ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р. Справа № 925/508/16

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Буднік А.М., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом публічного акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», м. Львів, вул. Сахарова, 78

до дочірнього підприємства «Чарз-Авто», м. Черкаси, вул. Різдвяна, 290

про стягнення 310 529,25 грн. заборгованості та санкцій,

за участю повноважних представників:

від позивача: ОСОБА_1 за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2, ОСОБА_3 за довіреностями.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до дочірнього підприємства «Чарз-Авто», м. Черкаси про стягнення 310 529,25 грн. заборгованості та санкцій за кредитним договором №15-Ю/2007 від 27.03.2007р. (з додатковими угодами), з них:

- пеня за порушення строків повернення кредиту - 104 273,82 гри.;

- пеня за порушення строків повернення процентів - 4 851,73 грн.;

- пеня за порушення строків сплати комісії - 365,13 грн.;

- розмір 3% річних від простроченої суми кредиту - 6 348,87 грн.;

- розмір 3% річних від простроченої суми процентів - 314,57 грн.;

- розмір 3% річних від простроченої суми комісії - 23,01 грн.;

- розмір інфляційних збитків - 122 243,11 грн.;

- розмір упущеної вигоди за неповернення кредиту - 68 943,02 грн.;

- розмір упущеної вигоди за несплату процентів - 2 950,16 грн.;

- розмір упущеної вигоди за несплату комісії - 215,83 грн.

В судовому засіданні:

Представник позивача вимоги підтримав. Надано для огляду оригінали документів та належні копії в справу. Представник письмово обґрунтував момент (дату) порушення прав позивача з 02.10.2012р.

Заявою від 13.07.2016р. позивач просить стягнути 54953,89 грн. інфляційних збитків та 2579,60 грн. 3% річних від простроченої суми кредиту. Заяву позивача прийнято судом до розгляду відповідно приписів ст. 22 ГПК України. В наданому розрахунку індексу інфляції позивач зазначає період нарахування пені по простроченій сумі кредиту. Розрахунок інфляції та підстави його нарахування, сума боргу та період застосування взагалі не наведені.

Представники Відповідача вимоги заперечують та вказують на своєчасну виплату кредиту та інших платежів по договору згідно узгодженого графіку. Зазначають, що позивачем навмисно не вказано додатку №1 до договору, яким затверджено графік внесення коштів. Подано письмові заперечення та заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення санкцій.

Сторонами не виконана вимога суду про проведення звірки заборгованості. Справа розглядається за наявними в ній доказами та матеріалами.

Інших доказів сторонами не подано.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

Між позивачем ПАТ «Кредобанк» (Кредитор, позивач) та дочірнім підприємством «Чарз Авто» (Позичальник, відповідач) був укладений кредитний договір від 27.03.2007р. №15-Ю/2007 (з додатками).

Позивач надав відповідачу кредит на наступних умовах:

- розмір кредиту 326792,83 грн.;

- дата остаточного повернення кредиту 26.10.2016р.;

- сплата процентів визначена підпунктами 2.1.3-2.1.5 кредитного договору;

- сплата комісії визначена п. 4.1 договору.

Кредит надано позичальнику з метою придбання у власність 10 автобусів марки «Богдан» А09202 згідно договору купівлі-продажу №275-06/03 від 06.03.2007р. з ТОВ «Український автомобільний холдинг» (п. 2.1.2. договору, а.с. 13).

Кредитний договір був укладений на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання коштів. Відповідач зобовязався повернути кредит в повному обсязі, в строк, з виплатою комісії та процентів за користування кредитом на умовах договору.

Виконання зобовязання забезпечено письмовим договором про пеню.

За прострочення виконання зобовязання позивач нараховує відповідачу:

- пеню за порушення строків повернення кредиту - 104 273,82 грн.;

- пеню за порушення строків повернення процентів - 4 851,73 грн.;

- пеню за порушення строків сплати комісії - 365,13 грн.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а договір відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

За твердженням позивача, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму обтяження боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана норма підлягає застосуванню незалежно від наявності відповідного пункту в договорі, оскільки право кредитора на задоволення цієї вимоги передбачене статтею 625 ЦК України. Позивач наполягає на стягненні інфляційних збитків та 3% річних:

- розмір 3% річних від простроченої суми кредиту - 6 348,87 грн.;

- розмір 3% річних від простроченої суми процентів - 314,57 грн.;

- розмір 3% річних від простроченої суми комісії - 23,01 грн.;

- уточнений розмір інфляційних збитків за прострочення виконання зобов'язань за Кредитним договором - 52374,29 грн. додаткові пояснення від 14.07.2016. В наданому уточненому розрахунку індексу інфляції позивач зазначає період нарахування пені по простроченій сумі кредиту за кожен день прострочення.

Відповідно до п.7.5. Кредитного договору за невиконання або неналежне виконання Позичальником свого зобов'язання по своєчасному поверненню Кредиту або його частини Позичальник, крім сплати пені, на вимогу Банку відшкодовує Банку заподіяні збитки в повному обсязі, в тому числі й упущену вигоду. Упущена вигода розраховується за весь період прострочення шляхом нарахування на суму прострочення процентної ставки (п.2.1. Кредитного договору) збільшеної в півтора рази. Позивач просить стягнути:

- розмір упущеної вигоди за неповернення кредиту - 68 943,02, грн.;

- розмір упущеної вигоди за несплату процентів - 2 950,16 грн.;

- розмір упущеної вигоди за несплату комісії - 215,83 грн.

Представники відповідача вимоги заперечують та зазначають, що ними дотримується графік погашення боргу додаток №1 до договору. В судове засідання представлено оригінали платіжних документів. Представлені документи про проведення розрахунку не спростовані позивачем в належний спосіб. Представники відповідача наполягають на безпідставності стягнення інфляційних збитків, оскільки прострочення у відповідача немає, позивач сам вказав на відсутність боргу в період січня 2012, січня 2013р. (а.с. 21), а інфляційні збитки можна нараховувати лише за повний місяць прострочення боргу.

За твердженням позивача, невиконання Позичальником взятих на себе зобовязань стало підставою для звернення Кредитора до суду для захисту порушеного права та примусового стягнення заборгованості та штрафних санкцій.

Позивач стверджує, що на момент звернення з позовом до суду заборгованість повністю не погашена.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, враховуючи пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до часткового задоволення.

У відповідності з положеннями Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Сторони за договором є самостійними юридичними особами та субєктами господарювання на ринку послуг України.

Предметом спору у справі є вимоги кредитора до позичальника про стягнення заборгованості та санкцій у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання по поверненню кредиту та відсотків за ним на підставі кредитного договору.

Суд враховує, що волевиявлення та дії Позивача і Відповідача були направлені на укладення договору кредитування та настання певних юридичних наслідків у звязку з отриманням кредиту.

Між сторонами виникли відносини кредитування на підставі письмового двостороннього оплатного консенсуального кредитного договору від 27.03.2007р. №15-Ю/2007 (а.с. 13-26, з додатками). Кредитний договір не визнавався недійним за рішенням суду.

Суд враховує презумпцію правомірності правочину (приписи ст. 204 ЦК України) та відсутність заперечень сторін щодо дійсності договору.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Зобов'язанням, згідно статті 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

В силу положень статей 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вказані норми кореспондуються з положеннями статті 193 Господарського кодексу України.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частини 2 статті 345 ГК України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Згідно ч.2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики.

Як встановлено ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ч.1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

За змістом ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписом частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Заперечень проти отримання кредиту чи заяв про відмову Позивача у наданні кредиту Відповідач суду не надав.

За доводами та розрахунками Позивача, Відповідач розрахунок по кредиту не провів. Позивач визначив момент порушення свого права 02.10.2012р. (а.с. 57).

Відповідач у своїх запереченнях (а.с. 60-62) вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності для стягнення пені, оскільки згідно положень ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Позивач самостійно визначає момент порушення зобовязання з 02.10.2012р.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно п. 7.1 Кредитного договору за несвоєчасне виконання будь-яких грошових зобовязань за цим Договором (повернення кредиту або його частини, оплати процентів, комісій) Позичальник на вимогу банку сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення.

Позивач нараховує відповідачу 109490,68 грн. пені з посиланням на п. 7.1 кредитного договору.

- пеня за порушення строків повернення кредиту - 104 273,82 гри. за період з 03.12.2013р. по 03.02.2016р.;

- пеня за порушення строків повернення процентів - 4 851,73 грн. за період з 02.10.2013р. по 03.02.2016р.;

- пеня за порушення строків сплати комісії - 365,13 грн. за період з 01.10.2012р. по 24.03.2016р. (а.с. 28).

Відповідачем надано свій розрахунок пені за договором (а.с. 108), з якого вбачається, що за період прострочення з 01.12.2015р. по 03.02.2016р. загальний розмір пені становить 12 892,52 грн.

Вимоги позивача про стягнення пені обґрунтовані. Розрахунок санкцій перевірено судом за допомогою калькулятора санкцій апаратного комплексу «Ліга:Еліт Закон» з урахуванням облікової ставки НБУ за періоди прострочення. Розрахунок вимоги виконано невірно. 12 892,52 грн. пені підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за період з 01.12.2015р. до 03.02.2016р. (а.с 108). Суд погоджується з доводами та розрахунками відповідача.

В решті вимог належить відмовити за необгрунтованістю.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Розмір 3% річних по тілу кредиту, заявлених до стягнення з відповідача, становить 2579,60 грн. за період з 03.06.2014р. по 28.01.2016р. (заява та пояснення позивача від 13.07.2016р.). Представник позивача вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представники відповідача вимоги заперечили та вказали (а.с. 60-62, 109), що Позивач намагається застосувати до відповідача подвійну відповідальність, оскільки договором вже встановлена відсоткова ставка річних за користування кредитом. Позивач вже збільшив розмір процентів за договором в додаткових угодах №№1 та 2, тому розмір процентів є іншим, ніж встановлено приписами ст. 625 ЦК України. Відповідач заперечує правомірність застосування позивачем приписів ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин.

На підставі наведених доводів в задоволенні цієї вимоги позивача належить відмовити повністю за необґрунтованістю.

Уточнений розмір інфляційних збитків, заявлених до стягнення з відповідача, за розрахунками позивача становить 52374,29 грн. за період з 05.05.2014р. по 03.02.2016р. Суд враховує неможливість нарахування інфляційних втрат за кожен день прострочення платежів. Інфляційні втрати можуть бути нараховані за період повного місяць. Також суд звертає увагу, що позивачем в поданому суду розрахунку інфляційних втрат закладено період нарахування ПЕНІ та відсоток, за яким розраховується ПЕНЯ за кожен день прострочення. Пені на інфляційні втрати не нараховується.

Суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення індексу інфляції не ґрунтується на вимогах закону та не підтверджена належними доказами, не є обґрунтованою та законною, виходячи із прострочення виконання грошового зобов'язання. В задоволенні позову в цій частині належить відмовити за недоведеністю. Позивач також не врахував розяснення Верхового суду України в листі №62-97 від 03.04.1997р. У разі прострочення сплати коштів в конкретному місяці на 15 днів і більше індекс інфляції за цей же місяць необхідно нараховувати, але у разі прострочення менше 15 днів, індекс за цей місяць нараховуватися не повинен (тобто, при розрахунку повинні враховуватися не дати місяця, а кількість днів прострочення з урахування повного місяця прострочення).

Позивачем заявлено до стягнення розмір упущеної вигоди за неповернення кредиту - 68 943,02 грн.;

- розмір упущеної вигоди за несплату процентів - 2 950,16 грн.;

- розмір упущеної вигоди за несплату комісії - 215,83 грн. з посиланням на п. 7.5 Кредитного договору з мотивів спричинення позивачу збитків шляхом математичного нарахування на суму прострочення процентної ставки, збільшеної в півтора рази.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі,

а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, що зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язань другою стороною: матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Вимоги позивача не підтверджені доказами та ґрунтуються лише на математичному розрахункові позивача. Доказів спричинення збитків чи упущеної вигоди, механізму спричинення збитків та причинного звязку між збитками та негативними наслідками для позивача останнім не наведено взагалі.

Навпаки, відповідач підтвердив регулярну сплату коштів на погашення кредиту.

В задоволенні цієї вимоги позивачу належить відмовити за недоведеністю, оскільки позивачем не було доведено наявності в діях відповідача складу господарського правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд враховує, що певні обставини можуть доводитись тільки певними доказами. Позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з покладенням судових витрат на відповідача.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати належить покласти на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог та стягнути на користь позивача 1378,00 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відповідача: дочірнього підприємства «Чарз-Авто», м. Черкаси, вул. Різдвяна, 290, ідентифікаційний код 30344330, номер рахунку в банку невідомий

на користь публічного акціонерного товариства «Кредобанк», м. Львів, вул. Сахарова, 78, , номер рахунку в банку невідомий

- 12982,52 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів,

- 1378,00 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В решті вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня прийняття рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу до апеляційного суду на вказане рішення через Господарський суд Черкаської області.

Повне рішення складено 25.07.2016р.

Суддя Г.М. Скиба