ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" серпня 2016 р.Справа № 924/532/16

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладюка Ю. В., розглянувши матеріали справи

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, с. Драниця, Новоселецький район, Чернівецької області

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, м. Хмельницький

про визнання договору недійсним

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 за довіреністю

від відповідача: не з'явився

в с т а н о в и в :

Позивач в позовній заяві просить суд визнати договір на виготовлення та поставку трансформаторної підстанції і конденсаторної установки від "28" березня 2016р. укладений між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 недійсним.

Обгрунтовуючи позов, позивач зазначає за спірним договором постачальник зобовязується передати у власність електроматеріали згідно рахунків фактура, що є невідємною частиною договору. Спірний договір не містить специфікації, що визначає загальну кількість товару, його вид і марку. Однак, за ст. 712 ЦК ціна, строк та предмет договору є істотними його умовами. За ст. 266 ГК загальна кількість товару поставки його асортимент, номенклатура, групи, види, марки, типи, розміри встановлюються специфікацією за згодою сторін.

Також, у спірному договорі, всупереч ст. ст. 180, 267 ГК, 252 ЦК не визначено строку, графіку і ціни поставки. Відповідно п. 2.1. остаточна вартість товару вказується у рахунку, який виставляється постачальником після підписання сторонами акту прийому передачі. Пункт 2.2. обумовлює покупець зобовязаний протягом 1 дня після підписання договору внести авансовий платіж у розмірі 81 200 грн. Пункт 2.4. товар постачається на протязі 3 банківських днів після 100% оплати.

Отже, п. 2.1. договору суперечить положенням п. 2.4. договору, оскільки відповідно до п. 2.1. рахунок виставляється після підписання акту (після фактичної поставки), тоді як п. 2.4. вказує на поставку після 100% оплати (не вказується, при цьому якої саме оплати: чи 100% оплати суми зазначеної у п. 2.1. чи суми вказаної п. 2.2.), внаслідок чого позивач фактично позбавлений можливості виконати свої зобовязання за договором, оскільки відсутній встановлений порядок здійснення оплати за поставку.

Дане свідчить про те, що договір не спрямований на реальне настання правових наслідків та підлягає визнанню недійсним в силу ст. ст. 203, 215 ЦК.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач в судове засідання не зявився, свого представника не направив, письмового відзиву на позов не подав.

Повідомляючи відповідача про судовий розгляд справи, йому направлено ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи за адресою, вказаною у позові. Ухвала про порушення провадження у справі повернута поштою з відміткою „За закінченням терміну зберігання. Проте, суд виходить з того, що відповідач належним чином повідомлений про судовий розгляд справи, оскільки вказана в позові адреса відповідача в силу витягу з ЄДРЮОФОПГФ, зробленого судом за Законом „Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань є юридичною, повідомлення за якою є належним.

Так, в силу п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 вказано, що в разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації адресою зазначеною в ЄДРПОУ) і не повернуто підприємством звязку, або повернуто з посиланням на відсутність адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи.

Отже, суд, в порядку ст. 75 ГПК України розглядає справу за наявними матеріалами.

Матеріалами справи встановлено

28 березня 2016 року між сторонами підписаний договір на виготовлення та поставку трансформаторної підстанції і конденсаторної установки, яким постачальник (відповідач) зобовязується передати у власність, а покупець (позивач) оплатити електроматеріали (товар) відповідно до рахунків - фактура, які додаються до договору і є його невідємною частиною.

В силу розділу 2 загальна вартість товару становить 181 200 грн.; остаточна вартість товару зазначається в рахунку, який виставляється постачальником покупцю після підписання сторонами акту прийому передачі (п. 2.1.); покупець зобовязаний протягом 1 дня після підписання договору внести авансовий платіж у розмірі 81 200 грн. на розрахунковий рахунок постачальника (п. 2.2); товар постачається на протязі 3банківських днів після 100% оплати (п. 2.4.).

Договір підписаний обома сторонами.

Крім того, у справу подано: рахунок № 18 від 28 березня 2016 року на оплату товару (лічильник АСЕ 6000 38В 5А кл. 1 та модуль ТС 485) на суму 16 200 грн., постачальником за яким є ФОП ОСОБА_2П; рахунок від 28 березня 2016 року № 17 на оплату поставленого товару (конденсаторна установка) на суму 35 000 грн., постачальником за яким є ФОП ОСОБА_2; платіжне доручення № 772 від 28 березня 2016 року про оплату позивачем 20 000 грн. на користь відповідача за установки відповідно рахунку; платіжне доручення від 29 березня 2016 року № 773 про оплату позивачем на користь відповідача 61 200 грн. за установки відповідно рахунків.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши додані докази і давши їм оцінку в сукупності, судом враховується наступне.

Обгрунтовуючи позов, позивач посилається на відсутність у спірному договорі істотних умов про предмет договору (відсутність специфікації), ціну і строк.

В силу договору (п. 1.1.) постачальник (відповідач) зобовязується передати у власність, а покупець (позивач) оплатити електроматеріали (товар) відповідно до рахунків - фактура, які додаються до договору і є його невідємною частиною.

Зазначена умова договору свідчить про те, що предмет договору (вид, кількість, найменування, тип, модель, марка, тощо) не ставиться в залежність від наявності специфікації, а визначений рахунком фактурою.

Ціна договору також встановлена останнім. Зокрема у п. 2.1. зазначено, що загальна вартість товару - 181 200 грн., авансовий платіж 81 200 грн.

Строки оплати і поставки також зазначені згідно договору - остаточна вартість товару зазначається в рахунку, який виставляється постачальником після підписання сторонами акту прийому передачі (п. 2.1.). Авансовий платіж повинен бути внесений протягом 1 дня після підписання договору (п. 2.2.). Товар постачається на протязі 3 банківських днів після 100 % оплати (п. 2.4).

Вказані умови вказують на те, що пункти 2.1., 2.2., 2.4. не суперечать один одному (як обґрунтовує позивач) оскільки останні почергово обумовлюють строки оплати авансу і поставки, зокрема:

- договір передбачає поставку товарів поетапно за рахунками - фактура (тобто не одним рахунком);

- п. 2.1. визначає остаточну вартість товару (за всіма рахунками);

- п. 2.4. встановлює строк поставки - на протязі 3 банківських днів після 100% оплати, при цьому, передбачений п. 2.2. аванс не суперечить умові відносно строку поставки (на протязі 3 днів), яка ставиться в залежність від наявності 100 % оплати, оскільки аванс включається в остаточну оплату.

При цьому, судом відмічається, що у договорі умови щодо строків остаточної оплати взагалі не встановлені, проте дана обставина не свідчить про відсутність відповідної істотної умови, оскільки питання строків оплати врегульоване ЦК (до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж - ст. 712 ЦК; Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару - ст. 692 ЦК).

Отже, з наведених позивачем підстав суд не може дійти висновку про незаконність спірного договору, а відтак відсутні підстави для визнання його недійсним.

Відповідно розяснень, вказаних у п. п. 2.1., 2.2. постанови Пленуму ВГС України від 29 травня 2013 року № 11 „Про деякі питання визнання право чинів (господарських договорів) недійсними вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин;

за загальним правилом не є підставою для визнання недійсним відсутність у договорі істотних умов. На виняток з цього правила відсутність у договорі оренди землі хоча б однієї з істотних умов є підставою для визнання його недійсним (частина друга статті 15 Закону України "Про оренду землі").

У силу припису частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Враховуючи доводи позивача в частині вчинення дій на виконання спірного договору судом відмічається, що виставлені відповідачем рахунки від 28.03.2016 року № 18 та № 17, а також оплата цих рахунків платіжним дорученням № 773 від 29.03.2016 та № 772 від 28.03.2016 року не може бути підтвердженням виконання спірного договору з огляду предмет спірного договору та найменування товару зазначеного в рахунках і платіжних дорученнях. Дані рахунки та проведена оплата можуть бути свідченням існування між сторонами інших відносин з купівлі продажу товару за усною угодою.

Таким чином, позов не знайшов свого документального обґрунтування, в звязку з чим в задоволенні останнього необхідно відмовити.

Судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 44. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Повний текст складено 9 серпня 2016 року.

Суддя Ю.В. Гладюк

Віддрук. 2 прим. : 1 - до справи,

2 - відповідачу 29000, АДРЕСА_1).