РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016Справа №910/5738/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Одеський коровай»
доПублічного акціонерного товариства «Сбербанк»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні
відповідача:1. Публічного акціонерного товариства «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» 2. Публічного акціонерного товариства «Кримхліб»
провизнання зобов'язань припиненими та виключення записів про обтяження
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Косицька В.Ю.
від відповідача:Ягодка О.О.
від третьої особи 1:не з'явився
від третьої особи 2:не з'явився

Обставини справи:

Публічне акціонерне товариство «Одеський коровай» (надалі - «Товариство») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (надалі - «Банк») про визнання зобов'язань припиненими та виключення записів про обтяження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі додаткових угод переведення боргу №14 від 27.02.2014 р. до договору про відкриття кредитної лінії №17-В/10 від 24.06.2010 р. та №16 від 27.02.2014 р. до договору про відкриття кредитної лінії №18-В/10 від 24.06.2010 р., грошове зобов'язання позивача за такими договорами перед Банком є припиненими, у зв'язку з чим позивачем заявлено також вимоги про визнання припиненими зобов'язань за договорами іпотеки, застави та поруки, які забезпечують виконання грошового зобов'язання, та вимоги про виключення відповідних записів з Державного реєстру речових прав, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.04.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 25.04.2016 р., залучено Публічне акціонерне товариство «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» та Публічне акціонерне товариство «Кримхліб» до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

В судовому засіданні 25.04.2016 р. представником відповідача подано заперечення на позов, в якому відповідач вказував на те, що додаткові угоди переведення боргу №14 від 27.02.2014 р. та №16 від 27.02.2014 р. ним як кредитором за договорами про відкриття кредитної лінії не підписувались, і згода на укладення таких угод не надавалася.

Розгляд справи неодноразово відкладався з незалежних від суду обставин.

04.07.2016 р. представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про зупинення провадження у справі, в задоволенні якого судом відмовлено з огляду на недоведеність позивачем факту неможливості розгляду даної справи до перегляду в касаційному порядку постанови Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 р. у справі №911/1154/15.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 08.08.2016 р. у зв'язку із неявкою третіх осіб та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував повністю.

Представники третіх осіб, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, вимоги ухвали суду не виконали, про причини неявки суд не повідомили.

Стосовно строку розгляду даної справи суд відзначає наступне.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на наявність згоди представників сторін та неможливість розгляду даної справи у встановлені приписами Господарського процесуального кодексу України строки, справа була розглянута в межах розумного строку, передбаченого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.06.2010 р. між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Банк, та Відкритим акціонерним товариством «Одеський каравай» (після зміни найменування - Товариство) (позичальник) були укладені договори про відкриття кредитної лінії №17-В/10 і №18-В/10 (надалі - «Кредитні договори №17-В/10 і №18-В/10»).

Відповідно до п. 1.1 Кредитних договорів банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію в російських рублях, та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частина (траншами) надає позичальнику кредитні кошти у порядку та на умовах, визначених цим договором. Позичальник, у свою чергу, зобов'язується використати кредит з метою, зазначеною у пункті 1.5 цього договору, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору та повернути банку кредит у терміни, встановлені цим договором та/або додатковими угодами до цього договору.

На виконання взятих на себе договірних зобов'язань Банком видано Товариству грошові кошти у розмірі 343 344 843,00 рос. рублів за Кредитним договором №17-В/10 та 48 974 124,90 грн. за Кредитним договором №18-В/1.

З метою забезпечення виконання зобов'язань Товариства за Кредитними договорами, між Банком та Товариством були укладені наступні договори:

- іпотечний договір від 30.08.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №8470;

- іпотечний договір від 30.08.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №8468;

- іпотечний договір від 26.08.2011 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №9894;

- іпотечний договір від 12.06.2014 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №3007;

- договір поруки від 03.12.2013 р.;

- договір поруки №05-Н/11/16/ЮО-П3 від 19.09.2011 р.;

- договір застави від 30.08.2010 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В. за реєстровим №8474;

- договір застави від 02.04.2012 р.

Пунктами 11.7 Кредитних договорів №17-В/10 і №18-В/10 передбачено, що договір може бути змінений (крім випадків, передбачених цим договором та/або чинним законодавством України) тільки за взаємною згодою банку і позичальника за умови, що такі зміни викладені в письмовій формі.

27.02.2014 р. Товариством (первісний боржник) та ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» (новий боржник) було підписано трьохсторонню додаткову угоду №14 переведення боргу до Кредитного договору №17-В/10.

Також 27.02.2014 р. вказані сторони підписали трьохсторонню додаткову угоду №16 переведення боргу до Кредитного договору №18-В/10.

За умовами вказаних угод №14 і №16 первісний боржник переводить на нових боржників, а нові боржники приймають до виконання зобов'язання, відповідно, за Кредитними договорами №17-В/10 і №18-В/10 з урахуванням вже укладених додатків та додаткових угод до них, а саме: зобов'язання з повернення кредиту, зі сплати нарахованих процентів за користування кредитом, комісій та/або інших можливих платежів, а також всіх зобов'язань, що передбачені Кредитними договорами №17-В/10 і №18-В/10.

Крім того, за вказаними угодами №14 і №16 сторони підтверджують, що відповідно до первинних бухгалтерських документів суми невиконаного (непогашеного) зобов'язання зі сплати суми виданих кредитів первісного боржника за договором №17-В/10 і №18-В/10 станом на день укладення угод складають, відповідно, 226 648 682,00 рос. рублів і 46 035 672,90 грн.

З дати підписання угод №14 і №16 зобов'язання первісного боржника, що виникли на підставі договорів №17-В/10 і №18-В/10 перед кредитором в сумі, відповідно, 226 648 682,00 рос. рублів і 46 035 672,90 грн., вважаються припиненими у зв'язку із укладенням між первісним боржником, новим боржником та кредитором цих додаткових угод про переведення боргу.

Пунктами 9.1 вказаних угод №14 і №16 передбачено, що угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення печатками. В разі, якщо одна із сторін не підписує означену угоду, вона направляється такій стороні для її додаткового вивчення та надання своїх пропозицій і заперечень. В разі неповернення направленого екземпляру додаткової угоди в термін 7 календарних днів та неотримання пропозицій чи заперечень, остання вважається укладеною в запропонованій редакції, після спливу строку, наданого для її відповіді.

Спір у справі виник у зв'язку з наявністю, на думку позивача, підстав для визнання зобов'язань за Кредитними договорами та договорами забезпечення (іпотеки, застави, поруки) припиненими.

Зокрема, позивач вказує, що внаслідок укладення між сторонами додаткових угод переведення боргу №14 від 27.02.2014 р. до Кредитного договору №17-В/10 та №16 від 27.02.2014 р. до Кредитного договору №18-В/10, зобов'язання позивача як позичальника за такими договорами припинилося шляхом заміни боржника на підставі ст. 520 Цивільного кодексу України.

Кредитні договори є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як було встановлено судом, між позивачем як позичальником та Банком були укладені Кредитні договори, за умовами яких банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію з лімітом, відповідно, у 327908186,00 російських рублів та 20551153,05 російських рублів.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у позивача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача заборгованості за Кредитними договорами, що не заперечувалося представниками сторін в судових засіданнях.

Згідно з частиною першою статті 510 цього Кодексу сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. Одним з видів заміни особи у зобов'язанні є переведення боргу, наслідком якого є вибуття первісного боржника із зобов'язання і вступ у зобов'язання нового боржника, коли відбувається заміна суб'єктного складу зобов'язання із збереженням первісного змісту такого зобов'язання.

Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

При цьому, згідно зі статтею 521 Цивільного кодексу України форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу, тобто, вчиняється у такій самій формі, що і правочин, борг за яким передається новому боржнику.

В якості доказу укладення між сторонами угод про заміну боржника (Товариства) в зобов'язанні за Кредитними договорами, позивачем долучено до матеріалів справи додаткову угоду переведення боргу №14 від 27.02.2014 р. до Кредитного договору №17-В/10 та додаткову угоду переведення боргу №16 від 27.02.2014 р. до Кредитного договору №18-В/10.

Вказані угоди за своїм змістом передбачають встановлення, зміну та припинення цивільних прав та обов'язків для Товариства, Банку та, відповідно, ПАТ «Сімферопольський комбінат хлібопродуктів» (угода №14) і ПАТ «Кримхліб» (угода №16).

Тобто, вказані угоди є багатосторонніми (трьохсторонніми) правочинами, які, однак, підписані лише двома сторонами.

Рішенням господарського суду Київської області від 14.03.2016 р. у справі № 911/1154/15, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 р., в задоволенні позовних вимог Банку про визнання недійсними угоди №14 та угоди №16 відмовлено повністю з підстав того, що такі угоди є неукладеними (тобто, не були вчинені).

Згідно з ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

Отже, рішення господарського суду Київської області від 14.03.2016 р. у справі № 911/1154/15 має преюдиціальне значення, а встановлений ним факт неукладеності угоди №14 та №16 повторного доведення не потребують.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про недоведеність позивачем існування підстав для визнання припиненими зобов'язань Товариства перед Банком за Кредитними договорами, у зв'язку з відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладення між сторонами будь-яких угод про переведення боргу у визначеному чинним законодавством України порядку.

Крім того, оскільки вимоги про визнання припиненими зобов'язань за забезпечувальними заходами (іпотека, застава, порука) є похідними від основного зобов'язання, підстави для задоволення позовних вимог в цій частині також відсутні.

За таких обставин, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Одеський коровай» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 10.08.2016 р.

Суддя В.П. Босий