ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2016 р.Справа № 922/1742/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Система прогресивної очистки", м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення коштів в розмірі 2424,80 грн.
за участю представників сторін:

позивача - Бортнікова А.Г., дов. № б/н від 10.11.2015 року,

відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Система прогресивної очистки", м. Харків (позивач) звернулось до господарського суду з позовною заявою до відповідача - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Харків, в якому просить суд стягнути з останнього 2424,98 грн., з яких 2244,80 грн. - основний борг, 94,23 грн. - пені, 7,37 грн. - 3% річних та 78,57 грн. інфляційних втрат. Витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн. позивач просить суд покласти на відповідача.

Свої вимоги позивач мотивує неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання послуг з утримання міських територій № УТ145 від 09.07.2014 р. в частині оплати послуг. В якості правових підстав на положення ст. 15, 16, 526, 625, 901 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 03.06.2016р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 23.06.2016р. о 11:30 год.

Ухвалою господарського суду від 23.06.2016 року за клопотання позивача строк розгляду спору було продовжено та відкладено розгляд справи на 04.08.2016 року о 11:15 год.

В судове засідання, призначене на 04.08.2016 року з'явився представник позивача, позов підтримав, наполягав на його задоволенні.

Відповідач у судове засідання, призначене на 04.08.2016 року не з'явився, правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав.

Ухвали суду про порушення провадження у справі від 03.06.2016 року та про відкладення розгляду справи від 23.06.2016 року були направлені за адресою відповідача, вказаною у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

На адресу суду повернулась ухвала суду про порушення провадження у справі від 03.06.2016 року з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Судом перевірено адресу відповідача, згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, який відображається на веб-сайті даного Єдиного державного реєстру (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), станом на час розгляду справи, місцезнаходження відповідача - 61003, АДРЕСА_1, та саме на цю адресу судом надсилались процесуальні документи, а позивачем позовна заява.

Відповідно до вимог частин 1, 3 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Як визначено у п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд вважає, що ним вжито всі заходи для належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи.

Враховуючи те, що норми ст. 38 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає, згідно ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, за можливе розгляд справи за позовної заявою позивача за наявними у справі і додатково наданими на вимогу суду матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено наступне.

09 липня 2014р. між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - "Замовник", відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Системи прогресивної очистки" (надалі - "Виконавець", позивач) було укладено договір № УТ145, відповідно до якого Виконавець зобов'язувався надавати послуги з утримання міських територій, частина яких є прилеглою до об'єкту Замовника, яка зазначена у Додатку №1 до даного договору, а замовник зобов'язувався своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Пунктами 12.1-12.2 договору сторони передбачили, що даний договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 08.07.2015 року включно, але у будь-якому разі - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань по договору. Договір вважається продовженим на цих самих умовах на кожний наступний календарний рік, якщо за 30 календарних днів до дати припинення його дії жодна із сторін не надасть письмовий мотивований намір припинити його дію.

Пунктом 2 даного договору сторони погодили перелік послуг, які виконавець повинен надавати замовнику, а також визначили порядок вимірювання їх обсягу та визначення їх якості.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 Договору вартість послуг за даним Договором за рік складає 2494,80 грн. у т.ч. ПДВ 20% - 415,80 грн., вартість послуг за місяць становить 207,90 грн. у т.ч. ПДВ 20% - 34,65 грн., що визначено на підставі Розрахунку вартості послуг з утриманням міських територій І класу інтенсивності пішохідного руху (Додаток №2).

Пунктом 4.2 сторони передбачили, що оплата за надані послуги здійснюється шляхом попередньої оплати суми, визначеної у п. 4.1.1 договору, до 5 числа розрахункового періоду.

Відповідно до п. 4.5 договору, розрахунковим періодом є календарний місяць.

Факт надання послуг підтверджується двостороннім актом здачі-приймання наданих послуг за розрахунковий період (пункт 4.4. Договору).

Про дійсність надання послуг ТОВ «СИСТЕМИ ПРОГРЕСИВНОЇ ОЧИСТКИ» з утримання міських територій ФОП ОСОБА_1 свідчать акти здачі-приймання виконаних робіт (послуг), які містяться в матеріалах справи, а саме:

- від 31.07.2014 року № 1109 на загальну суму 154,25 грн. (а.с.25);

- від 31.08.2014 року № 1168 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.26);

- від 30.09.2014 року № 1763 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.27);

- від 31.10.2014 року № 2112 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.28);

- від 30.11.2014 року № 2893 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.29);

- від 31.12.2014 року № 3740 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.30);

- від 31.01.2015 року № 840 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.31);

- від 28.02.2015 року № 1719 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.32);

- від 31.03.2015 року № 2675 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.33);

- від 30.04.2015 року № 3508 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.34);

- від 31.05.2015 року № 4478 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.35);

- від 30.06.2015 року № 5606 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.36);

- від 31.07.2015 року № 6480 на загальну суму 207,90 грн. (а.с.37).

Між сторонами була проведена звірка взаємних розрахунків за період з 09.07.2014 року по 22.05.2016 року за результати якої було виявлено, що заборгованість відповідача перед позивачем з урахуванням часткової сплати, станом на 23.05.2016 року складає 2244,80 грн. (а.с.42).

За весь час дії договору № УТ145 від 09.07.2014 року про надання послуг з утримання міських територій Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 перерахував на рахунок ТОВ "Системи прогресивної очистки" 404,25 грн., що підтверджується реєстрами кредитових платежів, отриманих від банків для зарахування на рахунок клієнта по документам (№ 921928 від 04.09.2014 року та № @2РЕ790646 від 05.03.2015 року).

Позивачем було направлено на адресу відповідача претензію від 18.04.2016 р. вих. № 847-ут, з проханням погасити заборгованість у сумі 2 244,80 грн., яка виникла у ФОП ОСОБА_1 перед ТОВ «СИСТЕМИ ПРОГРЕСИВНОЇ ОЧИСТКИ» за договором № УТ145 про надання послуг з утримання міських територій від 09.07.2014 р., але дана претензія залишилась без відповідного реагування з боку відповідача, що й стало причиною звернення позивача до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 2 статті 20 ГК України, одним із способів захисту права є примусове виконання обов'язку в натурі (присудження до виконання обов'язку в натурі).

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно частини 1 статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за оплату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилось неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Факт надання послуг відповідачу за період з липня 2014р. по липень 2015 р. підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-приймання виконаних робіт, відповідно до яких відповідачу було надано відповідні послуги на загальну суму 2244,80 грн., однак відповідач, на час звернення позивача до суду, не виконав належним чином умови договору в частині оплати послуг, у зв'язку з чим у нього утворилась заборгованість.

З метою досудового врегулювання спору, позивач надсилав на адресу відповідача претензію від 18.04.2016 р. вих. № 847-ут, з проханням погасити заборгованість у сумі 2 244,80 грн., однак дана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення, докази направлення даної вимоги містяться в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 2244,80 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача, нарахованої позивачем пені у розмірі 94,23 грн. за період прострочення з 20.04.2016 року по 30.05.2016 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.1.1. Договору передбачено, що у випадку несвоєчасного виконання грошових зобов'язань по дійсному договору, замовник виплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення від суми заборгованості.

Перевіривши нарахування надані позивачем, пені в розмірі 94,23 грн. суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 7,38 грн. та суму інфляційних нарахувань в розмірі 78,57 грн. за період з 20.04.2016 року по 30.05.2016 року.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування надані позивачем, 3% річних в розмірі 7,38 грн. за період з 20.04.2016 року по 30.05.2016 року, суд приходить до висновку, що даний розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства, нарахований вірно, з урахуванням чого позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

В інформаційному листі від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським суд України у розгляді справ окремих норм матеріального права" сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця.

Така методологія розрахунку інфляційних позивачем не була дотримана, що вплинуло на правомірність та обґрунтованість заявленої до стягнення суми.

Враховуючи методику та початок періоду заборгованості, приймаючи до уваги інформаційний лист та постанову Пленуму Вищого господарського суду сума індексу інфляції підлягає задоволенню частково в сумі 2,24 грн. (за травень 2016 року).

Згідно ч. 1 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтею 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судовий збір у даній справі покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись статтями 6, 8, 124, 129 Конституції України, статтями 193, 216, 217, 230 Господарського кодексу України, статтями 6, 509, 525, 526, 549, 610, 611, 625, 901, 903, 906 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33-34, 38 43, 44, 49, 75, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61003, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Системи прогресивної очистки" ( 61052, м. Харків, вул. Благовіщенська буд. 24, код 37365048) заборгованість по оплаті отриманих послуг з утримання міських територій у розмірі 2244,80 грн., 94,23 грн. - пені, 3% річних у розмірі 7,38 грн., інфляційних втрат у розмірі 2,24 грн. та 1376,72 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати відповідний наказ після набранням рішенням законної сили.

В частині стягнення інфляційних витрат у розмірі 76,33 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 09.08.2016 р.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 85 ГПК України.

Суддя В.В. Суслова