номер провадження справи 12/46/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 Справа № 908/1527/16

Суддя Господарського суду Запорізької області Смірнов О.Г.

за участю секретаря судового засідання Бамбизова М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу № 908/1527/16

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування, м. Київ

до першого відповідача: Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач, м. Київ

та до другого відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс, м. Запоріжжя

про стягнення 121396,56 грн.

за участю представників:

від позивача ОСОБА_1Є, протокол № 4 від 19.11.2012 року, ОСОБА_2, довіреність № 1 від 23.05.2016 року

від першого відповідача не з'явився

від другого відповідача не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач та до Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс про стягнення солідарно основного боргу в сумі 69168,04 грн., пені в сумі 4953,58 грн., трьох відсотків річних в сумі 3837,41 грн. та інфляційних витрат в сумі 43437,53 грн. за договором поставки № ЦХП-03-01813-01 від 14.02.2013 року та договором поруки № 31/01/2014-ЦХП-03-01813-01 від 31.01.2014 року.

Другий відповідач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс, 29.06.2016 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, мотивуючи свою позицію наступним:

- ТОВ Термінатор Плюс на підставі договору поруки № 3101/2014-ЦХП-03-01813-01 від 31.01.2014 року поручився перед позивачем за виконання першим відповідачем зобовязання за договором поставки № ЦХП-03-01813-01 від 14.02.2013 року в розмірі 1000,00 грн., тобто вказаний договір поруки передбачає відповідальність другого відповідача в розмірі 1000,00 грн., стягнення більшої суми, ніж вказана вище не передбачено ані договором поруки, ані законом;

- згідно з п. 8.1. договору поруки № 3101/2014-ЦХП-03-01813-01 від 31.01.2014 року цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання взаємних розрахунків між сторонами, дана умова договору не може бути визнана в якості встановленого сторонам строку припинення дії поруки, оскільки вона суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню положення ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя;

- у позивача виникло право предявити вимогу до поручителя - Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс про виконання порушеного зобовязання боржника - Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач щодо сплати заборгованості за договором поставки, починаючи з 17.06.2014 року, протягом наступних шістьох місяців, тобто до 17.12.2014 року;

- позивач до другого відповідача з вимогою як до поручителя не звертався, тобто договір поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненим з 18.12.2014 року, таким чином стягнення з ТОВ Термінатор Плюс на користь позивача 121396,56 грн. на підставі договору поруки № 3101/2014-ЦХП-03-01813-01 від 31.01.2014 року є неможливим у звязку з припиненням даного договору з 18.12.2014 року;

- вказує, що вимоги позивача до першого відповідача на його думку підлягають задоволенню у звязку з їх законністю і доведеністю. Просить відмовити позивачу в позові в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс основного боргу в сумі 69168,04 грн., пені в сумі 4953,58 грн., трьох відсотків річних в сумі 3837,41 грн. та інфляційних витрат в сумі 43437,53 грн., а всього 121396,56 грн., задовольнити позов в частині стягнення вказаних сум з першого відповідача. Разом з тим просить справу № 908/1527/16 розглянути буз участі його представника.

Перший відповідач у справі - Державне підприємство матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач, 30.06.2016 року надав суду в порядку ст. 59 ГПК України, відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує частково, мотивуючи свою позицію наступним:

- вказує, що на виконання Договору та наданих першим відповідачем рознарядок позивач поставив на адресу матеріального складу ДП Укрзалізничпостач продукцію на загальну суму 6374914,70 грн., відповідачем була оплачена продукція на суму 6305746,66 грн., несплаченою залишилась продукція на суму 69168,04 грн.;

- пояснює, що отримана продукція не оплачена з огляду на те, що на адресу ДП Укрзалізничпостач неодноразово надходили запити правоохоронних органів та слідчих органів стосовно надання документів;

- повідомляє, що на підприємстві проведено перевірку Міжрегіональним головним управлінням ДФС Центрального офісу обслуговування великих платників Державної фіскальної служби України, у тому числі взаємовідносин між ДП Укрзалізничпостач та ТОВ Торговий дім Енергетичне машинобудування, якою встановлено, що проведення транзитних фінансових потоків, спрямованих на здійснення операцій надання податкової вигоди переважно з контрагентами, які не виконують свої податкові зобовязання, з метою штучного формування валових витрат та податкового кредиту, які не мають реального товарного характеру;

- вказує, що документи, що стосуються взаємовідносин з ТОВ Торговий дім Енергетичне машинобудування, надані на запит Слідчого управління фінансових розслідувань Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу обслуговування великих платників ДФС України, оскільки мають статус доказів у кримінальному провадженні та необхідні для підтвердження вчинення злочину;

- на адресу ДП Укрзалізничпостач надійшла вимога Генеральної прокуратури № 04/5/2-34946-14 від 16.07.2015 року щодо надання документів у звязку із досудовим розслідуванням по кримінальному провадженню № 0000171;

- з огляду на вказані обставини, у ДП Укрзалізничпостач є підстави вважати, що ТОВ Торговий дім Енергетичне машинобудування є недобросовісним контрагентом;

- вважає, що позовні вимоги щодо нарахування пені повинні бути залишені судом без задоволення, оскільки позовна давність по поставках, які здійснив позивач по даному Договору, сплинула. Просить позов задовольнити частково, в задоволенні вимог в частині солідарного стягнення пені в сумі 4953,58 грн. з відповідачів на користь позивача відмовити.

Разом з тим 30.06.2016 року на адресу суду від першого відповідача надійшло клопотання, за змістом якого останній зазначає, що позовна давність по поставках, які здійснив позивач по даному Договору, сплинула, що зазначено в таблиці, наведеній у клопотанні. Просить в задоволенні вимог в частині солідарного стягнення пені в сумі 4953,58 грн. з відповідачів на користь позивача відмовити.

Безпосередньо в судовому засіданні 30.06.2016 року представник позивача надав суду із супровідним листом докази у справі.

14.07.2016 року до суду від першого відповідача надійшло клопотання, в якому останній просить у звязку з неможливістю забезпечити явку в судове засідання 19.07.2016 року свого представника провести розгляд справи без участі його представника, а копію рішення направити поштою на адресу ДП Укрзалізничпостач.

19.07.2016 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення в порядку ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що товар за видатковою накладною № 15 від 25.02.2014 року був отриманий першим відповідачем 25.02.2014 року, даний факт підтверджується безпосередньо видатковою накладною і податковою накладною № 7 від 25.02.2014 року, яка є первинним документом, що фіксує факт здійснення господарських операцій. Вказує, що надані документи підтверджують факт поставки товару саме 25.02.2014 року за видатковою накладною № 15 від 25.02.2014 року. Даний факт також підтверджує і перший відповідач у своїх запереченнях на позов. Просить стягнути солідарно з відповідачів основний борг в сумі 69168,04 грн., пеню в сумі 493663,14 грн., три відсотка річних в сумі 440311,81 грн., інфляційні витрати в сумі 5118679,21 грн., а всього 14000913,81 грн.

28.07.2016 року до суду від позивача надійшли письмові пояснення згідно приписів ст. 22 ГПК України, в яких останній зазначає, що надана відповідачем до відзиву на позовну заяву копія постанови окружного адміністративного суду м. Києва від 26.01.2016 року у справі № 826/14818/15 за позовом Державної адміністрації залізничного транспорту України Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України «Укрзалізничпостач» до Міжрегіонального головного управління ДФС Центрального офісу з обслуговування великих платників податків, на яку на даний час подана касаційна скарга, не має доказової сили щодо даної справи. Фактично у вказаній постанові окружного суду встановлена відсутність на момент проведення перевірки у ДП «Укрзалізничпостач» деяких товарно-транспортних накладних щодо поставок товару від ТОВ «ТД «Енергетичне машинобудування», також вказано, що в деяких товарно-транспортних накладних відсутні повні дані щодо пункту відправки і пункту поставки товарів. При цьому зазначає, що зазначеною постановою суд не визнавав нечинними будь-які угоди, укладені між позивачем і відповідачем, а отже договір поставки № ЦХП-03/01813-01 від 14.02.2013 року є правомірним. Більш того фіскальною службою проведена перевірка ДП «Укрзалізничпостач» за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року, а в даній справі розглядається питання про стягнення заборгованості за товар, поставлений 25.02.2014 року, тобто в період, який не перевірявся. Просить стягнути з відповідачів солідарно основний борг в сумі 69168,04 грн., пеню в сумі 4953,58 грн., три відсотки річних в сумі 3837,41 грн. та інфляційні витрати в сумі 43437,53 грн.

Представники позивача в судовому засіданні 28.07.2016 року підтримали позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Представник першого відповідача в судове засідання 28.07.2016 року не зявився, однак згідно раніше поданого клопотання просив розглянути справу без його участі.

Представник другого відповідача в судове засідання 28.07.2016 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Зясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, заперечення відповідачів, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 14.02.2013 року між Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач, далі Замовник, та Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування, далі Постачальник, був укладений договір поставки № ЦХП-03-01813-01, далі Договір.

До вказаного Договору між сторонами були укладені та підписані додаткові угоди: № 1 від 27.02.2013 року, № 2 від 26.04.2013 року, № 3 від 31.12.2013 року.

Відповідно до п. 1.1., 1.2. Договору Постачальник зобовязується поставити та передати у власність, а Замовник прийняти та оплатити продукцію, найменування, марка й кількість якої вказується в специфікації, яка є невідємною частиною Договору, на умовах, що викладені у цьому Договорі. Найменування продукції: вузли та деталі для локомотивів залізничних, трамвайних та рухомого складу (запасні частини до пасажирських вагонів).

Згідно з п. 4.1. 4.4. Договору (з урахуванням редакції додаткової угоди № 3 від 31.12.2013 року) ціна визначається даним Договором і приймається сторонами: в національній валюті України гривні, на умовах СРТ (перевезення оплачено до …) пункт призначення матеріальний склад ДП Укрзалізничпостач, Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченка, 48. Постачання здійснюється за цінами, передбаченими у Специфікації до даного Договору. Ціна продукції, узгоджена у Специфікації до даного Договору, включає: вартість продукції, тари, всі податки і збори, передбачені чинним законодавством, транспортні витрати Постачальника згідно п. 5.1. Постачальник гарантує незмінність ціни на поставлену продукцію з моменту відвантаження її за місцем призначення до моменту відправлення коштів Замовником на поточний рахунок Постачальника. Загальна сума даного Договору складає: 7060058,41 грн. (сім мільйонів шістдесят тисяч пятдесят вісім гривень 41 коп.), крім того ПДВ 20% - 1412011,68 грн. (один мільйон чотириста дванадцять тисяч одинадцять гривень 68 коп.), що разом становить 8472070,09 грн. (вісім мільйонів чотириста сімдесят дві тисячі сімдесят гривень 09 коп.). Зміна ціни і вартості продукції здійснюється за взаємною згодою сторін в порядку, що узгоджується сторонами.

Умовами п. 5.1. 5.4. Договору передбачено, що Постачальник здійснює поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення оплачено до …) пункт призначення - матеріальний склад ДП Укрзалізничпостач, Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченка, 48 (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред.. 2010р.). Вантажовідправником може бути третя особа, зазначена Постачальником. Поставка продукції проводиться партіями протягом терміну дії договору, тільки після письмової рознарядки Замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності Замовника до прийому продукції. Відповідальність за достовірність інформації, яка вказується у рознарядці, несе Замовник. Рознарядка надається Постачальнику в оригіналі та з застосуванням факсимільного звязку. Після отримання рознарядки по факсу Постачальник повинен протягом доби направити Замовнику копію отриманої рознарядки з відміткою, що підтверджує її отримання, або іншим чином підтвердити її отримання. Кожна партія продукції постачається протягом 35 ти (тридцяти пяти) календарних днів поз. 1 11 Специфікації № 1 та 165 ти (ста шістдесяти пяти) календарних днів поз. 12 -91 Специфікації № 1 з дати письмової рознарядки Замовника, якщо інше не вказано у рознарядці. Датою поставки продукції вважається дата приймання цієї продукції Замовником на матеріальний склад ДП Укрзалізничпостач, Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченка, 48, що підтверджується належно оформленою видатковою накладною, довіреністю або ОСОБА_2 прийому-передачі. Після готовності продукції до відвантаження, Постачальник направляє Замовнику факсом наступні документи:

- рахунок-фактуру;

- податкову накладну;

-видаткову накладну або ОСОБА_2 прийому-передачі;

- документи, що підтверджують якість продукції, зазначені в п. 2.2. даного Договору.

Відповідно до п. 6.1., 6.2. Договору оплата за кожну партію поставленої продукції по даному Договору проводиться Замовником протягом 75 (сімдесяти пяти) банківських днів після дати поставки партії продукції, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію, обумовлену згідно з п. 5.2. Датою оплати вважається дата відправлення коштів Замовником за банківськими реквізитами Постачальника.

Згідно з п. 7.1., 7.2. Договору приймання продукції Замовником здійснюється на підставі підтвердження наступних документів:

- рахунку-фактуру;

- видаткової накладної або ОСОБА_2 прийому-передачі, підписаного представником Постачальника, який Замовник повинен підписати після прийняття продукції;

- податкової накладної;

- документів, що підтверджують якість продукції, зазначені в п. 2.2. даного Договору;

- пакувальних аркушів (при наявності).

Приймання продукції по кількості і якості проводиться Замовником або кінцевим одержувачем продукції структурним підрозділом залізниці, відповідно до Інструкції № П-6 від 15.06.65 р. «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за кількістю» та Інструкції № П-7 від 25.04.66 р. «Про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю», затверджених Держарбітражем, за наступними змінами та доповненнями.

Пунктом 13.7. Договору (в редакції додаткової угоди № 3 від 31.12.2013 року) визначено, що термін дії даного Договору встановлюється з моменту його підписання до 27.03.2014 року, а в разі наявності потреби Замовника, що підтверджено відповідним повідомленням та рознарядкою, направленими на адресу Постачальника до повного виконання.

Позивач в позові вказує, що перший відповідач в порушення умов договору свої зобовязання з оплати поставленого на його адресу товару у встановлений договором строк не виконав, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в сумі 69168,04 грн.

Матеріали справи свідчать, що між позивачем та відповідачем до договору були складені та підписані Специфікації, а саме:

- Специфікація № 1 на поставку товару на загальну суму 7948259,65 грн.;

- Специфікація № 2 на поставку товару на загальну суму 7824177,98 грн.;

- Специфікація № 2 (друга редакція) на поставку товару на загальну суму 759318,84 грн.;

- Специфікація № 3 на поставку товару на загальну суму 7044207,30 грн.;

- Специфікація № 4 на поставку товару на загальну суму 668543,95 грн.

Відповідно до умов Договору першим відповідачем була складена рознарядка № ЦХП-20/567 від 03.02.2014 року на поставку партії запасних частин до пасажирських вагонів на загальну суму 208246,04 грн. з ПДВ, в якій останній повідомив позивача про готовність прийняти товар до 27.03.2014 року.

Так, на виконання умов Договору, позивач поставив першому відповідачу товар, передбачений умовами договору згідно рознарядки № ЦХП-20/567 від 03.02.2014 року, на загальну суму з ПДВ 69168,04 грн., що підтверджується підписаною сторонами у справі видатковою накладною № 15 від 25.02.2014 року.

Зазначений товар був отриманий уповноваженим представником першого відповідача ОСОБА_3 на підставі довіреності № Ф-43 від 25.02.2014 року, про що свідчить її підпис на видатковій накладній.

На оплату поставленого товару позивачем у відповідності до умов Договору був виписаний рахунок-фактура № 15 від 25.02.2014 року на суму 69168,04 грн.

Втім, перший відповідач свої зобовязання з оплати за поставлений товар у визначений умовами договору строк не виконав, у звязку з чим за ним утворився борг в розмірі 69168,04 грн., який позивач і намагається стягнути.

31.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування, далі Кредитор, та Товариством з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс, далі Поручитель (другий відповідач у справі) був укладений договір поруки № 31/01/2014-ЦХП-03-01813-01, за умовами якого (п. 1.1.) Поручитель зобовязується солідарно відповідати перед Кредитором за виконання Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач, далі Боржник, зобовязань за договором поставки № ЦХП-03/01813-01, укладеного 14.02.2013 року між Кредитором і Боржником в розмірі 1000,00 грн. (одна тисяча грн. 00 коп.).

З огляду на наявність укладеного договору поруки № 31/01/2014-ЦХП-03-01813-01 від 31.01.2014 року та невиконання першим відповідачем зобовязань з оплати вартості поставленого товару за договором поставки № ЦХП-03/01813-0 від 14.02.2013 року позивач вважає, що є підстави для стягнення заборгованості з відповідачів солідарно.

Оскільки відбулося несвоєчасне виконання грошового зобовязання, позивач намагається стягнути солідарно з відповідачів пеню за загальний період з 17.06.2014 року по 17.12.2014 року в сумі 4953,58 грн. на підставі п. 10.6. Договору. Так, умовами вказаного пункту визначено, що в разі несвоєчасної оплати за поставлену продукцію, Замовник сплачує Постачальнику пеню в розмірі облікової ставки НБУ від вартості несплаченої продукції за кожен день прострочення.

З посиланням на приписи статті 625 ЦК України позивач вказує на прострочення грошового зобовязання з боку першого та другого відповідача, в звязку з чим намагається стягнути з них солідарно три проценти річних за період з 17.06.2014 року по 21.04.2016 року в сумі 3837,41 грн. та інфляційні витрати за період з липня 2014 року по березень 2016 року в сумі 43437,53 грн.

Судом досліджені правові норми, які підлягають застосуванню у спірних відносинах сторін. За своєю правовою природою між сторонами було укладено договір поставки, виконання зобовязань за яким забезпечено договором поруки. Відповідно до вимог Господарського кодексу України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, порядок здійснення розрахунків, умови поставки, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 639, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 265 ГК України також визначено, що за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. У частині 2 статті 266 ГК України визначено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Предмет поставки за Договором відповідає вказаним вимогам. Перший відповідач товар прийняв (про що свідчить наявна в матеріалах справи підписана з боку першого відповідача видаткова накладна № 15 від 25.02.2014 року), його не повернув, а тому повинен здійснити за нього оплату за умовами договору.

Порядок розрахунків між сторонами узгоджено в розділі 6 Договору, а саме в п. 6.1., яким передбачено, що оплата за кожну партію поставленої продукції по даному Договору проводиться Замовником протягом 75 (сімдесяти пяти) банківських днів після дати поставки партії продукції, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію, обумовлену згідно з п. 5.2.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що позивач виконав належним чином свої зобовязання, а саме поставив товар першому відповідачу, що підтверджується видатковою накладною № 15 від 25.02.2014 року, яка засвідчує факт одержання товару Замовником (як покупцем), в т.ч. виписав рахунок-фактуру на оплату товару, склав податкову накладну, засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 56, 58, 59).

Так, наявною в матеріалах справи підписаною між сторонами видатковою накладною № 15 від 25.02.2014 року підтверджено, що товар поставлений першому відповідачу 25.02.2014 року. З урахуванням дати поставки товару, строк його оплати відповідно до умов п. 6.1. Договору настав 16.06.2014 року, прострочка виникла з 17.06.2014 року.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать, що перший відповідач зі свого боку товар прийняв, будь-яких заперечень щодо якості або кількості поставленого йому товару, його ціни не заявив, втім не розрахувався з позивачем у встановлений договором строк за поставлений згідно умов договору товар.

В силу загальної норми, передбаченої у статті 599 ЦК України, та спеціальної норми, визначеної у частині першій ст. 193 ГК України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 33 ГПК України зобовязує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем доведено суду факт порушення з боку першого відповідача своїх зобовязань за договором щодо не здійснення оплати за поставлений товар, а також доведено порушення відповідачем строку оплати товару, встановленого умовами договору, а наявність заборгованості в розмірі 69168,04 грн. підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною, згідно з якою проводяться розрахунки між сторонами у справі. Перший відповідач доказів сплати боргу за товар, поставлений за видатковою накладною № 15 від 25.02.2014 року, станом на день розгляду справи суду не надав.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування про стягнення з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач основного боргу в сумі 69168,04 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Посилання першого відповідача на наявність кримінального провадження та проведення перевірки органами державної фіскальної служби його діяльності будь-яким чином не звільняють останнього від виконання прийнятих на себе зобовязань за договором поставки № ЦХП-03-01813-01 від 14.02.2013 року, в тому числі від обовязку з оплати вартості поставленого товару.

Фактичні обставини справи свідчать, що зобовязання з оплати поставленої продукції з боку першого відповідача залишились невиконаними належним чином.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною 6 ст. 231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором поставки нарахував першому відповідачу пеню за порушення строків оплати товару на підставі п. 10.6. Договору за період з 17.06.2014 року по 17.12.2014 року на загальну суму 4953,58 грн.

В процесі розгляду справи першим відповідачем було подано до суду клопотання про сплив строку позовної давності щодо стягнення з нього пені.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Нормою ч. 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Втім, пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів визначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Приписами ч. 5 ст. 261 ЦК України встановлено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з п. 4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів перебіг позовної давності у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Так, матеріалами справи підтверджено, що перший відповідач не виконав свої зобовязання за Договором, а відтак права позивача порушено. Втім, умовами п. 6.1. Договору передбачений строк виконання грошового зобовязання, зокрема оплати Замовником за поставлений товар, який за видатковою накладною № 15 від 25.02.2014 року настав 16.06.2014 року. Таким чином, з урахуванням вказаного пункту Договору, перебіг строку позовної давності щодо нарахування пені за видатковою накладною № 15 від 25.02.2014 року розпочався з 17.06.2014 року та закінчився 17.06.2015 року. Позовна заява в даній справі була подана до суду лише 02.06.2016 року згідно штампу канцелярії.

Тобто, строк позовної давності для стягнення пені з першого відповідача за вказаною накладною в даній справі сплив, а позивач не навів суду поважності причин його пропуску.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань приписом частини шостої статті 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобовязання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобовязання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобовязання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Доказів того, що сторонами передбачено іншу тривалість часу, за який нараховується пеня матеріали справи не містять, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач пені в сумі 4953,58 грн. слід відмовити у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріали справи свідчать, що позивач за несвоєчасне виконання зобовязань за договором поставки нарахував першому відповідачу три відсотка річних за період з 17.06.2014 року по 21.04.2016 року в сумі 3837,41 грн.

Дослідивши наданий розрахунок трьох процентів річних судом встановлено, що позивачем була допущена помилка, а саме здійснено нарахування трьох процентів річних в більшому розмірі. Відтак, з врахуванням положень п. 1.12. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, суд з власної ініціативи здійснив перерахунок трьох процентів річних за допомогою програми Законодавство.

Три проценти річних розраховані наступним чином:

1) на заборгованість за накладною № 15 від 25.02.2014 року, строк оплати якої настав 16.06.2014 року, прострочка виникла з 17.06.2014 року

- за період з 17.06.2014 року по 21.04.2016 року (675 днів прострочення) від суми 69168,04 грн. три проценти річних складають 3835,67 грн.

Так, з врахуванням викладеного, за розрахунком суду, з першого відповідача підлягають стягненню три проценти річних в сумі 3835,67 грн.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування про стягнення з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в сумі 3835,67 грн.

Оскільки мало місце прострочення оплати першим відповідачем за поставлений товар, а наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат за період з липня 2014 року по березень 2016 року відповідає приписам ст. 625 ЦК України, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування щодо стягнення з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач інфляційних витрат в сумі 43437,53 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог, предявлених позивачем до другого відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс суд вважає зазначити наступне.

Матеріали справи свідчать, що в якості забезпечення належного виконання зобовязань за договором поставки № ЦХП-03-01813-01 від 14.02.2013 року, укладеним між позивачем та першим відповідачем (боржником), 31.01.2014 року між позивачем (кредитором) та другим відповідачем (поручителем) був укладений договір поруки № 31/01/2014-ЦХП-03-01813-01.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Стаття 553 ЦК України визначає зміст договору поруки: за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, відповідно до приписів законодавства порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення основного зобовязання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобовязання. Обсяг зобовязань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобовязань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

За умовами п. 6.1. договору поруки № 31/01/2014-ЦХП-03-01813-01 від 31.01.2014 року Поручитель (другий відповідач - ТОВ Термінатор Плюс) відповідає перед Кредитором (позивачем) в обсязі 1000,00грн. (одна тисяча грн. 00 коп.) по невиконаних, несвоєчасно виконаних або невиконаних належним чином Боржником всіх своїх зобовязань за договором поставки № ЦХП-03-01813-01 від 14.02.2013 року.

Таким чином, договір поруки передбачає відповідальність другого відповідача в розмірі 1000,00грн. (одна тисяча грн. 00 коп.) Стяг нення з нього більшої суми не передбачено ані умовами Договору, ані чинним законодавством.

Приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України). Вказівкою на подію, яка має неминуче настати, визначається термін - певний пері од у часі, з настанням якого пов'язана подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251, ч. 2 ст. 252 ЦК України).

Згідно із п. 8.1. договору поруки цей договір набирає сили з моменту його підписання і діє до повного виконання взаєморозрахунків між сторонами.

Дана умова договору не може бути визнана в якості встановленого сторонами строку припинення дії поруки, оскільки вона суперечить ч. 1 ст. 251 ЦК України, тому в даному випадку підлягають застосуванню приписи ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку ви конання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Відповідно до п. 6.1 Договору поставки Замовник (перший відповідач) оплачує за кожну партію продукції протягом 75 банківських днів після дати поставки партії продукції, у відповідності з рахунком-фактурою на дану партію, обумовлену згідно з п. 5.2. Тобто, враховуючи дату поставки за видатковою накладною № 15 від 25.02.2014 року, право вимоги у позивача до першого відповідача виникло з 17.06.2014 року.

Таким чином, у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителя - ТОВ Термінатор Плюс про виконання порушеного зо бов'язання Боржником - Державним підприємством матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач щодо сплати заборгованості за до говором поставки, починаючи з 17.06.2014 року, протягом наступних шістьох місяців, тобто до 17.12.2014 року.

Втім, як вбачається з матеріалів справи, позивач до другого відповідача з вимогою як до Поручителя не звертався, а відтак договір поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України є припи неним з 18.12.2014 року.

Дана правова позиція також узгоджується з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин (п. 24) та в постановах Верховного Суду України від 18.07.2012 р. у справі №6-78цс12, від 21.05.2012 р. у справі №6-48цс11 та інших, прийня тих за наслідками розгляду заяв про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подіб них правовідносинах. Зазначені рішення Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень та для всіх судів України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для покладення на другого відповідача солідарного обовязку за зобовязаннями Боржника перед Кредитором, тому у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування до Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс слід відмовити.

З урахуванням викладеного, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача та першого відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ч. 5 ст. 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 28.07.2016 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України, було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивну частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 530, 553, 554, 546, ч. 4 ст. 549, 599, 629, 638, 639, 625, 712 ЦК України, ст. ст. 180, 181, 193, 265, 266 ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 48, 49, 82-84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач, 03049, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 11/15, , на користь:

- Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування, 01054, м. Київ, вул. Дмитрівська, буд. 18/24, 10 поверх, , основний борг в сумі 69168 (шістдесят девять тисяч сто шістдесят вісім) грн. 04 коп., три відсотка річних в сумі 3835 (три тисячі вісімсот тридцять пять) грн. 67 коп., інфляційні витрати в сумі 43437 (сорок три тисячі чотириста тридцять сім) грн. 53 коп., витрати зі сплати судового збору в сумі 1746 (одна тисяча сімсот сорок шість) грн. 62 коп., видавши наказ.

3. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач щодо стягнення з останнього пені в сумі 4953,58 грн. відмовити.

4. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування до Державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України Укрзалізничпостач щодо стягнення з останнього трьох процентів річних в сумі 1,74 грн. відмовити.

5. У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім Енергетичне машинобудування до Товариства з обмеженою відповідальністю Термінатор Плюс про стягнення з останнього основного боргу в сумі 69168,04 грн., пені в сумі 4953,58 грн., трьох відсотків річних в сумі 3837,41 грн., інфляційних витрат в сумі 43437,53 грн. відмовити.

Повне рішення складено 02.08.2016 року

Суддя О.Г. Смірнов

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.