номер провадження справи 18/58/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016 справа № 908/1677/16

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49098, АДРЕСА_1)

до відповідача: публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11)

про стягнення 62250,10 грн.

Суддя Носівець В.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт АМ № 442811 від 29.05.2001 р.; ОСОБА_2, довіреність № 1580 від 12.07.2016р., паспорт АМ № 494441 від 04.08.2006р.;

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 18-164 від 30.12.2015 р.; паспорт СА № 46753 від 02.10.1997 р.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 21.06.2016 р. звернулася фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з позовною заявою до публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів про стягнення 62250,10 грн., які складаються з: 51800,00 грн. основного боргу, 7501,78 грн. пені, 2403,32 грн. інфляційних втрат, 545,00 грн. 3% річних. Позовні вимоги ґрунтуються на приписах ст. 231 ГК України, ст.ст. 526, 530, 549, 550, 625, 655, 691, 692 ЦК України та вмотивовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки № 2 від 04.01.2016 р. щодо вчасного розрахунку за продукцію.

Ухвалою суду від 22.06.2016 року порушено провадження у справі № 908/1677/16, присвоєно справі номер провадження 18/58/16, судове засідання призначене на 10 серпня 2016 року. Розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу, який закінчений 10.08.2015 р., судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві; на вимогу суду надав витребувані документи. Підставою для звернення з позовом зазначав неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором поставки № 2 від 04.01.2016 р., а саме порушення строків та порядку внесення оплати за отриману продукцію, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 51800,00 грн. Враховуючи положення договору та норми чинного законодавства позивачем нараховані до стягнення 7501,78 грн. пені, 545,00 грн. 3% річних та 2403,32 грн. інфляційних втрат.

В судовому засіданні 10.08.2016 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, правову позицію виклав у відзиві № 18-050 від 04.08.2016 р. В обґрунтування заперечень зазначав, що згідно п. 1 додаткової угоди до договору № 1 від 04.01.2016 р. покупець здійснює оплату за фактичну кількість поставленого товару за цим договором з відстрочкою платежу 10 календарних днів тільки за умови виконання постачальником п. 3.4, 4.1.2, 4.1.4 та 4.1.5 цього договору. В матеріалах, наданих позивачем, відсутні докази, які б підтверджували факт надання позивачем до ПАТ «ЗФЗ» рахунку, виставленого за поставлений товар, та інших наведених документів в порозумінні п. 3.4 договору. Сертифікат якості або паспорт виробника взагалі не надано відповідачу. Також всупереч п. 3.4.3 договору при здійсненні поставки був відсутній сертифікат відповідності товару або його копія. Відсутність оформлених відповідно до умов договору наведених документів свідчить про невиконання позивачем п. 4.1.2 договору. Таким чином, на думку відповідача, умови договору ним не порушено, оскільки момент для сплати за надані послуги відповідно до умов розділу 5 «Ціна товару, загальна вартість і порядок розрахунків» договору, не настав, так як п. 5.7 договору встановлено, що при не наданні постачальником оригіналів документів зазначених у п. 3.4 договору, термін оплати для покупця збільшується на термін прострочення надання таких документів. Крім того відповідач вважає неправомірним стягнення пені по договору, оскільки п. 10.6 договору не передбачений розмір пені, яку відповідач повинен сплатити на користь позивача в разі порушення термінів оплати за товар. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вислухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (постачальник, позивач у справі) та публічне акціонерне товариство Запорізький завод феросплавів (покупець, відповідач у справі) 04.01.2016 р. уклали договір поставки № 2 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставити, а покупець прийняти та оплатити продукцію (далі по тексту товар), в асортименті та за цінами, вказаними у додатку (специфікації) та додаткових угодах до договору, які є його невідємною частиною, а покупець зобовязується прийняти вказаний товар та оплатити його в порядку і на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 2.1. договору детальна інформація про кількісні та якісні характеристики товару міститься в додатках (специфікаціях) та додаткових угодах до цього договору.

Умовами п. 3.1. договору сторони узгодили, що постачальник зобов'язується поставити покупцеві товар на умовах та у спосіб, зазначеними у додатку (специфікації) до цього Договору. Умови поставки визначаються згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів ІНКОТЕРМС 2010).

Підпунктами 4.1.1., 4.1.2. договору передбачені обовязки постачальника, а саме: своєчасно поставити товар відповідної якості та разом з поставкою товару надати покупцеві оригінали документів, які передбачені п. 3.4. договору, оформлені державною мовою, з відображенням повних реквізитів, які характеризують товар і є даними цього договору, додатків (специфікацій) до договору.

Відповідно до п. 4.1.5. договору податкові накладні, акти приймання-передачі товару, рахунки та всі інші документи, які складаються у звязку з цим договором, повинні бути викладені українською мовою, складені за формою та з дотриманням вимог, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України, з урахуванням правил та звичаїв ділового обороту, Покупець має право вимагати від постачальника належного оформлення документів, повязаних з цим договором, та не приймати їх, якщо надані чи складені постачальником документи не відповідають умовам даного договору та/або вимогам чинного законодавства України. Всі первинні документи, що фіксують та підтверджують господарські операції за цим договором, мають бути складені та оформлені у відповідності до вимог Податкового кодексу України, Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, та інших вимог чинного законодавства.

Згідно п. 5.1. договору ціна кожного найменування товару, його марки, виду, сорту, одиниці виміру, а також загальна вартість кожної партії товару на узгоджений обсяг та період поставки вказується в додатку (специфікації) та додаткових угодах до цього договору.

Загальна сума договору на момент його складання становить 51800,00 грн. без урахування ПДВ. Сума договору збільшується на суму наступних поставок товару шляхом підписання додаткових угод до цього договору. які є його невідємною частиною ( п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.6. договору порядок оплати та форма розрахунків вказуються сторонами в додатках (специфікаціях) до даного договору.

Пунктом 5.7 договору сторонами узгоджено, термін оплати збільшується на термін прострочення надання первинних документів та реєстрації податкової накладної в єдиному реєстрі податкових накладних.

Приймання товару за кількістю здійснюється відповідно Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 15.06.1965 р. № П-6 із змінами і доповненнями (п. 6.2. договору).

Згідно п. 6.3. договору приймання товару за якістю здійснюється відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої Постановою Держарбітражу при Раді міністрів СРСР від 25.04.1966 р. № П-7 із змінами і доповненнями.

У відповідності до умов договору учасниками правочину підписана Специфікація (додаток № 1 від 04 січня 2016 р. до договору), якою обумовлено поставку продукції: дошка обрізна (сосна) сорт перший 50*120*6000 мм., ГОСТ 8486-86 у кількості 18,5 м. куб. по ціні 2800,00 грн. за м. куб. загальною вартістю 51800,00 грн.; термін поставки до 10.02.2016 р. Також специфікацією визначений порядок розрахунків: здійснення оплати відповідачем за отриману продукцію з відстрочкою 10 (десять) календарних днів згідно умов договору.

Зазначена продукція поставлена та прийнята відповідачем 26.01.2016 р., що підтверджується:

- товарно-транспортною накладною форми № 1-ТН, затвердженою додатком 7 до Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом України за № 26/01 від 26.01.2016 р. із підписом та печаткою представника відповідача, уповноваженого на прийняття продукції;

- накладною № 26/01 від 26.01.2016 р. із підписом представника відповідача про отримання продукції від позивача на загальну суму 51800,00 грн.

Відповідач прийняв в повному обсязі товар та товаросупровідні документи, претензій щодо наявності невідповідностей, недоліків, в порядку, передбаченому, зокрема, п. 6.4. договору, або згідно інших нормативно-правових актів, а також зауважень щодо якості, кількості або комплектності не заявляв.

У звязку із неналежним виконанням відповідачем зобовязань щодо своєчасного та повного розрахунку за отриманий товар, заборгованість за договором склала 51800,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем 02.06.2016 р. на адресу відповідача спрямовано претензію про сплату заборгованості в сумі 51800,00 грн. Вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача 51800,00 грн. основного боргу підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Приписами ст. 6 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Приписами ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, однак відповідач, покладений на нього обовязок щодо оплати поставленої позивачем продукції на суму 51800,00 грн., у встановлений договором строк, не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.

Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 51800,00 грн. основного боргу обґрунтована та задовольняється судом.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач, враховуючи положення п. 10.6 договору, просив стягнути суму пені у розмірі 7501,78 грн. за період прострочення з 06.02.2016 р. по 13.06.2016 р.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Зазначена вимога щодо стягнення суми пені судом відхилена, оскільки заявлена безпідставно виходячи з наступного:

Пунктом 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» встановлено, що пеня, за визначенням частини третьої статті 549 ЦК України, - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобовязання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.

Якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу передбачено статтею 14 Закону України "Про державний матеріальний резерв", статтею 36 Закону України "Про телекомунікації", статтею 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій". У таких випадках нарахування пені здійснюється не за Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань", а на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини.

Законом України "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань" передбачається, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін (ст. 1).

Тобто, неустойка, у вигляді пені, є санкцією договірною, окрім випадків встановлення її розміру і бази певним нормативним актом.

Аналіз умов договору та діючого законодавства свідчить про неузгодження сторонами договору розміру пені, внаслідок чого, суд відмовляє у задоволені вимоги щодо стягнення пені.

За порушення виконання відповідачем грошового зобовязання позивач просив стягнути з відповідача 545,00 грн. 3% річних за 128 днів прострочення за період з 06.02.2016 р. по 13.06.2016 р. та суму інфляційних втрат в розмірі 2403,32 грн. за період з березня 2016 р. по травень 2016 р.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні витрати повязані з інфляційними процесами в державі та за своєю природою є компенсацією за понесені збитки, завдані знеціненням грошових коштів, а три відсотки річних є платою за користування коштами, які не були своєчасно сплачені боржником. Вказана правова позиція викладена в інформаційному листі Верховного Суду України № 3.2-2005 від 15.07.2005 року.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних суд визнав виконаним невірно через допущену помилку при визначенні кількості днів в році, а саме позивачем не враховано, що 2016 рік є високосним, у звязку із чим позовні вимоги про стягнення 3% річних за вказаний позивачем період, тобто за 128 днів прострочення, задовольняються в частині стягнення 543,48 грн., в частині стягнення 1,52 грн. 3% річних у позові відмовляється.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат суд визнав виконаними невірно, через допущені помилки при округлені сукупного індексу інфляції, у звязку із чим позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат за вказаний позивачем період, задовольняються в частині стягнення 2403,28 грн., в іншій частині щодо стягнення 0,04 грн. інфляційних втрат у позові відмовляється.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Доказів оплати наявної заборгованості, 3% річних та інфляційних витрат відповідач суду не надав.

Заперечення відповідача в частині безпідставності нарахування штрафних санкцій (пені) знайшли підтвердження, прийняті судом до уваги.

Заперечення відповідача щодо неотримання рахунку, сертифіката якості або паспорта виробника та, як наслідок, відсутності правових підстав для стягнення з нього вартості поставленого товару, судом відхилені виходячи з наступного: Так, згідно із пунктом 12 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю № П-6 та пунктом 14 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю № П-7 відсутність супровідних документів при прийманні продукції по кількості і якості не призупиняє процес прийняття продукції, в такому випадку складається акт про фактичну наявність, якість та комплектність отриманої продукції і в акті зазначається, які документи відсутні. Відповідачем при прийманні продукції не заявлялося про неотримання разом із товаром оригіналів: рахунків-фактур, сертифіката якості або паспорта виробника; акта про відсутність супровідних документів не складалося. Суду наданий Акт № 7468 від 27.01.2016 р. приймання ТМЦ, узгоджений комерційним директором ПАТ «ЗФЗ» без зауважень. Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано умови договору, в тому числі виконано п. 3.4 договору та предявлено рахунок на оплату продукції, надано сертифікат/паспорт на продукцію, а відповідачем не доведено неотримання ним пакету супровідних документів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо розбіжностей в найменуванні одержувача за накладною № 26/01, судом досліджено оригінали накладних, наданих обома сторонами в судовому засіданні 10.08.2016 р., та зясовано, що в примірнику накладної позивача допущена описка, а примірник відповідача містить вірну назву одержувача ПАТ «ЗФЗ».

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства Запорізький завод феросплавів (69035, м. Запоріжжя, вул. Діагональна, буд. 11, ідентифікаційний код 00186542) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) 51800,00 грн. (пятдесят одну тисячу вісімсот грн. 00 коп.) основного боргу, 543,48 грн. (пятсот сорок три грн. 48 коп.) 3% річних, 2403,28 грн. (дві тисячі чотириста три грн. 28 коп.) інфляційних втрат, 1211,90 (одну тисячу двісті одинадцять грн. 90 коп.) судового збору. Видати наказ.

3. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення оформлено і підписано, згідно із вимогами ст. 84 ГПК України, 16 серпня 2016 р.

Суддя В.В. Носівець