Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "15" серпня 2016 р. Справа № 906/521/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність №2/02/16 від 04.02.2016р.)

від відповідача: не прибув

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроімпекс"

до Товариства з обмеженою відповідалністю "Шереметьєв-агро"

про стягнення 53039,25 грн.

Позивач звернувся до господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача 53039,25 грн за неналежне виконання договору про надання послуг № ЖТ-23, з яких: 36000,00 грн - основана заборгованість, 9255,33 грн - пеня, 5400,00 грн - штраф, 630,78 грн - 3% річних, 1753,14 грн - інфляційні нарахування. Витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Ухвалою суду від 31.05.2016р. господарський суд порушив провадження у справі, призначив судове засідання та зобов'язав сторони виконати вимоги ухвали.

Ухвалою суду від 23.06.2016р. господарський суд відклав розгляд справи на 11.07.2016р.

Ухвалою суду від 11.07.2016р. розгляд справи відкладено на 15.08.2016р.

11.08.2016р. позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог від 10.08.2016р. № 10.08.2016 (а.с. 67), відповідно до якої у зв'язку з частковим погашенням боргу з боку відповідача, позивач просить стягнути з відповідача 36000,00 грн. основного боргу. Збільшив позовні вимоги в частині стягнення пені, інфляційних та 3% річних шляхом зміни періоду нарахування, відповідно сума яка заявляється до стягнення становить 9255,33 грн., 1753,14 грн. та 630,00 грн. В частині заявленого до стягнення штрафу зменшив розмір позовних вимог до 5400,00 грн.

Відповідно до ч.4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

Оскільки подана позивачем заява про збільшення розміру позовних вимог не суперечить приписам ст. 22 ГПК України, господарський приймає останню до розгляду та вирішує спір в межах збільшених позовних вимог.

В засіданні суду представник позивача позов підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 10.08.2016р.

Надано для долучення до матеріалів справи оригінал заяви про збільшення позовних вимог та довідку про стан заборгованості, з якої вбачається, що борг відповідача на день розгляду справи складає 53039,25 грн, з яких: 36000,00 грн - основна сума боргу, 9255,33 грн - пеня, 5400,00 грн - штраф, 630,78 грн - 3 % річних та 1753,14 грн інфляційні втрати.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, про причини його неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с 65).

Відповідно до абз.1 п.3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З огляду на те, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, проте, правом на участь в судовому засіданні не скористався, господарський суд Житомирської області визнає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними матеріалами справи, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

15.10.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОІМПЕКС", (позивач,Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ШЕРЕМЕТЬЄВ-АГРО»(відповідач,замовник) укладено Договір про надання послуг № ЖТ-23 (а.с. 9-12).

Відповідно до п. 1.1. договору, виконавець зобов'язався в порядку та на умовах даного Договору, на території сільськогосподарських угідь Замовника надати останньому послуги по збиранню врожаю сільськогосподарських культур на пальному Замовника, а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані послуги.

Згідно п. 3.3. договору, загальна вартість наданих послуг (сума до сплати замовником) обчислюється виходячи з актів передачі-приймання наданих послуг, що підписані сторонами.

За умовами п. 3.4 договору, оплата наданих послуг здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця на підставі актів передачі-приймання наданих послуг в строк не пізніше ніж через 5 (п'ять) робочих днів з дати підписання відповідного акту.

Пунктом 4.1.5 договору замовник взяв на себе зобов'язання своєчасно здійснювати оплату наданих послуг виконавця відповідно до умов договору.

На виконання умов укладеного між сторонами договору, позивачем надано послуги по збиранню врожаю сільськогосподарських культур на загальну суму 51000,00 грн., що підтверджується підписаним між сторонами актом здачі-приймання робіт № 176 від 22.10.2015р. (а.с. 12).

Відповідач умови Договору, щодо оплати за отримані послуги виконав частково на суму 15000,00 грн. Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками про рух коштів станом на 25.12.2015 та на 22.02.2016 (а. с. 51-52).

З метою досудового врегулювання спору, позивачем була направлена на адресу відповідача претензія за № 04-3/12 (а. с. 14) з вимогою негайного (не пізніше двох календарних днів з моменту отримання даної претензії) сплатити заборгованість за договором ЖТ-23 від 15.10.2015р. в сумі 51000,00грн., доказом надсилання претензії є опис та фіскальний чек від 04.12.2015р. (а. с. 15).

Відповідач вказану претензію залишив без відповіді та задоволення.

Таким чином, відповідач в порушення умов п. 3.4 договору надані позивачем послуги в сумі 51000,00 грн. своєчасно в повному обсязі не оплатив, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 36000,00грн.

Згідно п. 5.2 договору сторони передбачили, що за прострочення оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 15 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості, замовник зобов'язаний додатково, крім пені, сплатити на користь виконавця штраф у розмірі 15% від суми заборгованості.

На підставі вищевказаного пункту договору позивачем заявлено до стягнення 9255,33 грн. пені та 5400,00 грн. штрафу.

Крім того, на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стянення з позивача за несвоєчасно проведені розрахунки 630,78 грн. 3% річних та 1753,14 грн. інфляційних.

Оскільки позивач неналежним чином виконує взяті на себе договірні зобов'язання, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № ЖТ-23 від 15.10.2015р. про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем, на виконання умов договору були надані відповідачу послуги на загальну суму 51000,00 грн., що вказує на належне виконання позивачем своїх договірних зобов'язань.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вже зазначалось, пунктом 3.4 Договорів сторони визначили порядок оплати отриманих послуг, а саме не пізніше ніж через 5 робочих днів з дати підписання відповідного акту.

Таким чином у відповідача виник обов'язок оплатити надані позивачем послуги в сумі 51000,00грн до 30.10.2015р, (22.10.2015р.- дата підписання акту + 5 робочих днів).

Проте, відповідач свої договірні зобов'язання своєчасно не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем існує заборгованість за отримані послуги на загальну суму 36000,00 грн. Доказів оплати вказаної заборгованості відповідач не надав.

Згідно з ч.1 ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно, зокрема, до закону, інших правових актів, договору, а також відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає позовні вимоги в цій частині обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства і укладеного договору та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем зобов'язань, позивач нарахував до стягнення з нього 630,78 грн 3 % річних та 1753,14 грн інфляційних втрат (а.с. 68).

За ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поряд з цим суд зазначає, що наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто 3% річних та інфляційні втрати підлягають стягненню на підставі закону як вид відшкодування за завдані втрати незалежно від укладення договору та не є штрафними санкціями, право на нарахування яких виникає у зв'язку з невиконанням або несвоєчасним виконанням зобов'язань за договором.

Як вбачається з розрахунку позивача (а.с. 4), 3 % річних нараховано позивачем за період з 30.10.2015р. по 28.04.2016р. на суму заборгованості. Перевіривши поданий позивачем розрахунок суд встановив, що останній є вірним та підлягає задоволенню на суму 630,78 грн.

Разом з тим, перерахувавши заявлений до стягнення розмір інфляційних в сумі 1753,14грн., які заявлені позивачем до стягнення, суд встановив, що останній невірно зазначив для обрахунку загальний індекс інфляції за період січень- лютий 2016 р., а саме 1,009% замість 1,004964%.

За таких обставин інфляційні підлягають задоволенню в сумі 1587,66 грн. в частині стягнення 165,48 грн. інфляційних (1753,14 грн - 1587,66 грн) суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Крім того, в позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 9255,33 грн. пені та 5400,00 грн. штрафу, про що суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 610, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, що включає його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 5.2 Договору визначено, що за прострочення оплати наданих послуг замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати, а у випадку непогашення заборгованості протягом більш як 15 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості, замовник зобов'язаний додатково, крім пені, сплатити на користь виконавця штраф в розмірі 15% від суми заборгованості.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Отже для нарахування пені застосовується період у шість місяців.

Перевіривши правильність нарахування пені, суд встановив, що позивачем вірно взято період нарахування пені, проте останнім допущено арифметичну помилку, а тому суд здійснив власний розрахунок пені за період з 30.10.2015р. по 28.04.2016р. таким чином, вимога про стягнення пені є обґрунтованою, заявленою у відповідності до умов договору та чинного законодавства та підлягає частковому задоволенню в сумі 9210,24 грн.

В частині стягнення 45,09 грн. пені (4341,48 грн. - 2443,05 грн.) суд відмовляє за безпідставністю позовних вимог.

Разом з тим, перевіривши розрахунок штрафу нарахованого за прострочення оплати наданих послуг, суд дійшов висновку, що сума є арифметично вірною та підлягає задоволенню в повному обсязі в сумі 5400,00 грн. (36000,00 грн*15%/100).

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні не скористався, доказів погашення заборгованості не надав.

Згідно з ст.34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими, заявленими згідно з вимогами чинного законодавства, підтвердженими належними та допустимими доказами, які є в матеріалах справи, та такими, що підлягають частковому задоволенню на загальну суму 52828,68 грн., з яких 36000,00 грн боргу, 9210,24 грн. пеня, 630,78 грн. 3 % річних, 1587,66 грн. інфляційних та 5400,00 грн штрафу

В частині стягнення 165,48 грн інфляційних та 45,09 грн суд відмовляє.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шереметьєв-агро" (12255, Житомирська область, Радомишльський район, с. Леніне, вул. Гагаріна, 48, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроімпекс" (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, корп. "З", )

- 36000,00 грн. основного боргу;

- 9210,24грн. - пені;

- 630,78 грн. 3% річних;

- 1587,66 грн. інфляційних;

- 5400 грн. штрафу;

- 1372,53 грн. судовий збір.

3. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 17.08.16

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- до справи

2- відповідачу (рек. з пов.)