ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" серпня 2016 р.Справа № 916/4407/15

Господарський суд Одеської області у складі судді Мостепаненко Ю.І.,

при секретарі судового засідання Горнович Л.О.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 (довіреність № 1300 від 16.12.2015р.),

від відповідача 1 ОСОБА_2 (довіреність № 70-15 від 24.12.2015р.),

від відповідача 2 не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Іллічівської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України

до відповідачів: 1. товариства з обмеженою відповідальністю Портінвест Лоджистік

2. Сorozal Shipping & Trading Company Limited (Беліз)

про стягнення 109 501, 68 доларів США, що еквівалентно 2 517 443,62грн.

встановив:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Портінвест Лоджистік" та Сorozal Shipping & Trading Company Limited (Беліз), в якій просить стягнути солідарно з останніх заборгованість у розмірі 109 501,68 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 31.12.2013р. між ним та товариством з обмеженою відповідальністю "Портінвест Лоджистік" було укладено договір №460-Па-ІЛФ-13 про агентування суден. Позивач вказує, що судно „Сorozal (флаг Беліз, власник - Сorozal Shipping & Trading Company Limited) під агентуванням ТОВ "Портінвест Лоджистік" періодично перебувало в акваторії Іллічівського морського порту, виконуючи каботажні перевезення. Для оплати портових зборів агенту було вручено рахунки на загальну суму 26 047,75 доларів США, які були оплачені відповідачем 1 в повному обсязі. При цьому, позивач зауважує, що у вказаних рахунках було помилково розраховано ставки корабельного збору, як для суден у каботажному плаванні, що не відповідає вимогам наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013р. № 316 „Про портові збори. Зокрема, позивач зазначає, що судно „Сorozal ходить під прапором Белізу, при цьому вказує, що, незважаючи на те, що судно виконувало каботажні перевезення, корабельний збір мав бути розрахований та сплачений за ставками, діючими для суден закордонного плавання, та за перерахунками позивача, згідно відповідних рахунків становить 109 501,68 доларів США (135 549,43 доларів США (нараховано) 26 047,75 доларів США (сплачено).

Водночас, позивач вважає, що, оскільки умовами договору не передбачено строку для оплати в разі донарахування портових зборів, то правомірним є те, що він - у відповідності до ч. 2 ст. 530 ЦК України - має право висунути таку вимогу у будь-який час, а боржник повинен сплатити кошти протягом 7 днів з моменту отримання вимоги.

Разом з тим, вказує, що, в порушення вимог вказаної норми, грошових коштів ні від Агента (представника судновласника), ні від судновласника на рахунок позивача не надходило.

Вищевказане і призвело до звернення ДП "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії до господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

При цьому, щодо обґрунтування вимоги про солідарне стягнення заборгованості з Агента та Судновласника позивач посилається на те, що згідно умов вищевказаного договору від 31.12.2013р. ТОВ "Портінвест Лоджистік" не лише взяв на себе зобовязання по договору щодо оплати послуг, а й прийняв на себе зобовязання гарантування виконання угоди, укладеної ним в інтересах Судновласника, якого він представляє.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.11.2015р. було порушено провадження у справі №916/4407/15 із призначенням до розгляду в засіданні суду 02.12.2015р.

Разом з тим, з огляду на те, що Сorozal Shipping & Trading Company Limited являється господарюючим субєктом Белізу, з метою повідомлення останнього про розгляд справи, ухвалою господарського суду Одеської області від 02.12.2015р. розгляд справи було відкладено на 08.06.2016р., провадження у справі було зупинено.

26.05.2016р. до господарського суду від відповідача 2 надійшов відзив на позов (вх. № 13249/16), згідно якого останній, заперечуючи проти задоволення позову, наполягає на тому, що зобовязання по сплаті портових зборів виникли не в силу договору, який регулює лише порядок взаємодії сторін при здійсненні розрахунку портових зборів та строки оплати, а в силу ст. 22 Закону України „Про морські порти України та ст. 85 КТМ України. Відповідач 2 вказує, що аналіз норм чинного законодавства та наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013р. № 316 „Про портові збори в цілому свідчить про те, що для суден, які виконують рейси у каботажному плаванні під іноземним прапором, ставки корабельного збору взагалі не встановлені. Крім того, стверджує, що ні вказаний наказ № 316, ні положення КТМ України та Митного кодексу України не передбачають можливість віднесення судна у каботажному плаванні під іноземним прапором до суден закордонного плавання, з огляду на що вважає неможливим застосування аналогії права та закону у правовідносин стосовно нарахування портових зборів. Водночас, відповідач 2 зосереджує увагу на тому, що сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту (п.1.4 наказу № 316), відтак донарахування портових зборів після виходу судна з порту є неправомірним.

30.05.2016р. до господарського суду від відповідача 1 надійшов відзив на позов (вх. № 13362/16), згідно якого останній у задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. Поданий відзив, фактично, є ідентичним відзиву Сorozal Shipping & Trading Company Limited.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 08.06.2016р. провадження у справі було поновлено.

У судовому засіданні 08.06.2016р. під час розгляду справи по суті представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

В свою чергу представники відповідачів заперечували проти задоволення позову, наполягали на відмові у його задоволенні з підстав, що були викладені у поданих до суду відзивах.

В засіданні суду 08.06.2016р. та 22.06.2016р. було оголошено перерву до 22.06.2016р. та до 03.08.2016р., відповідно, в порядку ст. 77 ГПК України.

У судове засідання 03.08.2016р. зявився:

- представник позивача, який в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити

- представник відповідача 1, який в повному обсязі підтримав свою правову позицію, що була викладена ним в попередніх судових засіданнях, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача 2 в засідання суду 03.08.2016р. не зявився, про місце та час розгляду справи був цілком обізнаний, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою від 22.06.2016р.

Згідно із приписами ст. 85 ГПК України в судовому засіданні 03.08.2016р. оголошено вступну і резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, надані в ході розгляду справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно ст.2 ГПК України, господарський суд порушує провадження у справі за позовами, зокрема, підприємств та організацій, які звертаються до господарського суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" направлені на солідарне стягнення з відповідачів донарахованого корабельного збору за заходи судна „Сorozal в акваторію Іллічівського морського порту в період з травня по вересень 2015р.

В обґрунтування підстав стягнення такого донарахування позивач, посилаючись на Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, затверджений наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 №316, КТМ, вказує на те, що ним помилково при виставленні рахунків було застосовано ставку для суден у каботажному плаванні.

Так, позивач вважає, що оскільки ставки для суден у каботажному плаванні повинні бути застосовані лише для суден, що плавають під державним прапором України, то для судна „Сorozal, яке плаває під прапором Беліз, корабельний збір повинен був бути розрахований та сплачений по ставкам, які діють для суден в закордонному плаванні.

При цьому, щодо обґрунтувань саме солідарного стягнення такого збору у розмірі 109 501,68 доларів США посилається на те, що згідно умов договору про агентування суден №460-Па-ІЛФ-13 від 31.12.2013р., ТОВ "Портінвест Лоджистік" не лише взяв на себе зобовязання по договору щодо оплати послуг, а й прийняв на себе зобовязання гарантування виконання угоди, укладеної ним в інтересах Судновласника, якого він представляє.

В свою чергу, позиція відповідачів зводиться до того, що зобовязання по сплаті портових зборів виникли не в силу договору, який регулює лише порядок взаємодії сторін при здійсненні розрахунку портових зборів та строки оплати, а в силу ст. 22 Закону України „Про морські порти України та ст. 85 КТМ України.

Водночас, відповідачі зауважують, що ні вищевказаними наказом № 316, ні положеннями КТМ України, Митного кодексу України не встановлено того, що судна у каботажному плаванні під іноземним прапором відносяться до суден закордонного плавання.

Крім того, відповідачі наполягають на тому, що, оскільки сплата портових зборів у морських портах здійснюється до виходу судна з морського порту (п. 1.4 наказу №316), то донарахування портових зборів після виходу судна з порту є неправомірним.

Розглянувши заявлені вимоги з урахуванням вищевказаних позицій сторін суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Іллічівської філії (Адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Портінвест Лоджистік" (Агент) було укладено договір № 460-Па-ІЛФ-13, предметом якого є надання Іллічівськом філією ДП „АМПУ послуг з організації агентування суден і забезпечення оплати послуг Адміністрації судновласниками.

Згідно п. 2.2.3 вказаного договору Агент зобовязується своєчасно вчасно сплачувати рахунки Адміністрації по портовим зборам та наданим послугам в строки, передбачені у розділі 3 договору, відповідно до п. 2.2.5 договору Агент також зобовязується своєчасно забезпечувати перерахування авансових сум від судновласників на оплату портових зборів та інших витрат, що повязані з агентуємими суднами.

Приписами п. 3.2 договору, сторони погодили, що Адміністрація надає Агентові попередній дисбурсментський рахунок для оплати портових зборів та інших послуг, які надані судну. Підставою для формування попереднього рахунку є письмова заявка Агента, яка оформлена згідно зразку із зазначенням назви судна, прапору, типу та його характеристик.

Попередній рахунок оформляється Адміністрацією в день коли була подана заявка Агента. Агент забезпечує повну оплату попереднього рахунку не пізніше одного робочого дня до відходу судна в рейс.

Адміністрація надає Агентові виконавчий дисбурсментський рахунок за портові збори та інші послуги, які надані судну відповідно до чинного законодавства. (п.3.3 договору).

Даний договір набуває чинності з 01.01.2014р. і діє до 31.12.2014р. (п. 7.1. договору).

У відповідності до п.9 додаткової угоди №2 від 30.12.2014р. (т.1 а.с.31-33) строк дії договору було встановлено до 31.12.2015р.

Як встановлено судом, в період з травня по вересень 2015р. судно „Сorozal (прапор Беліз, власник Сorozal Shipping & Trading Company Limited) під агентуванням ТОВ "Портінвест Лоджистік" здійснювало каботажні перевезення з перебуванням в акваторії Іллічівського морського порту.

Для оплати портових зборів (з урахуванням виконання судном каботажних перевезень) відповідачу 1 було вручено відповідні рахунки на загальну суму 26 047,75доларів США.

Вищевказані рахунки були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю "Портінвест Лоджистік" в повному обсязі.

Крім того, згідно п.3.10 договору, в редакції протоколу узгодження розбіжностей від 31.12.2013р., між позивачем та відповідачем 1 було складено відповідні акти приймання-здачі наданих послуг.

Вказане повністю визнається сторонами та матеріалами справи не спростовано.

Разом з тим, як встановлено судом, 22.10.2015р., позивач, вважаючи, що корабельний збір має бути сплачений за ставками, встановленими для суден закордонного плавання, виставив інші рахунки, а сааме: № 03/8 682 від 22.10.2015р., №03/8 722 від 22.10.2015р., №03/9 237 від 22.10.2015р., №03/10 503 від 22.10.2015р., №03/10 843 від 22.10.2015р., №03/11 187 від 22.10.2015р., №03/17 798 від 22.10.2015р., №03/12 146 від 22.10.2015р., № 03/13 129 від 22.10.2015р., № 03/13 190 від 22.10.2015р., № 03/13 639 від 22.10.2015р., № 03/14 434 від 22.10.2015р., № 03/14 781 від 22.10.2015р., № 03/14 945 від 22.10.2015р., № 03/15 217 від 22.10.2015р. - на загальну суму 135 549,43 доларів США.

Таким чином, позивач вважає, що відповідачі зобовязані сплатити донарахований корабельний збір у сумі 109 501,68доларів США. (135 549,43-26 047,75).

Згідно ст. 85 Кодексу торговельного мореплавства, під час перебування в морському порту будь-яке судно зобов'язане дотримувати чинних законів і правил України, у тому числі тих, що стосуються безпеки порту і судноплавства в порту, митного, прикордонного, санітарного (фітосанітарного) режимів, лоцманського проведення, буксирування, рятувальних і суднопіднімальних робіт, якірної стоянки і надання місць біля причалів, навантаження і вивантаження вантажів, посадки і висадки людей, послуг, пов'язаних з навантажувально-розвантажувальними роботами, і будь-яких інших портових послуг, портових зборів, запобігання забрудненню навколишнього природного середовища.

Відповідно до частин 1,4 ст. 22 Закону України „Про морські порти України у морському порту справляються такі портові збори: корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний. Використання коштів від портових зборів допускається виключно за їх цільовим призначенням. Фінансування утримання гідротехнічних споруд в об'ємах, необхідних для підтримання їх паспортних характеристик, здійснюється за рахунок портових зборів, що справляються у морських портах, де розташовані такі гідротехнічні споруди.

Порядок справляння та розміри ставок портових зборів затверджено наказом Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013 р. N 316 "Про портові збори" (далі - Порядок N 316).

Відповідно до пункту 1.3 розділу I Порядку N 316 портові збори (корабельний, причальний, якірний, канальний, маяковий, адміністративний та санітарний) справляються в морських портах із суден і плавучих споруд, що плавають під Державним Прапором України та іноземними прапорами, за групами згідно з додатком 1 до Порядку N 316.

При цьому, відповідно до ст.15, ч.1 ст.16 Закону України Про морські порти України позивач - Адміністрація морських портів України це державне підприємство, яке утворене, поряд з іншим, з метою організації забезпечення безпеки мореплавства, а також справляння та цільового використання портових зборів.

Як встановлено судом, судно, щодо якого виник спір, відноситься до групи А (вантажні судна, що заходять для виконання вантажних операцій, та плавучі споруди).

Із суден груп А, Б, і Г корабельний збір справляється за одиницю умовного обєму судна (за 1куб.м обєму судна) за кожний вхід в акваторію морського порту, операційну акваторію причалу (причалів), а також вихід з акваторії морського порту, операційної акваторії причалу (причалів) за ставками, наведеними у додатку 2 до цього Порядку (п. 2.1. Наказу № 316) - 0,174 дол.США у закордонному плаванні, 0,0094 дол.США у каботажному плаванні.

Враховуючи, що законодавством безпосередньо не встановлені терміни „закордонне плавання та „каботажне плавання, суд вважає за необхідне використати відповідні визначення Кодексу торговельного мореплавства України та Митного кодексу України.

Так, згідно ст.131 Кодексу торговельного мореплавства України, каботажними перевезеннями визнаються перевезення між портами України, які здійснюються суднами, що плавають під Державним прапором України, а також суднами, що плавають під іноземним прапором, за умови одержання на це дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері транспорту.

Під каботажем розуміється перевезення українських та іноземних товарів шляхом завантаження їх на морське (річкове) судно в одному пункті на митній території України і транспортування в інший пункт території України, де здійснюватиметься їх вивантаження. При цьому товари, ввезені на митну територію України морським (річковим) судном, допускаються до каботажного перевезення між органами доходів і зборів або в межах зони діяльності одного органу доходів і зборів після їх перевантаження на інше морське (річкове) судно, що ходить під прапором України, або, за умови отримання на це дозволу центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, на іноземне судно (ч. 1 ст. 97 Митного кодексу України).

Водночас, приписами ст.132 Кодексу торговельного мореплавства України встановлено, що міжнародними перевезеннями визнаються перевезення між портами України та іноземними портами, які можуть здійснюватися як суднами, що плавають під Державним прапором України, так і за умови взаємності суднами, що плавають під іноземним прапором.

Відповідно до п. 54 ч. 1 ст. 4 Митного кодексу України, судно закордонного плавання - українське або іноземне судно, яке здійснює міжнародні перевезення товарів та/або пасажирів, та прибуває на митну територію України або вибуває за її межі.

Як вбачається з матеріалів справи, Міністерством інфраструктури України листом від 14.02.2015р. за вих. № 1752/4/10-15 судну „ Сorozal (прапор Беліз, ІМО № 7361532) відповідно до ст. 131 Кодексу торгового мореплавства України надано дозвіл на каботажні перевезення між портами Миколаївської філії ДП „АМПУ, Южненської філії ДП „АМПУ, Іллічівської філії ДП „АМПУ, Одеської філії ДП „АМПУ, Херсонської філії ДП „АМПУ, Бердянської філії ДП „АМПУ та Маріупольської філії ДП „АМПУ. Термін дії дозволу з 20.03.2015р. по 20.03.2016р.

Крім цього, матеріали справи містять копії каботажних коносаментів, з яких вбачається, що судно, щодо якого виник спір, здійснювало каботажні перевезення між портами України без заходу в порти інших держав.

При цьому, у відповідності до п.2.4 Порядку №316 ставки корабельного збору для суден у закордонному плаванні застосовуються незалежно від того, під яким прапором вони плавають. Ставки корабельного збору для суден у каботажному плаванні застосовуються тільки для суден, що виконують рейси у каботажному плаванні під Державним Прапором України.

Водночас пунктом 1.11 Порядку встановлено, що державна належність судна і відповідно наданий йому статус під час справляння портових зборів визначаються за прапором, під яким це судно плаває, незалежно від того, хто є його власником і хто його використовує.

За таких обставин, склалася правова ситуація, при якій Порядок справляння та розміри ставок портових зборів, затверджений наказом №316, прямо не встановлює ставки корабельного збору для суден, що ходять під іноземним прапором, які здійснюють каботажні перевезення за відповідним дозволом Міністерства інфраструктури України.

При цьому, вищевказане міністерство листом від 18.02.2016р. за вих. № 281 також вказує на те, що питання справляння корабельного збору для суден, які виконують рейси у каботажному плаванні під іноземним прапором, потребує додаткового врегулювання у положеннях наказу Міністерства інфраструктури України від 27.05.2013р. за № 316 „Про портові збори.

Приймаючи до уваги аналіз вищенаведених норм КТМ та Митного Кодексу України, суд доходить висновку про неможливість застосовування до внутрішніх (каботажних) перевезень ставки корабельного збору, встановленої для міжнародних перевезень, адже згідно наведеного визначення міжнародних перевезень (ст.132 КТМ України), вони здійснюються виключно між портами України та міжнародними портами, тобто обовязковою умовою для застосування цієї ставки збору є факт заходу судна у закордонний порт, який у даному випадку відсутній.

За таких обставин, суд вважає, що, надавши відповідний дозвіл на здійснення каботажних перевезень, держава в особі Міністерства інфраструктури України фактично допустила на свій внутрішній ринок іноземного субєкта господарювання та прирівняла його у правах з субєктами господарювання, які використовують для здійснення каботажних перевезень судна під Державним прапором України.

Відповідно до ч.1 ст. 31 ГК України під дискримінацією субєктів господарювання органами влади визнається, в тому числі надання окремим підприємцям податкових та інших пільг, які ставлять їх у привілейоване становище щодо інших субєктів господарювання. Згідно з положеннями ч.2 ст. 31 Господарського кодексу України дискримінація субєктів господарювання не допускається.

Виходячи з викладеного, проаналізувавши норми законодавства, суд вважає, що для забезпечення принципу рівності умов субєктів господарювання на ринку каботажних перевезень, ДП АМПУ в умовах такої правової невизначеності, для уникнення дискримінації субєкта господарювання, який використовує для каботажних перевезень судна під іноземними прапорами порівняно із субєктами господарювання, які використовують для цього судна під Державним прапором України, повинно було застосовувати для суден позивача ставки корабельного збору для каботажних перевезень на рівні суден, що ходять під Державним прапором України, що і було здійснено Адміністрацією у первісних рахунках, які були сплачені товариством належним чином, в повному обсязі.

Таким чином, донарахування позивачем спірної суми корабельного збору за ставками перебування судна „Сorozal у закордонному плаванні є безпідставним та суперечить вимогам чинного законодавства України.

При цьому, вищевказані висновки суду щодо недопущення дискримінації субєктів господарювання шляхом надання окремим підприємцям податкових та інших пільг, які ставлять їх у привілейоване становище щодо інших субєктів господарювання, також спростовують посилання відповідачів на відсутність обовязку сплати корабельного збору за відсутності прямої вказівки на це в Порядку №316.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ч.3 ст.632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Враховуючи положення договору №460-Па-ІЛФ-13 про агентування суден в редакції Додаткової угоди №2 від 30.12.2014р., суд вважає, що після виходу судна з порту, з урахуванням п.1.4 Порядку №316, а також за умови сплати рахунків та підписання актів приймання-здачі наданих послуг, правовідносини сторін по вказаному договору в частині відповідних заходів судна „ Сorozal припинилися.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову, у звязку з чим судові витрати, згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України, за рахунок відповідачів відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 08.08.2016 року

Суддя Ю.І. Мостепаненко