ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа № 921/103/16-г/5

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді М.І. Хабіб

суддів О.В. Зварич

ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Карнидал Л.Ю.

та представників сторін:

позивача не зявився,

відповідача-1 ОСОБА_2,

відповідача-2 не зявився,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фоззі-Фуд , б/н від 20.05.2016 (вх.№01-05/2655/16 від 02.06.2016)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.04.2016

у справі № 921/103/16-г/5

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Ілла, м. Тернопіль

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Фоззі-Фуд, м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Тернопільська компанія Пріор, м. Тернопіль

про стягнення з відповідача -1 244 977,77 грн та стягнення з відповідачів солідарно 1000грн

ВСТАНОВИВ:

11.02.2016 ТОВ "ІЛЛА" звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача-1 - ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД" та відповідача-2 - ТОВ "Тернопільська компанія "Пріор" про стягнення з відповідача-1 244 977,77грн, з яких: 168062,81 грн заборгованості за поставлену продукцію, 52 657,59 грн пені, 3 129,85 грн 3% річних, 21 127,52 грн втрат від інфляції та про стягнення солідарно з відповідачів 1000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем-1 ТОВ "ФОЗЗІ-ФУД" умов договору поставки №384-ПС10/10 від 22.02.2010 в частині оплати товару, внаслідок чого заборгованість за постановлений йому товар станом на 09.02.2016 становила 168 062,81 грн. За несвоєчасну оплату товару позивачем нараховані пеня, інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми, які позивач просив стягнути з відповідача -1 в судовому порядку. Крім того, на підставі договору поруки від 22.02.2010, укладеного позивачем та відповідачем 2 ТОВ "Тернопільська компанія "Пріор", позивач просив стягнути з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно 1000,00грн.

20.04.2016 позивач подав суду першої інстанції клопотання, в якому просив припинити провадження у справі в частині стягнення 168 062,81грн основного боргу у звязку з погашенням відповідачем 1 основного боргу в повній сумі, просив стягнути з відповідача 1 пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 20.04.2016 у справі № 921/103/16-г/5 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з відповідача 1 на користь позивача 2986,56грн 3% річних, 16 083,88грн інфляційних втрат, 49 970,26 грн пені, та 3556,56грн в повернення витрат по сплаті судового збору.

Відмовлено в позові в частині стягнення 2687,33грн пені, 143,29грн 3% річних та 5043,64грн інфляційних втрат. В решті позову провадження у справі припинено.

При частковому задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що за період з 20.01.2015 по 22.01.2016 позивач поставив відповідачу 1 товар на загальну суму 626 998,44грн. За умовами договору ( п.2.6) оплата за товар здійснюється упродовж 45 календарних днів від дати поставки товару. Заборгованість в сумі 168 062,81грн за товар, поставлений в період з 20.01.2015 по 22.01.2016, відповідач 1 сплатив після звернення позивача з даним позовом до суду, що підтверджується наданою позивачем довідкою №233 від 20.04.2016, тому провадження у справі в цій частині позову підлягає припиненню на підставі ст.80 п.1-1 ГПК України із-за відсутності предмету спору на день його розгляду.

В частині стягнення 2687,33грн пені, 5 043,64грн інфляційних втрат та 143,29грн 3% річних суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки, як слідує з розрахунку позивача, долученого до позовної заяви, пеня та 3 % річних нараховані на суму боргу з урахуванням інфляційних втрат; при здійсненні розрахунку інфляційних втрат застосовано невірний індекс інфляції. Таким чином, суд визнав обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення 49 970,26 грн пені, 16 083,88грн інфляційних втрат та 2986,56грн 3% річних.

В частині стягнення з відповідача 1 та відповідача 2 солідарно 1000,00грн боргу суд припинив припинення у справі на підставі ст.80 п.1-1 ГПК України з огляду на те, що на момент вирішення спору відповідач 1 сплатив борг.

Відповідач 1 не погодився з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивача 2986,56грн 3% річних, 16 083,88грн інфляційних втрат, 49 970,26 грн пені та 3556,56грн в повернення витрат по сплаті судового збору, подав апеляційну скаргу, в якій просить в цій частині скасувати рішення, прийняти нове, яким відмовити повністю у стягненні 52 657,59 грн пені, 3 129,85 грн 3% річних, 21 127,52 грн втрат від інфляції.

Апелянт вказує на неправильність проведеного позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних втрат, заявлених до стягнення, а саме, вказує на те, що у розрахунку позивач невірно визначив (завищив) кількість днів прострочення оплати товару, зокрема, поставленого по накладних від 20.01.2015, від 22.01.2015; позивач не відобразив у розрахунку всіх платіжних доручень, по яких оплачувався товар, зокрема, із сплачених п/д № 2863805 від 18.05.2015 коштів в сумі 5000.00грн позивач зарахував в рахунок оплати товару лише 2330,27грн, решта коштів 2669,73грн позивачем не врахована.

Перевіривши розрахунок позивача, відповідач 1 сам провів нарахування пені, 3% річних та втрат від інфляції за прострочення оплати товару, поставленого йому по накладних від 20.01.2015, від 22.01.2015, та подав 01.08.2016 свій розрахунок пені, 3% річних та втрат від інфляції.

В судовому засіданні 02.08.2016 представник скаржника підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

Представники позивача та відповідача2 в судове засідання 02.08.2016 не зявилися. 01.08.2016 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку з перебуванням його у відпустці з 01.08.2016 по 24.08.2016 та неможливістю явки в судове засідання.

Колегія суддів відхиляє клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, оскільки його незявлення в судове засідання не унеможливлює розгляду справи. Крім того, відкладення розгляду справи матиме наслідком вихід за межі строку розгляду апеляційної скарги, встановленого ст. 102 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, Львівський апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.02.2010 ТОВ "ІЛЛА"(постачальник) та ТОВ "ФОЗЗІ - ФУД" ( покупець) укладено договір поставки №384/ПС10/10,з протоколом розбіжностей від 22.02.2015, за умовами якого постачальник зобовязується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити товар відповідно до умов договору (п.1.1. договору).

Відповідно до п.2.6. договору поставки оплата за товар здійснюється упродовж 45 календарних днів від дати поставки товару, за умови, що постачальник належним чином виконав вимоги п. 2.5 договору. Якщо постачальник виконав вимоги п. 2.5. договору пізніше 7-денного строку, передбаченого п. 2.5., термін відстрочення платежу рахується від дати належного виконання постачальником всіх умов п. 2.5. договору. У разі, коли останній день строку платежу припадає на вихідний святковий, або інший неробочий день банківської установи, днем виконання зобовязання є перший за ним робочий день. В першу чергу погашається вартість отриманого товару, в другу чергу всі інші платежі, передбачені договором.

Згідно з п.2.5 договору поставки обовязковою умовою для оплати поставленого за договором товару є наявність у покупця оформлених у встановленому чинним законодавством України порядку відповідної накладної і податкової накладної та інших документів, які передбачені в ст. 7 договору, а також відповідність цін в накладній діючій специфікації. При відсутності одного з зазначених документів включаючи неналежне їх оформлення, розбіжності у відомостях чи даних, постачальник повинен виправити помилки протягом 7-ми днів з дати поставки.

Пунктом 2.7. договору поставки встановлено, що за результатами кожного місяця покупець готує акти звірки взаєморозрахунків та направляє їх постачальникові, а постачальник повинен протягом одного тижня з моменту акту звірки підписати його та надіслати покупцеві чи заявити письмові мотивовані зауваження до акту. У випадку, якщо протягом одного тижня з моменту отримання акту постачальник не надасть покупцеві підписаний примірник, чи не заявить письмові зауваження, акт буде вважатися визнаним і узгодженим з боку позичальника.

Відповідно до п. 7.2. договору поставки в редакції, узгодженій сторонами у протоколі розбіжностей, у випадку порушення термінів оплати товару, передбачених цим договором, покупець оплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми оплати за кожен день прострочення.

Даний договір набирає силу з моменту його підписання сторонами і діє упродовж одного календарного року. У тому випадку, якщо сторони, у термін не менш ніж 20 днів до закінчення терміну дії даного договору не повідомлять один одного про бажання розірвати договір або укласти новий договір то останній вважається продовженим терміном на 1 рік (п.11.1).

22.02.2010 ТОВ "Тернопільська компанія "Пріор" (поручитель) та ТОВ "Ілла" (кредитор) укладено договір поруки, за умовами якого поручитель поручається перед кредитором за виконання обовязку ТОВ "Фоззі-Фуд"( боржником) щодо часткової відповідальності за договором, передбаченим п. 2 цього договору (основним договором). У випадку порушення боржником обовязку за основним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як боржники солідарно (пункти 1.1.,1.2 договору поруки).

Пунктом 2.1 договору поруки встановлено, що під основним договором в цьому договорі розуміють договір №384-ПС10/10 від 22 лютого 2010 року, укладений кредитором та боржником.

Згідно з п. 3.1. договору поруки поручитель зобовязаний у разі порушення боржником обовязку за основним договором, самостійно виконати зазначений обовязок боржника перед кредитором на підставі письмової вимоги кредитора в строк 10 банківських днів шляхом сплати кредитору грошових коштів в сумі 1000 ,00грн.

Розділом 4 договору поруки встановлено термін дії договору з моменту його підписання та до припинення поруки( п.4.1). Також встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності( п.4.2).

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено видатковими і товарно-транспортними накладними, підписаними двома сторонами, та не заперечується сторонами, в період з 20.01.2015 по 22.01.2016 позивач поставив відповідачу 1 товар на загальну суму 626 998,44грн.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач-1 свої зобовязання за договором щодо оплати отриманого товару виконував несвоєчасно та не в повному обсязі. Позивач стверджує, що на день звернення з позовом до суду( 11.02.2016) заборгованість відповідача 1 становить 168 062,81грн.

Відповідно до акту звірки взаєморозрахунків за період з 06.03.2015 по 17.02.2016, підписаного двома сторонами (т.1, а.с. 65-80), за період з 09.03.2015 по 25.01.2016 позивач поставив відповідачу 1 товар на загальну суму 555 977,16грн. При цьому, заборгованість відповідача 1 станом на 09.03.2015 становила 163 691,01грн. За період з 10.03.2015 по 15.02.2016 відповідач сплатив позивачу за товар 499 000,00грн. Його заборгованість станом на 17.02.2016 становить 220 668,17 грн.

Згідно з довідкою позивача №233 від 20.04.2016 ( т.5, а.с.188) станом на 20.04.2016 відповідач 1 повністю сплатив основний борг в сумі 168062,81грн, що є предметом спору. Неоплаченими залишилися 3% річних, пеня та інфляційні втрати.

Дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

В силу ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Згідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частина 1 ст. 530 ЦК України визначає, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що на виконання умов договору поставки позивач поставляв відповідачу 1 товар, який підлягав оплаті упродовж 45 календарних днів від дати поставки товару (п.2.6 договору). З розрахунку позивача вбачається, що предметом даного спору є стягнення заборгованості за товар, поставлений в період з 20 січня по 24 грудня 2015 року. Відповідач-1 свої зобовязання щодо оплати отриманого товару виконував неналежним чином, його заборгованість за товар на день звернення з позовом до суду ( 11.02.2016) становила 168 062,81грн.Проте, на момент вирішення спору (станом на 20.04.2016) відповідач 1 повністю погасив цю заборгованість.

Отже, суд першої інстанції правомірно припинив провадження у справі в частині стягнення 168 062,81грн основного боргу на підставі ст.80 п.1-1 ГПК України із-за відсутності предмету спору.

Матеріалами справи також підтверджено, що відповідач 1 проводив оплату товару з порушенням строків, встановлених п.2.6 договору, у звязку з чим позивач на підставі п.7.2 договору та ст.625 ЦК України заявив до стягнення 52 657,59 грн пені, 3 129,85 грн 3% річних, 21 127,52 грн втрат від інфляції.

В силу ст. 546, ст. 549 ЦК України пеня є одним із видів забезпечення виконання грошового зобовязання, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з розрахунком позивача пеня, 3% річних та втрати від інфляції, які є предметом спору, нараховані за період з 07.03.2015 по 08.02.2016 за прострочення оплати товару, поставленого в період з 20 січня по 24 грудня 2015 року. Нарахування проведені по кожній накладній окремо з урахуванням проведеної оплати, період нарахування пені по кожній накладній зокрема не перевищує 6 місячного строку нарахування, встановленого ч.6 ст. 232 ГК України. Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з розрахунку позивача, пеня та 3 % річних нараховані на суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, що є неправомірним. Так, за прострочення оплати товару на суму 1554,72грн, поставленого по накладній від 20.01.2015 № РR00865871, позивач нарахував пеню та 3% річних за період з 07.03.2015 по 25.05.2015 на суму боргу 2099, 51грн, тобто, на суму боргу з урахуванням інфляційних втрат в сумі 544,79грн, визначених станом на 25.05.2015, що є безпідставним. Аналогічним чином позивачем проведені нарахування пені та 3% річних за прострочення оплати товару, поставленого по інших накладних. При цьому, позивачем були допущені помилки при здійсненні розрахунку інфляційних втрат ( їх завищення), зокрема, за прострочення оплати товару, поставленого по накладній від 22.01.2015 № РR00868597. Перевіривши розрахунок позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що в частині стягнення 2687,33грн пені, 5 043,64грн інфляційних втрат та 143,29грн 3% річних позовні вимоги не підлягають задоволенню, в іншій частині в частині стягнення 49 970,26 грн пені, 16 083,88грн інфляційних втрат та 2986,56грн 3% річних - вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Апеляційний суд погоджується з доводами відповідача1 про те, що позивач у своєму розрахунку невірно визначив (завищив) кількість днів прострочення оплати товару, зокрема, поставленого по накладній від 20.01.2015 № РR00865871, вказавши 79 днів, в той час як строк оплати товару був не 07.03.2015, а 09.03.2015 ( 07 та 08 березня 2015 року не робочі дні), тому прострочення оплати становить 77 днів. Однак, з рішення суду першої інстанції вбачається, що присуджені до стягнення пеня, 3% річних та інфляційні втрати визначені судом правильно, виходячи з фактичної кількості днів прострочення оплати та з фактичних сум боргу, які існували в період їх нарахування. Слід зазначити, що в своєму розрахунку, який поданий скаржником 01.08.2016, скаржник вірно визначив дні прострочення оплати, однак проводив нарахування пені та 3% річних також на суму боргу з урахування інфляційних втрат, тому апеляційних суд не бере до уваги розрахунок скаржника.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що із сплачених п/д № 2863805 від 18.05.2015 коштів в сумі 5000,00грн позивач зарахував в рахунок оплати поставленого товару лише 2330,27грн, решта коштів 2669,73грн позивачем не врахована, оскільки ці доводи спростовуються розрахунком позивача та підписаним двома сторонами актом звірки взаєморозрахунків за період з 06.03.2015 по 17.02.2016, з яких вбачається, що позивачем в повній сумі враховані кошти, сплачені відповідачем 1 п/д № 2863805 від 18.05.2015 на суму 5000,00грн в рахунок оплати поставленого товару( 4-й аркуш акту звірки, т.1, а.с.68). Предметом даного спору є стягнення заборгованості не по всіх накладних, по яких позивач поставляв товар відповідачу 1, а лише по тих, які не були оплачені або оплачені з порушенням встановленого строку.

Таким чином, колегія суддів вважає доводи скаржника необґрунтованими.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, у звязку з неналежним виконанням відповідачем 1 свого зобовязання щодо оплати товару, позивач звернувся до відповідача 2, як поручителя за договором поруки, з вимогою №124 від 28.01.2016(т.1,а.с. 81), в якій просив сплатити на користь ТОВ "Ілла" 1000,00грн в рахунок погашення боргу відповідача 1 за поставлений йому товар. Відповідач 2 вимоги позивача не виконав, коштів не сплатив.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З огляду на те, що після подання позову та на момент вирішення спору відповідач 1 повністю погасив суму основного боргу за товар, яка була предметом спору, суд першої інстанції підставно припинив провадження у справі в частині стягнення солідарно з відповідача 1 та відповідача 2 1000,00грн боргу за товар.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

В силу вимог ст.ст. 33,34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що скаржником не доведено, доказів не подано наявності підстав, визначених ст. 104 ГПК України, для скасування чи зміни рішення та для задоволення апеляційної скарги.

Судовий збір, сплачений скаржником при поданні апеляційної скарги, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 43, 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 20.04.2016 у справі №921/103/16-г/5 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2.Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

3.Справу повернути до місцевого господарського суду.

Постанова підписана 04.08.2016

Головуючий суддя М.І. Хабіб

Суддя О.В. Зварич

Суддя Я.О. Юрченко