ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2016 р.Справа № 915/468/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Поліщук Л.В., Філінюк І.Г.

(Склад колегії сформовано на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями)

при секретарі: Альошиній Г.М.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства Брайловський

на рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016р.

по справі №915/468/16

за позовом: Приватного підприємства Брайловський

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальність Техноторг-Лізинг

про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство Брайловський звернулося до господарського суду Миколаївської області з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальність Техноторг-Лізинг про визнання недійсним п. 2.1.4 Договору фінансового лізингу №1053 укладеного 25.07.2014 р., укладеного між ПП Брайловський до ТОВ Техноторг-Лізинг.

Позивач вважає, що п.2.1.4 договору, яким передбачено обовязок лізингоодержувача сплачувати додаткову комісію після кожної сплати лізингового платежу, є таким, що не відповідає нормам чинного законодавства і підлягає визнанню недійсним.

Згідно із п.2.1.4 договору додаткова комісія, яку лізингоодержувач повинен сплачувати після кожної сплати лізингового платежу, розраховується за формулою, але серед складових визначення додаткової комісії відсутній головний елемент визначення винагороди (комісії) лізингодавцю вартість предмета лізингу.

Вказана в п.2.1.4 договору формула за своїм змістом визначає вид та відповідно розмір ще одного платежу, грошовою базою для обчислення якого є лізинговий платіж.

Отже, платіж, передбачений п.2.1.4 договору, не є видом платежу, передбаченого п. «б» ч.2 ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», отже, не відповідає зазначеній нормі права.

У відзиві на позовну заяву ТОВ Техноторг-Лізинг не погоджується з викладеними в ній доводами. Сторони погодили у п.2.1.4 договору сплату лізингоодержувачем окрім сплати разової комісії в розмірі 6900 грн., додаткову комісію за певною формулою, за якою Лізингоодержувач самостійно здійснюватиме розрахунок додаткової комісії (винагороди, компенсації), яка сплачується окремо від лізингового платежу, передбаченого Додатком 1 до договору, і яка за своєю суттю є платежем, передбаченим п. «г» ч.2 ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» - інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу у звязку із присутністю імпортної складової у структурі предмету лізингу.

Клопотанням від 01.07.2016р. в порядку ст.ст. 22,33 ГПК України позивач просив витребувати у ТОВ Техноторг-Лізинг належним чином засвідчену копію договору, за яким ТОВ Техноторг-Лізинг набуло право власності на трактор колісний NEW HOLLAND T7060, 2014 року випуску, заводський №ZEBG05412, двигун №001213233, а також належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують сплату грошових коштів за цим договором та регістри бухгалтерського обліку, що підтверджують зазначені операції.

В додаткових поясненнях до відзиву ТОВ Техноторг-Лізинг заначає, що вказаний в ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг» перелік лізингових платежів не є вичерпним та дозволяє сторонам вільно визначитися з іншими витратами лізингодавця, які на їх розсуд мають бути включені до складу лізингових платежів, оскільки безпосередньо повязані з виконанням договору.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016р. (суддя Коваль С.М.) в задоволенні позовних вимог ПП Брайловський відмовлено повністю.

Судове рішення мотивоване тим, що умовами договору сторони визначили порядок сплати як лізингового платежу, так і додаткової комісії (винагороди чи компенсації) у гривнях залежно від курсу гривні до долару США. При цьому, використання формули розрахунку такої винагороди є правомірним, оскільки сторонами чітко встановлено порядок розрахунку винагороди за визначеною сторонами у договорі формулою.

Позивачем не доведено факту існування обставин, з якими норми чинного законодавства пов'язують недійсність правочину, або його частини.

В апеляційній скарзі, не погоджуючись з висновками суду, ПП Брайловський просить скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016р. та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, визнати недійсним п.2.1.4 Договору фінансового лізингу №1053 від 25.07.2014р., укладений між ПП Брайловський та ТОВ Техноторг-Лізинг, витребувати від ТОВ Техноторг-Лізинг належним чином засвідчену копію договору, за яким ТОВ Техноторг-Лізинг набуло право власності на трактор колісний NEW HOLLAND T7060, 2014 року випуску, заводський №ZEBG05412, двигун №001213233, а також належним чином засвідчені копії документів, що підтверджують сплату грошових коштів за цим договором та регістри бухгалтерського обліку, що підтверджують зазначені операції.

Доводи скаржника ґрунтуються на допущених господарським судом порушеннях норм матеріального та процесуального права, а саме господарським судом не було прийнято до уваги доводів позивача, не було повно та всебічно досліджено обставини справи.

Жодного належного та допустимого доказу на підтвердження придбання ТОВ Техноторг-Лізинг предмета лізингу за іноземну валюту відповідачем не надано. В задоволенні клопотання про витребування у відповідача копії договору придбання трактора, копій документів, що підтверджують його оплату - господарським судом відмовлено; посилаючись на закінчення терміну розгляду справи судом. Тобто, імпортна складова у структурі предмету лізингу за спірним Договором не підтверджується жодними належними та допустимими доказами. Обчислення додаткової комісії, яка встановлена в спірному договорі, призводить до необґрунтованого збільшення фінансового навантаження на Лізингоотримувача, суперечить принципу розумності, встановленому ст.627 ЦК України, а тому п.2.1.4 договору має бути визнаний недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Техноторг-Лізинг просить відхилити апеляційну скаргу ПП Брайловський та залишити рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016р. без змін. Відповідач вважає, що відсутні підстави стверджувати про невідповідність п.2.1.4 Договору приписам законодавства, а відтак відсутні підстави для визнання недійсним вказаного пункту Договору.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали справи (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом та заслухавши пояснення присутніх в засіданні представників сторін, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з такого.

Як правильно встановлено судом першої інстанції 25.07.2014 року між ПП Брайловський та ТОВ Техноторг-Лізинг було укладено Договір фінансового лізингу № 1053, відповідно до умов якого:

- лізингодавець зобовязався набути у власність та передати у користування лізингоодержувачу на визначений у цьому Договорі строк наступне майно (далі за текстом предмет лізингу): трактор колісний NEW HOLLAND T7060, 1 шт., ціна за шт. в т.ч. ПДВ 20 %, 1 380 000,00 грн.;

- передати у власність лізингоодержувачу предмет Лізингу за умови повного виконання лізингоодержувачем всіх своїх зобовязань за цим Договором.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

В силу ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі Договору виникли зобов'язальні відносини.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 ЦК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, відповідно до якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до абз. 4 п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними № 11 від 29.05.13 року з наступними змінами вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до абз. 5 п. 2.10 вищевказаної Постанови у силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Предметом спірного договору фінансового лізингу є трактор колісний NEW HOLLAND T7060 (наземний самохідний транспортний засіб).

Розділом 2 Договору передбачено Лізингові та інші платежі за Договором, порядок розрахунків.

Відповідно до п. 2.1 Договору лізингоодержувач зобовязаний:

2.1.1. сплатити лізингодавцю авансовий платіж у розмірі 690 000,00 (шістсот девяносто тисяч) гривень 00 копійок.

2.1.2. сплатити лізингодавцю разову комісію у розмірі 6 900,00 (шість тисяч девятсот) гривень 00 копійок.

2.1.3. сплачувати лізингодавцю лізингові платежі у розмірі та строки, визначені у розрахунку лізингових платежів (Додаток №1 до цього Договору):

2.1.4. сплачувати додаткову комісію лізингодавцю після кожної сплати лізингового платежу, яка розраховується за наступною формулою:

С ком. = ЛП*(Кплат./Кдог.-1), де:

С ком. сума додаткової комісії лізингодавця, що розраховується:

ЛП лізинговий платіж, який було сплачено у гривнях;

Кдог. розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін є константою та дорівнює 12,00;

Кплат. розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін дорівнює курсу закриття міжбанку по дол. США з колонки « Max за період (значення ASK) в день сплати лізингового платежу. Вказаний курс міжбанку визначається за даними, що містяться на веб-сайті http://www.udinform.com/index.php?option=com dealingquotatin&task=forexukrarchive&Itemid=65 за відповідний день. При цьому Сторони домовились, що К плат. не може бути меншим, ніж 13,00.

= - знак рівності;

/ - знак ділення;

* - знак множення;

- знак віднімання.

Вищевказана додаткова комісія лізингодавця має бути сплачена лізингоодержувачем протягом 3-х банківських днів після сплати кожного лізингового платежу згідно Розрахунку лізингових платежів (Додаток №1 до цього Договору) з урахуванням п. 2.4. цього Договору.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 6 Закону України Про фінансовий лізинг договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Строк лізингу визначається сторонами договору лізингу відповідно до вимог цього Закону.

Відповідно до ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором.

Лізингові платежі можуть включати:

а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу;

б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно;

в) компенсацію відсотків за кредитом;

г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Господарський суд апеляційної інстанції зазначає, що п. 2.1.4 Договору передбачає обовязок лізингоодержувача по сплаті додаткової комісії, яка не є складовою лізингового платежу та не включена до Розрахунку лізингових платежів (Додаток №1 до цього Договору). Таким чином, відсутні підстави стверджувати про невідповідність п.2.1.4 Договору приписам ч. 2 ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 189 ГК України ціна в цьому Кодексі є вираженим у грошовій формі еквівалентом одиниці товару (продукції, робіт, послуг, матеріально-технічних ресурсів, майнових та немайнових прав), що підлягає продажу (реалізації), який повинен застосовуватися як тариф, розмір плати, ставки або збору, крім ставок і зборів, що використовуються в системі оподаткування.

Ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях. Ціни у зовнішньоекономічних договорах (контрактах) можуть визначатися в іноземній валюті за згодою сторін.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 198 ГК України грошові зобов'язання учасників господарських відносин повинні бути виражені і підлягають оплаті у гривнях. Грошові зобов'язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб'єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Виконання зобов'язань, виражених в іноземній валюті, здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до п. 1 постанови КМУ від 18.12.1998 року № 1998 Про удосконалення порядку формування цін формування, встановлення та застосування суб'єктами підприємництва вільних цін на території України здійснюється виключно у національній грошовій одиниці. Вважати під час формування цін обґрунтованим врахування витрат у доларовому еквіваленті лише в частині імпортної складової структури ціни.

Предмет лізингу трактор колісний New Holland Т7060 іноземного виробництва.

В спірному випадку умовами оспорюваного договору сторони передбачили як встановлення ціни договору, так і проведення розрахунків за договором в національній валюті України - гривні. Як вбачається з матеріалів справи платежі за договором також здійснювались лізингоодержувачем в гривні. Сплата додаткової комісії, яка розраховується за погодженою сторонами формулою на підставі погоджених сторонами коефіцієнтів, також передбачена у національній валюті України гривні (п. 2.1.4 Договору).

Крім того, в постанові від 07.10.2014 року по справі № 3-133гс-14 Верховний Суд України зазначив, що положення чинного законодавства (зокрема, ст. 524, 533 ЦК України) хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті. Відтак, коригування лізингових платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про невідповідність п. 2.1.4 Договору чинному законодавству.

Посилання скаржника на те, що імпортна складова у структурі предмету лізингу за спірним Договором не підтверджена жодними належними та допустимими доказами спростовується наданими представником відповідача у судовому засіданні документами, а саме: копією договору купівлі-продажу від 01.07.2013р., ВМД 504070000/2014/003871, специфікацією від 21.07.2014р. в п.3 якої сторони домовились, що одночасно із сплатою платежу за товар, покупець компенсує продавцю втрати, які повязані з валютними коливаннями, які розраховуються за наступною формулою:

? = Т варт.*(V дог.-1), де:

? - витрати, що повязані з валютними коливаннями;

Т варт. вартість Товару, визначена у специфікації;

V дог. - розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін є константою та дорівнює 12,00.

V плат. - розрахунковий коефіцієнт, що за згодою сторін дорівнює курсу закриття міжбанку по дол. США. (значення ASK) в день сплати платежу. Вказаний курс закриття міжбанку визначається за даними, що містяться на веб-сайті www://udinform.com./index.рhр?орtіоn=соm_delingquotation&task=forexukrarchive&Itemid=65 за відповідний день.

Інші знаки у формулі: «=» - знак рівності; «/» - знак ділення; «*» - знак множення; «-» - знак віднімання.

Сторони погодили у п.2.1 Договору від 25.07.2014р. сплату позивачем, крім сплати разової комісії у розмірі 6900грн., комісію за певною формулою, за якою Лізингоодержувач самостійно здійснює розрахунок додаткової комісії (винагороди, компенсації), яка сплачується окремо від лізингового платежу, передбаченого Додатком №1 до Договору і яка за своєю суттю є платежем у відповідності з ч.2 ст.16 Закону України «Про фінансовий лізинг» - інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу у зв'язку із присутністю імпортної складової у структурі предмету лізингу.

Отже, за умовами договору сторони визначили порядок сплати як лізингового платежу, так і додаткової комісії (винагороди чи компенсації) у гривнях залежно від курсу гривні до долару США. При цьому, використання формули розрахунку такої винагороди є правомірним, оскільки сторонами чітко встановлено порядок розрахунку винагороди за визначеною сторонами у договорі формулою.

Таким чином, апеляційний господарський суд не погоджується з твердженнями апелянта про те, що п.2.1.4. договору фінансового лізингу суперечить ч.2 ст.16 ЗУ «Про фінансовий лізинг».

Частина 2 ст. 16 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначає можливі складові, які лізинговий платіж може включати, тобто перелік не є вичерпним або обовязковим. Пункт 2.1.4. договору фінансового лізингу передбачає обовязок ПП Брайловський по сплаті додаткової комісії, яка не є складовою лізингового платежу та не включена в додаток №1 до договору фінансового лізингу. Дана комісія не є сталою, її існування в кожному періоді залежить від настання тих обставин, які визначені сторонами правочину як підстави для її нарахування, на відміну від лізингових платежів, визначених додатком №1 до договору фінансового лізингу.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно з ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Як вже зазначалося раніше апелянтом не було надано доказів належних правових підстав для визнання недійсним п.2.1.4 договору фінансового лізингу №1053 від 25.07.2014р.

Доводи, заперечення та вимоги ПП Брайловський, викладені в апеляційній скарзі, також підлягають відхиленню з підстав, викладених в мотивувальній частині постанови.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016 року по справі №915/468/16 відповідає вимогам чинного законодавства та матеріалам справи, підстави для його скасування або зміни відсутні, а тому воно підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ПП Брайловський без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103-105 ГПК України,

суд постановив:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства Брайловський залишити без задоволення, рішення господарського суду Миколаївської області від 04.07.2016р. у справі №915/468/16 - без змін.

Постанова в порядку ст. 105 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя Л.В. Поліщук

Суддя І.Г. Філінюк