ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

"02" серпня 2016 р. Справа № 911/1195/16

Суддя господарського суду Київської області Подоляк Ю.В., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Прогрес», Київська обл., м. Ірпінь
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Прогрес», Київська обл., м. Ірпінь
треті особи, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору1. Ірпінська міська рада, м. Ірпінь 2. Виконавчий комітет Ірпінської міської ради, м. Ірпінь
про стягнення 1475029 грн.
за участю представників:

позивача:ОСОБА_1 дов. від 03.06.2016
відповідача:ОСОБА_2 дов. від 03.06.201 № 30
третьої особи 1:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
третьої особи 2:не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином
суть спору:

До господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «ТД «Прогрес» (далі позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Прогрес» (далі відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляються самостійних вимог на предмет спору Ірпінська міська рада (далі перша третя особа), Виконавчий комітет Ірпінської міської ради (далі друга третя особа) про стягнення 1475029 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем свого обовязку передбаченого умовами договору про просте товариство від 18.02.2011 № 01/011, укладеного між сторонами, щодо сплати пайової участі (внеску) у розвиток інфраструктури м. Ірпінь, який (обовязок) було виконано позивачем, а відтак, за твердженням останнього, витрати позивача з сплати пайової участі (внеску) у розвиток інфраструктури м. Ірпінь в заявленому до стягнення розмірі повинні бути йому відшкодовані за рахунок відповідача.

Присутній в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечив, з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, які зводяться до відсутності підстав щодо стягнення з відповідача заявленої до стягнення суми, яка була сплачена позивачем в якості пайової участі (внеску) у розвиток інфраструктури м. Ірпінь на підставі договорів, укладених між позивачем та другою третьою особою. З огляду на зазначене, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Треті особи, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявились, письмових пояснень по суті спору не надіслали, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що неявка третіх сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності представників третіх осіб за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судовому засіданні, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

Між сторонами у справі було укладено договір про просте товариство від 18.02.2011 № 01/011 (далі договір), відповідно до умов якого, сторони зобовязались спільно діяти для досягнення господарської мети будівництва комплексу житлових будинків в місті Ірпінь Київської області (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.5.1 договору сторони дійшли згоди, що позивач сторона 2 діятиме від всіх сторін цього договору з метою ведення їх спільних справ та стає керівником спільного проекту. На підставі цього договору сторона 2 уповноважена діяти від сторін цього договору у відносинах із третіми особами, вчиняти від їх імені відповідні правочини. З підписанням цього договору вважається, що сторона 1 надала згоду на вчинення стороною 2 від імені всіх сторін цього договору на правах керівника спільного проекту кожного правочину, що стосується ведення спільних справ і випливатиме з цього договору.

Пунктом 5.1.15 договору сторони погодили, що сплата пайових внесків на створення соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури м. Ірпінь у повному обсязі за весь комплекс, що будується згідно даного договору, здійснюється відповідачем стороною 1 за власний рахунок. Сторони погодили, що сплата будь-яких інших внесків, сплата будь-яких соціальних і благодійних внесків, передача частки жилої площі новозбудованих будинках, внесків іншого характеру, у тому числі внесків,що мають бути сплачені згідно з рішеннями органів місцевого самоврядування, розпорядчими актами органів державної влади, з урахуванням не заборонених законом інших відрахувань, встановлених органом місцевого самоврядування тощо, сплата яких виявиться необхідної для реалізації спільного проекту, в тому числі компенсація за знесення зелених насаджень на земельній ділянці у рамках реалізації спільного проекту, здійснюються стороною 1. Пайова участь сплачується стороною 1 згідно з нормами чинного законодавства України.

Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе обовязків (п. 15.1 договору).

Звертаючись з даним позовом позивач зазначає, що відповідач не виконав свій обовязок передбачений умовами договору про просте товариство щодо сплати пайової участі (внеску) у розвиток інфраструктури м. Ірпінь. Така бездіяльність з боку відповідача негативно вплинула на спільний проект будівництва, оскільки сплата пайового внеску є обовязковою умовою для присвоєння новозбудованим будинкам поштових адрес, а відтак і для оформлення права власності на квартири у цих будинках.

На думку позивача договір про просте товариство, укладений між сторонами у справі, змішаний, містить, зокрема, елементи договору доручення, який передбачає можливість представництва позивачем інтересів відповідача, в тому числі шляхом укладення договорів та елементи договору комісії.

З огляду на те, що договір змішаний, містить, зокрема, елементи договору доручення та комісії та враховуючи, що відповідач свій обовязок щодо сплати пайового внеску у розвиток інфраструктури м. Ірпінь не виконав, позивач уклав з Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради (друга третя особа у справі) договір про залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 02.12.2014 № 254 та договір про залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 25.12.2015 № 111, на виконання яких позивач згідно платіжних доручень: від 03.12.2014 № 2 на суму 345668,35 грн., від 04.12.2015 № 111 на суму 370000 грн., від 28.01.2016 № 129 на суму 389360,65, від 29.12.2015 № 123 на суму 255000 грн., від 29.12.2015 № 124 на суму 115000 грн., завірені копії яких залучені до матеріалів справи, перерахував пайову участь (внесок) у розвиток інфраструктури м. Ірпінь в загальному розмірі 1475029 грн.

Відтак, позивач посилаючись на п. 1.5.1 договору та ст.ст. 1007, 1024 Цивільного кодексу України, вважає, що понесені ним зазначені витрати зі сплати пайової участі (внеску) у розвиток інфраструктури м. Ірпінь замість відповідача повинні бути повністю відшкодовані останнім.

Відповідно до ст. 1130 Цивільного кодексу України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Згідно ч. 1 ст. 1132 Цивільного кодексу України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Під час ведення спільних справ кожний учасник має право діяти від імені всіх учасників, якщо договором простого товариства не встановлено, що ведення справ здійснюється окремими учасниками або спільно всіма учасниками договору простого товариства (ч. 1 ст. 1135 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 1135 Цивільного кодексу України передбачено, що у відносинах із третіми особами повноваження учасника вчиняти правочини від імені всіх учасників посвідчується довіреністю, виданою йому іншими учасниками, або договором простого товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Приписами ч. 1, 2 ст. 1007 Цивільного кодексу України визначено, що довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення.

Довіритель зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором: забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення.

Згідно ч. 1 ст. 1011 Цивільного кодексу України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Комісіонер має право на відшкодування витрат, зроблених ним у зв'язку з виконанням своїх обов'язків за договором комісії, зокрема у випадку, якщо він або субкомісіонер вжив усіх заходів щодо вчинення правочину, але не міг його вчинити за обставин, які від нього не залежали (ст. 1024 Цивільного кодексу України).

Відповідач проти вказаних позовних вимог позивача заперечує та зазначає, що договір про просте товариство, укладений між сторонами, регулюється главою 77 Цивільного кодексу України та не є змішаним. Вказаний договір не мітить положень про те, що будь-яка із сторін договору вправі виконувати замість іншої її прямі обовязки з власної ініціативи, як не містить і положень щодо права вимоги компенсації усього виконаного замість іншої сторони. Заявлені позові вимоги про компенсацію сплачених позивачем на підставі окремих договорів між ним та виконавчим комітетом Ірпінської міськради коштів пайової участі, не ґрунтуються ані на договорі між сторонами у справі, ані на законі. Заявляючи вимогу про компенсацію коштів, сплачених в якості пайової участі, позивач посилається на п. 5.1.15 договору, укладеного між сторонами, проте, вказаний пункт договору не містить положень про те, що керівник проекту, тобто позивач, на свій розсуд виконує замість відповідача його прямі обовязки, як і не містить положень про право вимагати будь-яку компенсацію за це.

Крім того, відповідач зазначає, що ним розпочато процедуру передачі в рахунок пайової участі у розвиток інфраструктури м. Ірпінь збудованих інженерних обєктів: каналізаційної станції (КНС) з двома напірними колекторами; артезіанської свердловини з будівлею та баштою Рожновського; вуличного освітлення.

Положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч. 2 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

У ч. 5 ст. 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено можливість будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, та в разі здійснення такого будівництва розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму кошторисної вартості такого обєкта будівництва, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Договір про просте товариство від 18.02.2011 № 01/011, укладений між сторонами у справі, в тому числі п. 1.5.1, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог, не міститься положень про те, що позивач, як керівник проекту на свій розсуд з власної ініціативи виконує замість відповідача його прямі обовязки, зокрема, щодо сплати пайового внеску у розвиток інфраструктури м. Ірпінь, як і не містить положень про те, що відповідач повинен відшкодувати будь-яку компенсацію за це.

Також вказаний договір не містить умов про те, що відповідач зобовязаний здійснити пайову участь (внесок) у розвиток інфраструктури м. Ірпінь виключно у вигляді грошових коштів.

Як вбачається з договорів про залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 02.12.2014 № 254 та від 25.12.2015 № 111, укладених між позивачем та Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради (друга третя особа у справі), позивач уклав зазначені договори від свого імені, що не заперечується позивачем.

Доказів того, що позивач уклав зазначені договори від імені та за рахунок відповідача або за його дорученням, позивач суду не надав.

Оскільки договори про залучення коштів замовників будівництва обєктів архітектури на розвиток інженерно-транспортної і соціальної інфраструктури м. Ірпінь від 02.12.2014 № 254 та від 25.12.2015 № 111, укладені позивачем з Виконавчим комітетом Ірпінської міської ради, за власною ініціативою від власного імені та беручи до уваги те, що умовами договору про просте товариство від 18.02.2011 № 01/011, укладеного між сторонами у справі, не передбачено, що позивач, як керівник проекту на свій розсуд з власної ініціативи виконує замість відповідача його прямі обовязки, зокрема, щодо сплати пайового внеску у розвиток інфраструктури м. Ірпінь, як і не передбачено, що відповідач повинен відшкодувати будь-яку компенсацію за це, то суд дійшов висновку про відсутність підстав щодо стягнення з відповідача понесені позивачем витрати зі сплати пайової участі (внеску) у розвиток інфраструктури м. Ірпінь.

Таким чином, позивачем всупереч приписів ст. 33 ГПК України, не доведено тих обставин, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача 1475029 грн., у звязку з чим позовні вимоги є безпідставними, недоведеними, необґрунтованими та непідтвердженими належними і допустимими доказами, а відтак суд відмовляє в їх задоволенні.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається судом на позивача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 43, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

В позові відмовити повністю.

Дане рішення господарського суду Київської області набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення і підписання та може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Суддя Ю.В. Подоляк

Дата підписання рішення 12.08.2016.