ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016р. Справа№ 914/1476/16

За позовом: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Тростянець Миколаївського району Львівської області

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «50 х 50», м. Миколаїв Львівської області

про: стягнення 272802,00 грн. заборгованості і завданих збитків за Договором про надання транспортних послуг № 3 від 13.01.2015 року

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Зусько І.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 (довіреність від 03.06.2016 року);

від відповідача: Штинда О.В. (довіреність від 13.06.2016 року); Лозинський Д.С. (довіреність від 13.07.2016 року).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 04.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « 50 х 50» про стягнення 272802,00 грн. заборгованості і завданих збитків за Договором про надання транспортних послуг № 3 від 13.01.2015 року.

Ухвалою суду від 06.06.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 15.06.2016 року. В наступних судових засіданнях неодноразово оголошувалась перерва.

Крім того, 02.08.2016 року через канцелярію суду надійшло уточнення позовних вимог (вх.№3867/16) позивача, яка по суті є заявою про зменшення позовних вимог, відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача 238486,00 грн. основного боргу, 4506,00 грн. 3 % річних, 18277,21 грн. інфляційних нарахувань. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовуються невиконанням відповідачем умов Договору про надання транспортних послуг № 3 від 13.01.2015 року в частині повної та вчасної оплати вартості наданих послуг, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем.

Представник позивача в судове засідання з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити повністю з підстав, наведених у позовній заяві, спростуванні (вх.№28489/16 від 05.07.2016 р.) заперечення та письмових поясненнях (вх. № 32002/16 від 02.08.2016 року). Зокрема, зазначив про відсутність правових підстав для відмови від позову з підстав пропуску позовної давності, оскільки згідно приписів ст. 264 ЦК України часткова сплата боржником основного боргу, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір, свідчать про визнання боржником свого боргу, та відповідно про переривання перебігу позовної давності. Також позивач вказав, що посилання відповідача на неотримання ним рахунків на оплату згідно актів виконаних робіт №7 від 07.12.2015 на суму 5115,00 грн., №18 від 11.12.2015 на суму 5115,00 грн., №22 від 15.12.2015 на суму 5115,00 грн. не відповідають дійсності, оскільки акти виконаних робіт та рахунки на оплату оформлялись одним документом за одною датою, підписом і печатками сторін у справі, копії вказаних актів містяться в матеріалах справи і повністю спростовують заперечення відповідача щодо неотримання ним рахунків на оплату.

Представники відповідача в судове засідання з'явилися, проти позову заперечили повністю з підстав, наведених у відзиві (вх.№25311/16 від 15.06.2016 р.) на позовну заяву та письмовому поясненні (вх.№30080/16 від 18.07.2016 р.) на спростування заперечення. Зокрема, просили суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог за Актами №7, 18 і 22 приймання-здачі виконаних робіт на суму 15345,00 грн., 189,00 грн. 3 річних та 910,09 грн. інфляційних нарахувань, оскільки позивач не виконав повністю своїх зобов'язань за договором не надавши рахунків із зазначенням розмірів оплати за надані послуги. Щодо решти позовних вимог, правовідносини щодо яких мали місце в серпні-листопаді 2015 року згідно відповідних актів приймання-здачі виконаних робіт, відповідач просить суд застосувати наслідки спливу позовної давності, та відмовити в позові щодо стягнення 233411,00 грн. заборгованості, 4594,00 грн. 3 % річних та 18352,91 грн. інфляційних нарахувань. Окрім того, представники відповідача зазначили, що Акт звірки взаємних розрахунків від 31.12.2015 року, на який посилається позивач як на факт вчинення відповідачем дій, які свідчать про визнання ним свого боргу, і як наслідок, переривання перебігу позовної давності, то вказаний акт не є належним та допустимим доказом у даній справі не містить посилань на умови договору, а сума сальдо розрахунку не відповідає сумі зазначеній у позовній заяві.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, повно та об'єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

13.01.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю « 50 х 50» (Замовник) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Виконавець) уклали Договір № 3 про надання транспортних послуг (Договір), відповідно до умов якого Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе обов'язки по виконанню транспортних послуг, а Замовник оплачує роботу Виконавця в розмірах і в строки, погоджених між сторонами.

Як зазначив позивач у позовній заяві, позивач відповідно до положень Договору надав відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 258986,00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання №2 від 03.08.2015 на суму 4500,00 грн., №4 від 04.08.2015 на суму 4500,00 грн., №6 від 05.08.2015 на суму 9000,00 грн., №16 від 10.08.2015 на суму 4500,00 грн., №18 від 11.08.2015 на суму 4500,00 грн., №19 від 11.08.2015 на суму 4626,00 грн., №21 від 12.08.2015 на суму 4500,00 грн., №23 від 13.08.2015 на суму 4500,00 грн., №24 від 13.08.2015 на суму 8960,00 грн., №33 від 18.08.2015 на суму 4620,00 грн., №37 від 21.08.2015 на суму 9000,00 грн., №39 від 24.08.2015 на суму 4500,00 грн., №43 від 25.08.2015 на суму 4500,00 грн., №46 від 26.08.2015 на суму 9000,00 грн., №51 віл 29.08.2015 на суму 4480,00 грн., №2 від 01.09.2015 на суму 4500,00 грн., №4 від 02.09.2015 року на суму 4500,00 грн., №7 від 03.09.2015 на суму 4200,00 грн., №12 від 07.09.2015 №17 від 08.09.2015 на суму 4500,00 грн., №20 від 09.09.2015 на суму 4500,00 грн., №25 від 11.09.2015 на суму 4500,00 грн., №26 від 12.09.2015 на суму 5270,00 грн., №29 від 14.09.2015 на суму 4500,00 грн., №35 від 17.09.2015 на суму 4500,00 грн., №39 від 19.09.2015 на суму 4500,00 грн., №42 від 22.09.2015 на суму 4500,00 грн., №44 від 23.09.2015 на суму 4500,00 грн., №47 від 24.09.2015 на суму 9000,00 грн., №52 від 26.09.2015 на суму 4800,00 грн., №62 від 28.09.2015 на суму 4800,00 грн., №63 від 28.09.2015 на суму 4650,00 грн., №65 від 29.09.2015 на суму 4500,00 грн., №67 від 30.09.2015 на суму 9600,00 грн., №4 від 02.10.2015на суму 4500,00 грн., №11 від 06.10.2015 на суму 5040,00 грн., №19 від 09.10.2015 на суму 7270,00 грн., №22 від 12.10.2015 на суму 5115,00 грн., №26 від 15.10.2015 на суму 4480,00 грн., №34 від 21.10.2015 на суму 4500,00 грн., №35 від 21.10.2015 на суму 5115,00 грн., №6 від 04.11.2015 на суму 4500,00 грн., №7 від 05.11.2015 на суму 9000,00 грн., №22 від 13.11.2015 на суму 5115,00 грн., №7 від 07.12.2015 на суму 5115,00 грн., №18 від 11.12.2015 на суму 5115,00 грн., №22 від 15.12.2015 на суму 5115,00 грн.

З актів виконаних робіт за період з 01.08.2015 р. по 01.01.2016 р. вбачається, що сторони підтвердили надані послуги в сумі 258986,00 грн.

Відповідно до прийнятої судом заяви (вх.№3867/16 від 02.08.2016 року) про уточнення позовних вимог позивач просить суд стягнути з відповідача 238486,00 грн. основного боргу, 4506,00 грн. 3 % річних, 18277,21 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідач проти задоволення позову заперечив, просив суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення 233411,00 грн. основного боргу, 4594,00 грн. 3 % річних та 18352,91 грн. інфляційних нарахувань та відмовити в позові в цій частині, а також відмовити в позові в частині стягнення 15345,00 грн. основного боргу, 189,00 грн. 3 % річних та 910,09 грн. інфляційних нарахувань за Актами №7,18 і 22 приймання-здачі виконаних робіт.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення повністю, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного Кодексу, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Згідно з ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Господарські зобов'язання між сторонами виникли на підставі Договору про надання транспортних послуг № 3 від 13.01.2015 року.

Частиною 1 статті 307 ГК України передбачено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства (ч. 2 ст. 307 ГК України).

На підтвердження належного виконання взятих на себе зобов'язань за Договором позивачем до матеріалів справи долучено копії відповідних актів приймання-здачі виконаних робіт згідно Договору №3 від 13.01.2015 р., а також відповідних рахунків на оплату послуг. Як вбачається з матеріалів справи, Акти приймання-здачі та Рахунки на оплату виготовлені єдиним документом, відтак, твердження відповідача про невиконання позивачем своїх зобов'язань за договором щодо виставлення рахунків із зазначенням розмірів оплати за надані послуги судом до уваги не беруться.

Так, розділом «Розмір та порядок оплати послуг Виконавця» Договору визначено, що вартість послуг, що надаються Виконавцем, вказується в рахунках, які надсилаються Замовнику. За надані транспортні послуги Замовник здійснює оплату на протязі 15-ти банківських днів після отримання оригінальних документів (рахунку, податкової накладної, акту виконаних робіт). Платежі по цьому Договору згідно рахунків, здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахункових рахунок Виконавця або готівкою.

Всупереч взятим на себе зобов'язанням за Договором відповідач не виконав свого обов'язку щодо оплати вартості наданих позивачем послуг, внаслідок чого в нього виникла заборгованість, яка відповідно до прийнятої судом заяви (вх.№3867/16 від 02.08.2016 року) про уточнення позовних вимог, становить 238486,00 грн. основного боргу, 4506,00 грн. 3 % річних та 18277,21 грн. інфляційних нарахувань.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимог позивача про стягнення боргу згідно актів приймання-здачі виконаних робіт за серпень-листопад 2015 року, а також відмовити в позові в частині стягнення заборгованості за Актами №7,18 і 22 приймання-здачі виконаних робіт, посилаючись на те, що позивач не виконав повністю своїх зобов'язань за договором не надавши рахунків із зазначенням розмірів оплати за надані послуги.

Суд відхиляє заперечення відповідача з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Акти приймання-здачі виконаних робіт згідно Договору №3 від 13.01.2015 р. №7 від 07.12.2015 на суму 5115,00 грн., №18 від 11.12.2015 на суму 5115,00 грн., №22 від 15.12.2015 на суму 5115,00 грн. та відповідні Рахунки на їх оплату №7 від 07.12.2015 на суму 5115,00 грн., №18 від 11.12.2015 на суму 5115,00 грн., №22 від 15.12.2015 на суму 5115,00 грн. виготовлені як єдиний документ, підписані представниками та скріплені печатками обох сторін.

Що стосується заяви відповідача про застосування наслідків спливу позовної давності, то відповідно до положень частин 3, 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 1 та 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Беручи до уваги пояснення позивача, суд відхиляє заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог щодо стягнення боргу згідно актів приймання-здачі виконаних робіт за серпень-листопад 2015 року, оскільки часткова сплата боржником основного боргу, підписання уповноваженою посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків від 31.12.2015 р. свідчать про визнання боржником свого боргу та переривання перебігу позовної давності згідно приписів ст. 264 ЦК України та п.4.4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 (із змінами і доповненнями) «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів».

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачені наслідки порушення зобов'язання.

Розділом «Відповідальність сторін» Договору встановлено, що в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань, що виникають з даного Договору сторони несуть відповідальність в межах, передбачених чинним законодавством України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на викладене, суд вважає підставними та обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача 238486,00 грн. основного боргу, 4506,00 грн. 3 % річних, 18277,21 грн. інфляційних нарахувань.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки спір виник з вини відповідача, у відповідності до положень ст. 49 ГПК України судовий збір у розмірі 3919,05 грн. слід покласти на нього у повному обсязі

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «50 х 50» (81600, Львівська область, Миколаївський район, місто Миколаїв, вулиця Болоня, будинок 22; ідентифікаційний код юридичної особи 32991624; р/р 0875 у відділенні Промінвестбанку України, МФО 325451) на користь стягувача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (81614, АДРЕСА_1; ІПН НОМЕР_1; р/р НОМЕР_2 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» м. Київ, МФО 380805) 238486,00 грн. основного боргу, 4506,00 грн. 3 % річних, 18277,21 грн. інфляційних нарахувань та 3919,05 грн. судового збору.

3. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09.08.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А