УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10.08.2016Справа № 910/14597/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши

позовну заяву ФОП ОСОБА_1, м. Київ

до ФОП ОСОБА_2, м. Київ

про визнання договору виконаним та дійсним та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФОП ОСОБА_1, 09 серпня 2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою б/н від 08.08.2016 року до відповідача, ФОП ОСОБА_2, про визнання договору виконаним та дійсним та визнання права власності.

Подана ФОП ОСОБА_1 позовна заява б/н від 08.08.2016 року про визнання договору виконаним та дійсним та визнання права власності, не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

У відповідності до ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) позовна заява повинна містити, зокрема, ім'я (прізвище, ім'я та по батькові за його наявності для фізичних осіб) сторін.

Фактично у позовній заяві не вказано повного найменування позивача та відповідача, застосовані скорочення (ФОП), тоді як відповідно до копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серія ААВ № 528988, доданої до позовної заяви, вбачається, що повним найменуванням позивача є Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, а у відповідності до копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_1, доданої до позовної заяви, вбачається, що повним найменуванням відповідача є Фізична особа-підприємець ОСОБА_2.

Наведене свідчить про недодержання вимог статті 54 Господарського процесуального кодексу України та, в свою чергу, є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду згідно з п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в наведеній нормі чітко вказано, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

Разом з цим, відповідно до ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, ідентифікаційні коди суб'єкта господарської діяльності за їх наявності (для юридичних осіб) або індивідуальні ідентифікаційні номери за їх наявності (для фізичних осіб - платників податків).

Натомість, фактично у позовній заяві не зазначено ідентифікаційних кодів позивача та відповідача, що є порушенням вимог п. 2 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України та тягне за собою наслідки, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Пунктом 4 ч.1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву та додані до неї документи без розгляду у випадку неподання доказів сплати судового збору у передбаченому порядку та розмірі.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Положеннями ст.ст.1, 2 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як визначено нормами Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206 700,00 грн.), за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - в розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Так, розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378,00 грн.

За змістом п. 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року N 7, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з двома вимогами немайнового характеру, а саме: визнання договору купівлі-продажу малої архітектурної форми (МАФ, кіоск) № 03 від 13.07.2014 року, розташованої в АДРЕСА_3 виконаним та дійсним; визнати право власності на малу архітектурну форму розташовану в АДРЕСА_3.

Втім, позивачем квитанцією № ПН4654 від 09.08.2016 року сплачено судовий збір в сумі 1378,00 грн., тобто в меншому розмірі, ніж визначено чинним законодавством (лише за одну вимогу немайнового характеру).

З огляду на викладене, квитанція № ПН4654 від 09.08.2016 року не може вважатись належним доказом сплати судового збору за подання відповідної заяви, що є підставою для застосування наслідків, передбачених п. 4 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. В пункті 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

В п. 2 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позовна заява повинна містити, зокрема, місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання (для фізичних осіб).

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

В якості доказу направлення ФОП ОСОБА_2 позовної заяви з доданими до неї документами додано фіскальний чек № 3982 від 09.08.2016 року та опис вкладення у цінний лист від 09.08.2016 року.

У відповідності до поданого заявником фіскального чеку № 3982 від 09.08.2016 року та опису вкладення у цінний лист від 09.08.2016 року вбачається, що ФОП ОСОБА_2 направлено кореспонденцію за адресою: 02002, АДРЕСА_1, тоді як відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_1 місцем проживання ФОП ОСОБА_2 є: 02002, АДРЕСА_2.

Наведені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, тоді як у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву, з урахуванням усіх обставин, на які посилається заявник та поданих ним доказів.

Отже, позовна заява з доданими до неї документами не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню заявнику без розгляду для усунення допущених порушень.

Одночасно, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 63 вказаного Кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст., 38, 44, 57, п.п. 2, 4, 6 ч. 1 ст.63, ст.ст. 65, 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву б/н від 08.08.2016 року ФОП ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання договору виконаним та дійсним та визнання права власності з доданими до неї документами повернути заявнику без розгляду.

Роз'яснити ФОП ОСОБА_1, що повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова