 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" встановлення, зокрема, таких цін, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку, кваліфікується як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Отже, господарським судам у вирішенні спорів слід мати на увазі, що зазначені органи можуть здійснювати контроль за дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції і у встановленні та застосуванні вільних цін і тарифів.

Окрім того, у пункті 11 згаданої Постанови зазначено, що застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб'єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об'єктивно виправданих на те причин згідно з пунктом 2 частини 2 статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено як зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку. Відповідна норма не ставить висновок про наявність/відсутність таких рівнозначних угод у залежність від оформлення відносин письмовим договором (договорами). Зазначений висновок (за відсутності договорів) може бути зроблено й за результатами аналізу поведінки учасників відповідних правовідносин. При цьому обов'язок обґрунтувати існування об'єктивно виправданих причин такого застосування покладається на особу, яка застосовує згадані ціни чи інші умови.

З матеріалів справи вбачається, що Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у вимозі від 07.08.2015 року №1-292/80-1232 просило позивача надати до розрахунку вартості послуги з попереднього продажу квитків, яку затверджено наказом підприємства від 29.08.2013 року № 77, розшифрування, розрахунки, обґрунтування, пояснення, підтверджуючі матеріали по кожній статті витрат; ґрунтовні пояснення щодо встановленого розміру комісії від попереднього продажу квитків, тобто, чому саме 15 відсотків, чому вартість з послуги попереднього продажу квитків залежить саме від вартості проїзду.

У відповідь на дану вимогу позивач надав письмові пояснення щодо відсутності чіткої Методики розрахунку плати за попередній продаж квитків та зазначило про те, що підприємство обрало саме такий спосіб розрахунку, виходячи з норм законодавства про відсоткове співвідношення автостанційного збору та комісійної винагороди від перевізника та вартості проїзду.

Водночас, позивачем не надано документів на вимогу відповідача на підтвердження витрат, повязаних з попереднім продажем квитків та не наведено конкретного розрахунку з урахуванням таких витрат у відповідності до норм чинного законодавства.

За неподання інформації територіальному відділенню у встановлені строки чинним законодавством України для належного розгляду заяви гр. ОСОБА_3 на позивача вже було накладено штраф. Рішення Адміністративної колегії Антимонопольного комітету України щодо штрафу за неподання інформації було предметом розгляду в іншій господарській справі.

В даній справі Рішенням адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.12.2015 року № 59-ріш по справі №1-26.213/30-2015 було накладено на позивача штраф за зловживання монопольним становищем на ринку шляхом застосування різних цін до рівнозначних угод з покупцями без обєктивно виправданих на те причин.

При цьому, обєктивність застосування саме такої вартості послуги з попереднього продажу квитків була проведена на підставі листів та пояснень позивача без урахування фактично понесених витрат Приватним акціонерним товариством Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій. Використана для прийняття спірного Рішення інформація з наданих позивачем листів не є статистичною інформацією або адміністративними даними, тобто дослідження. проведенні відповідачем, є необ'єктивними, проведеними з використанням неналежної (недопустимої), непідтвердженої інформації, не відповідають вимогам законодавства і не можуть вважатися законними та обґрунтованими.

До місцевого господарського суду позивачем було надано розрахунки послуг попереднього продажу квитків за 2013 2016 рік. Між тим, враховуючи те, що такі розрахунки не були надані позивачем на чисельні вимоги територіального відділення Антимонопольного комітету України, останнє не надавало у своєму рішенні від 24.12.2015 року №59-ріш по справі №1-26.213/30-2015 висновок, чи є визначений позивачем відсоток (15%) економічно обґрунтованим, тобто, чи відповідають закладені позивачем витрати у розрахунок вартості послуги з попереднього продажу квитків фактично понесеним витратам.

Витрати, повязані з наданням послуги з попереднього продажу квитків, взагалі не були предметом дослідження та аналізу під час проведення перевірки, а із наданої у листах та поясненнях інформації не вбачається, яким чином Миколаївське обласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України взагалі здійснювало дослідження ринку, чи були при цьому дотримані вимоги Методики, що є обовязковою при вирішенні питання щодо притягнення до відповідальності осіб у випадках таких порушень антикорупційного законодавства.

Отже, рішення адміністративної колегії Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.12.2015 року № 59-ріш по справі №1-26.213/30-2015 прийнято Відділенням при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи та Відділенням не доведено обставини, які мають значення для справи і які визнано встановленими.

Посилання відповідача на те, що ним нібито визнано неправомірною методику, а не розрахунок цін позивача, судовою колегією розглянуті та відхилені, оскільки в даному випадку відсутні будь-які унормані методики формування такої додаткової автостанційної послуги, а повноваженнями щодо перегляду порядку формування вільних цін не наділений ані відповідач, ані суд. Відповідачем не доведено суду апеляційної інстанції належними засобами доказування дотримання ним норм спеціального законодавства саме в момент прийняття оскарженого рішення, а надання вже тільки суду апеляційної інстанції додаткових обґрунтувань не може вважатися таким, що це рішення таким, що не підлягає скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України є неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Отже, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку щодо задоволення позовних вимог. Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що викладені в рішенні висновки не ґрунтуються на повному і всебічному зясуванні господарським судом фактичних обставин справи, що призвело до неправильного висновку по справі. А рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи з загальних засад і змісту законодавства України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення суду, як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав та свобод людини та здійснення принципу верховенства права, тому місцевий господарський суд при винесенні рішення повинен неухильно дотримуватись у відповідності до норм матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи, які мають бути зясовані шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у справі.

У відповідності до приписів пунктів 3, 4 частини 1 статті 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду України є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції при винесенні рішення неправильно застосовано норми матеріального права і висновок господарського суду про відмову в задоволенні позову є таким, що не відповідає обставинам справи. Тому судова колегія Одеського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій, м. Миколаїв на рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2016 року у справі № 915/144/16 підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2016 року у справі №915/144/16 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись статтями 99, 101, 103, пунктом 4 частини 1 статті 104, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій, м. Миколаїв на рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2016 року у справі №915/144/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 14.04.2016 року у справі №915/144/16 скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства Миколаївське обласне підприємство автобусних станцій, м. Миколаїв до Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання незаконним та скасування рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.12.2015 року №59-ріш по справі №1-26.213/30-2015 задовольнити.

Скасувати рішення Миколаївського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.12.2015 року №59-ріш про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, направляється сторонам по справі в триденний строк та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України через Одеський апеляційний господарський суд у двадцятиденний строк.

Головуючий суддя ОСОБА_4
Судді ОСОБА_5
ОСОБА_6