РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016Справа №910/10260/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «А.В.К.»

м. Дніпропетровськ»

до публічного акціонерного товариства «Сбербанк»

за участю третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, на стороні позивача приватного акціонерного товариства «АВК»,

про визнання частково недійсним договору,

за участю представників сторін:

від позивача: Діденко Ю.О. (довіреність № 01/1933 від 23.07.2015);

від відповідача: Тищук М.А. (довіреність б/н від 15.03.2016);

від третьої особи: не з'явились,

В С Т А Н О В И В:

02.06.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» (далі - позивач) до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі - відповідач) про визнання частково недійсним договору.

В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що 15.10.2009 між ним та відповідачем був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 3417 (далі - договір застави).

24.10.2013 сторонами був укладений договір про внесення змін до договору застави, також посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 4327 (далі - договір про внесення змін від 24.10.2013), згідно з умовами якого п. 9.5 договору застави був викладений як третейське застереження.

Вважаючи, що договір про внесення змін був укладений директором товариства-позивача з перевищенням наданих йому повноважень, що суперечить вимогам ст. 203 Цивільного кодексу України, а зміст та форма третейського застереження, не відповідають вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди», позивач звернувся до суду, просив визнати недійсним п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013.

Провадження у справі № 910/10260/16 порушено ухвалою господарського суду міста Києва від 03.06.2016 та призначено її розгляд на 22.06.2016.

22.06.2016 через загальний відділ діловодства суду представником позивача для долучення до матеріалів справи були подані документи, витребувані ухвалою суду від 03.06.2016, та клопотання, в якому останній просив суд залучити до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - приватне акціонерне товариство «АВК», а також відкласти розгляд справи. Вказане клопотання судом було задоволено.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення по суті справи. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, вимог ухвали суду від 03.06.2016 не виконав.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самосійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - приватне акціонерне товариство «АВК» (далі - третя особа), розгляд справи відкладено на 11.07.2016.

02.07.2016 через загальний відділ діловодства суду представником відповідача був поданий відзив на позовну заяву, в якому останній, зокрема, вказав, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості щодо обмеження повноважень керівника позивача відсутні, а загальними зборами акціонерів позивача генерального директора уповноважено визначати усі істотні умови договорів про внесення змін до договору застави. Крім того, представник відповідача вказав, що позивачем не наведені положення законодавства або статуту позивача, що вимагають обов'язкового погодження укладення третейської угоди іншими органами Товариства. Просив витребувати у позивача копію його статуту, чинного саном на 24.10.2013, а в задоволенні позову відмовити.

08.07.2016 через загальний відділ діловодства суду від представників позивача та третьої особи надійшли клопотання про відкладення розгляду справи. Крім того, представником позивача були подані письмові пояснення, в яких останній, зокрема вказав, що третейська угода є автономним правочином, а оскільки питання укладення третейської угоди та затвердження її істотних умов загальними зборами акціонерів не вирішувалось, то генеральний директор не мав необхідного обсягу повноважень для її укладення.

11.07.2016 представник відповідача в судовому засіданні подав документи, витребувані ухвалою суду від 22.06.2016, для долучення до матеріалів справи. А також пояснення, в яких зазначив, що застереження про остаточність рішення третейського суду, наведене у спірному третейському застереженні, необхідно розуміти так, що таке рішення не може бути переглянуте інакше ніж у порядку та на підставах, встановлених Законом України «Про третейські суди».

Представники позивача та третьої особи не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Клопотання представників позивача та третьої особи, подані 08.06.2016, судом були задоволені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 розгляд справи відкладено на 25.07.2016.

20.07.2016 через загальний відділ діловодства суду від представника позивача надійшли документи, витребувані ухвалами суду від 22.06.2016 та 11.07.2016, для долучення до матеріалів справи.

25.07.2016 представник позивача в судовому засіданні подав додаткові письмові пояснення, в яких вказав, що умова третейського застереження щодо остаточності рішення третейського суду фактично є відмовою від права на звернення до господарського суду для оскарження такого рішення, що суперечить положенням Закону України «Про третейські суди» та Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, в задоволенні якого судом було відмовлено з огляду на обмежений строк вирішення спору, а також з огляду на те, що матеріали справи містять усі необхідні і достатні документи для вирішення спору по суті.

Представник відповідача подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, яке судом було задоволено.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважав його необґрунтованим та безпідставним, просив суд в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У судовому засіданні 25.07.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

15.10.2009 між публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі -банк) та закритим акціонерним товариством «АВК» (далі - позичальник) був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 04-В/09/22/ЮО (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого банк зобов'язувався відкрити позичальнику мультивалютну відновлювальну кредитну лінію та надати грошові кошти (кредит), а позичальник зобов'язувався вказані грошові кошти повернути та сплатити проценти за користування ними.

Відповідно до п. 12.2 кредитного договору ідентифікаційним кодом закритого акціонерного товариства «АВК» є код 30482582.

Зі Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 25.07.2016 вбачається, що на даний час за пошуком ідентифікаційного коду 30482582 в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про те, що вказаний ідентифікаційний код юридичної особи належить приватному акціонерному товариству «АВК».

Таким чином, суд дійшов висновку, що правонаступником закритого акціонерного товариства «АВК» є приватне акціонерне товариство «АВК» (далі - ПАТ «АВК»).

З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, 15.10.2009 між закритим акціонерним товариством «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» (далі - заставодавець) та публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» (далі - заставодержатель) був укладений договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстровано за № 3417 (далі - договір застави), згідно з умовами якого заставодавець передав у заставу обладнання для виготовлення кондитерських виробів у загальній кількості 276 одиниць.

Згідно з п. 1.2 статуту публічного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ», вказане товариство є правонаступником усіх прав та обов'язків закритого акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ».

Пунктом 9.3 договору застави передбачено, що будь-які зміни або доповнення до цього договору є дійсними за умови, що вони здійснені в письмовій формі і посвідчені нотаріально.

Відповідно до п. 9.5 договору застави всі спори сторін, що не врегульовані мирним шляхом, вирішуються відповідним судом за місцезнаходженням відповідача.

24.10.2013 року між публічним акціонерним товариством «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» (далі - позивач або заставодавець) та публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії» був укладений договір про внесення змін до договору застави, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрований в реєстрі за № 4327 (далі - договір про внесення змін від 24.10.2013).

Пунктом 1.3 статуту публічного акціонерного товариства «Сбербанк» визначено, що вказане товариство є правонаступником всього майна, прав та обов'язків публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії».

Згідно з п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013, сторони домовились викласти п. 9.5 договору застави в наступній редакції: « 9.5 Усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору, підлягають розгляду у постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду htpp://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду htpp://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору».

Вважаючи, що договір про внесення змін від 24.10.2013 був укладений з порушенням вимог ст. 203 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України «Про третейські суди» позивач звернувся до суду, просив визнати недійсним п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013.

В обґрунтування заявлених вимог позивач, зокрема, пояснив, що договір про внесення змін від 24.10.2013 в частині погодження третейського застереження був укладений генеральним директором товариства-позивача з перевищенням наданих йому повноважень та без подальшого схвалення правочину зі сторони Товариства.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейською угодою є угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частиною 1 ст. 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині (ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013).

З договору про внесення змін від 24.10.2013 вбачається, що від імені позивача вказаний правочин укладений генеральним директором - Гаряжею Олегом Івановичем, який діяв на підставі статуту, зареєстрованого державним реєстратором виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради Дніпропетровської області 19.09.2012, номер запису 9013436, наказу № 58л від 02.04.2012, протоколу № 84 засідання Наглядової ради від 29.03.2012, протоколу № 32 від 23.10.2013 загальних зборів акціонерів (з рішенням про укладення цього договору).

Відповідно до п. 14.1 статуту позивача (тут і далі в редакції, зареєстрованій державним реєстратором 19.09.2012, номер запису 9013436), одноосібним виконавчим органом Товариства є генеральний директор Товариства, який обирається наглядовою радою Товариства.

Пунктом 14.2 статуту позивача передбачено, що до компетенції генерального директора Товариства належить вирішення всіх питань, пов'язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до компетенції загальних зборів та наглядової ради Товариства.

Генеральний директор здійснює такі повноваження: вчиняє від імені Товариства усі правочини, укладає та підписує від імені Товариства угоди та договори з юридичними та фізичними особами резидентами та нерезидентами та забезпечує їх виконання. Значні правочини та правочини, щодо вчинення яких є заінтересованість, генеральний директор Товариства має право вчиняти за наявності попереднього рішення відповідного органу Товариства про вчинення такого правочину, наданого згідно цього статуту та чинного законодавства (п. 14.2.16 статуту позивача).

Згідно з п. 14.3 статуту позивача генеральний директор Товариства діє від імені Товариства без довіреності.

З протоколу № 32 від 23.10.2013 позачергових загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» (позивача) вбачається, що зборами були прийняті наступні рішення:

- по питанню 4 порядку денного: надати згоду на внесення змін до договору про відкриття кредитної лінії № 04-В-09/22/ЮО, укладеного ПАТ «АВК» з відповідачем 15.10.2009, а саме: змінити строк траншу за лімітом 2, збільшивши його до 365 днів; змінити графік погашення, а саме: в останні 30 місяців кредитування, починаючи з квітня 2014 по серпень 2016, погашати щомісячно рівними частинами в сумі по 1 666 666,00 USD, останній платіж в сумі 11 666 686,00 USD погасити до 14.09.2016; в день внесення відповідних змін сплатити комісію за перегляд умов кредитування у розмірі 0,25% від суми 9 999 996,00 дол. США;

- по питанню 5 порядку денного: уповноважити директора Гаряжу О.І. на укладення та підписання від імені Товариства договору про внесення змін до договору застави/ іпотеки від 15.10.2009, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. за реєстровим № 3417 та договору про внесення змін від 27.09.2011 до вказаного договору застави та інших пов'язаних з ними договорів і документів тощо, а також визначити усі інші істотні умови договорів про внесення змін, що не обговорені в питанні 4 порядку денного.

Відповідно до ч. 2 статті 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Положеннями ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України, а також ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України закріплено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний для цього обсяг повноважень.

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що загальні збори є вищим органом акціонерного товариства.

Загальні збори можуть вирішувати будь-які питання діяльності акціонерного товариства (ч. 1 ст. 33 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Відповідно до п. 2.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» № 4 від 25.02.2016, рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а такожусі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що загальними зборами акціонерів генерального директора товариства-позивача - Гаряжу О.І., уповноважено на визначення усіх істотних умов договорів про внесення змін до діючих договорів, укладених з ПАТ «АВК» відповідачем.

Відтак, твердження позивача щодо відсутності у генерального директора товариства-позивача обсягу повноважень, необхідного для укладення договору про внесення змін від 24.10.2013, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Трухіною І.Г. та зареєстрованого в реєстрі за № 4327, зокрема й в частині погодження третейського застереження, є необґрунтованими.

Крім того, позивачем не наведено жодної норми законодавства або пункту статуту позивача, положення яких вимагають обов'язкового отримання генеральним директором попередньої згоди будь-якого іншого органу товариства-позивача на укладення третейської угоди.

Згідно з твердженнями позивача, наведеними у позовній заяві, недійсність третейського застереження, викладеного у п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013, зумовлена також невідповідністю його змісту та форми вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди», що полягає в наступному.

Оскільки третейське застереження викладене як пункт договору застави, та містить формулювання «місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього договору», то датою укладення третейської угоди слід вважати дату укладення договору застави - 15.10.2009.

Водночас, третейське застереження містить вказівку на конкретно визначений третейський суд - постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», реєстрація якого відбулась лише 30.04.2010.

Таким чином, третейське застереження містить вказівку на конкретно визначений третейський суд, якого на дату укладення третейської угоди - 15.10.2009, ще не існувало.

Позивач також вказує, що умова третейського застереження щодо одноособового розгляду спору суддею, призначеним головою обраного третейського суду з списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду, не відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про третейські суди», оскільки вказаною статтею передбачена також можливість здійснення розгляду спору колегіально, а можливість формування складу третейського суду сторонами передбачена для вирішення конкретного спору (суди ad hoc).

Крім того, позивач зазначає, що третейське застереження містить універсальну необмежену умову про підвідомчість усіх спорів, пов'язаних із договором застави, третейському суду, що суперечить положенням ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Щодо вищенаведених доводів позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 4, 5, 9 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.

Згідно з ч. 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Предметом договору про внесення змін від 24.10.2013 є внесення змін до вже укладеного між сторонами договору застави від 15.10.2009.

Зміни, якими умови договору застави доповнені третейським застереженням з посиланням на конкретно визначений третейський суд - постійно діючий Третейський суд при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України», були внесені до договору застави саме договором про внесення змін від 24.10.2013.

Пунктом 6 договору про внесення змін від 24.10.2013 передбачено, що цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення та діє до моменту повного виконання зобов'язань за основним договором.

Нотаріальне посвідчення договору про внесення змін від 24.10.2013 відбулось у день його укладення.

Отже, застереження із вказівкою щодо місця і дати укладення третейської угоди не поширює свою дію на відносини сторін, які виникли раніше (при укладенні договору застави 15.10.2009 і до створення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України»), оскільки положеннями п. 6 договору про внесення змін від 24.10.2013 обумовлено інше.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди.

Умовами спірного третейського застереженням передбачено, що регламент постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Формування складу третейського суду в постійно діючому третейському суді здійснюється в порядку, встановленому регламентом третейського суду (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про третейські суди»).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 14 регламенту постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» формування складу третейського суду в Третейському суді здійснюється в порядку встановленому цим регламентом або третейською угодою (третейським застереженням). Якщо інше не передбачено третейською угодою справа розглядається третейським суддею одноособово.

Будь-яку справу, що відноситься до підсудності Третейського суду, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів. Рішення про колегіальний розгляд справи приймається головою Третейського суду.

Таким чином, третейське застереження, викладене у п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013, не суперечить вимогам ст. 17 Закону України «Про третейські суди», а умова щодо одноособового розгляду спору суддею, призначеним головою обраного третейського суду, не є умовою щодо формування складу третейського суду сторонами.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком:

1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів;

2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб;

3) справ, пов'язаних з державною таємницею;

4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів);

5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом;

6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство;

7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки;

8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення;

9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин;

10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств;

11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України;

12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України;

13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень;

14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Водночас, умовами спірного третейського застереженням передбачено, що у третейському суді підлягають розгляду усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з договору застави чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання не укладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного договору.

Таким чином, визначене спірним третейським застереженням коло спорів, розбіжностей, або вимог, які підлягають розгляду третейським судом стосується виключно договору застави та не суперечить обмеженням підвідомчості третейського суду, встановленим ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

У письмових поясненнях представника позивача, поданих 25.07.2016, останній, зокрема вказав, що умова третейського застереження щодо остаточності рішення третейського суду фактично є відмовою від права на звернення до господарського суду для оскарження такого рішення, що суперечить положенням Закону України «Про третейські суди» та Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 50 Закону України «Про третейські суди» закріплений принцип обов'язковості рішення третейського суду.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що сторони, які передали спір на вирішення третейського суду, зобов'язані добровільно виконати рішення третейського суду, без будь-яких зволікань чи застережень.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим Законом.

Водночас, рішення третейського суду може бути оскаржене сторонами, третіми особами, а також особами, які не брали участь у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їх права і обов'язки у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ (ч. 2 вказаної статті).

Згідно з умовами спірного третейського застереження сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Союз інвесторів України» є остаточними і обов'язковими з дати його винесення.

Враховуючи наведені положення ст. ст. 50 та 51 Закону України «Про третейські суди» суд дійшов висновку про те, що застереження щодо остаточності та обов'язковості рішення третейського суду, викладені у спірному третейському застереженні, не суперечать вимогам Закону та не позбавляють сторін права на оскарження такого рішення до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Крім того, суд зазначає, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.06.2012 по справі № 6-50цс12 та п. 4.2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» № 18 від 26.12.2011).

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що в момент укладення договору про внесення змін від 24.10.2013 сторонами були додержані вимоги, встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, а зміст третейського застереження не суперечить вимогам чинного законодавства.

Отже, підстави для визнання недійсним п. 9.5 договору застави в редакції п. 3 договору про внесення змін від 24.10.2013 відсутні.

Відтак, суд в задоволенні позову відмовляє з підстав його необґрунтованості.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судовий збір покладаються на позивача та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягає.

Керуючись статтями 33-34, 43-44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

У позові публічного акціонерного товариства «Кондитерська фабрика «А.В.К.» м. Дніпропетровськ» відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08 серпня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань