ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11.08.16р. Справа № 904/4782/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛПРОМПРОЕКТ", м. Одеса, Одеська область

до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення 7 472 485,21 грн.

Суддя Золотарьова Я.С.

Представники:

від позивача: представник не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - представник (дов №14-161юр від 05.07.2016)

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ЕЛПРОМПРОЕКТ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг про стягнення 7472485, 21 грн., з яких 7113610,84 грн. основної заборгованості за договором № 4105 від 04.12.2014 року, 58946,90 грн. три відсотки річних, 299927,47 грн. інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором на виконання робіт №4105 від 04.12.2014 року в частині доплати курсової різниці, яку позивач нарахував відповідно до п. 4.2 договору за поставку обладнання, що має імпортну складову. Несплата відповідачем курсової різниці призвело до утворення заборгованості в сумі 7113610,84 грн., на яку позивач нарахував три відсотки річних та інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.06.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду у судовому засіданні на 23.06.2016 року.

23.06.2016 року представник позивача через канцелярію суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка мотивована тим, що у позовній заяві було допущено арифметичну помилку при розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат, та визначив наступний обсяг позовних вимог: 7 113 610,84 грн. основної заборгованості за договором № 4105 від 04.12.2014 року, 58 828,55 грн. три відсотки річних, 299 377,24 грн. інфляційні втрати, які підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

Представник відповідача 23.06.2016 року через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Вказував на те, що ціна обладнання у контракті обмежена сумою 11 960 997,60 грн. і ця сума сплачена відповідачем у повному обсязі за рішенням суду. Також відповідач вважає, що сторони не визначили грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, а позивач не довів належними доказами імпортну складову у поставленому обладнанні. В судовому засіданні представник відповідача підтримав відзив на позовну заяву та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В межах строків, передбачених ст. 69 ГПК України, в судовому засіданні було оголошено перерву до 27.07.2016 року з метою надання можливості сторонам надати додаткові докази та пояснення за змістом позовних вимог.

27.07.2016 позивачем в судовому засіданні було подано заяву про зменшення позовних вимог, згідно якої позивач просив стягнути з відповідача 7066319,33 грн. основного боргу, 289995,43 грн. інфляційні втрати, 91767,48 грн. три відсотки річних. Заява обґрунтована тим, що під час збору доказів імпортного походження поставленого відповідачу товару позивач зясував, що деякі позиції товару мають вітчизняне походження, тому їх було помилково включено до розрахунку, а по деяким позиціям позивач не може надати належні докази імпортного походження. Вказана заява прийнята судом до розгляду.

27.07.2016 відповідачем було надано додаткові письмові пояснення в яких зазначено, що відповідачем не було отримано коригувальних рахунків, тому обовязок щодо оплати не настав. Надані до матеріалів справи рахунки не відповідають вимогам договору щодо їх змісту. Відповідач вкотре заперечував імпортне походження обладнання.

27.07.2016 від представників сторін надійшло клопотання про продовження строку розгляду справи на п'ятнадцять днів.

В межах строків, передбачених ст. 69 ГПК України, в судовому засіданні було оголошено перерву до 08.08.2016 року з метою надання можливості сторонам надати додаткові докази на підтвердження власної правової позиції по справі.

08.08.16 позивачем були надані додаткові письмові пояснення та докази.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 08.08.2016 продовжено строк вирішення спору на 15 днів до 23.08.2016.

У судовому засіданні було оголошено перерву до 11.08.2016.

10.08.2016 господарським судом було зроблено запит судді господарського суду Дніпропетровської області Ніколенко М.О. про надання для огляду в судовому засіданні справи №904/10007/15, та про надання належним чином засвідчених копій позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕЛПРОМПРОЕКТ" та рішення по справі №904/10002/15.

10.08.2016 у відповідь на запит, суддя Ніколенко М.О. надав для огляду в судовому засіданні справу №904/10007/15, та належним чином засвідчені копії позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕЛПРОМПРОЕКТ" та рішення по справі №904/10002/15.

11.08.2016 в судовому засіданні в присутності представника відповідача судом було оглянуто матеріали справи №904/10007/15, а належним чином засвідчені копії позовної заяви ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕЛПРОМПРОЕКТ" та рішення по справі №904/10002/15 залучені судом до матеріалів справи.

11.08.2016 в судовому засіданні представник відповідача заперечив проти позовних вимог у повному обсязі, подав письмові пояснення по справі, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, надіслав на електронну пошту суду клопотання про перенесення розгляду справи, в зв'язку з неможливістю забезпечення явки представника в судовому засіданні.

Розглянувши заяву позивача про перенесення розгляду справи, суд не вбачає підстав для її задоволення, оскільки позивачем не доведено неможливості участі іншого представника в судовому засіданні; клопотання позивача жодними доказами не підтверджено. Крім того, суд враховує встановлені ст. 69 ГПК строки розгляду справи.

Статтею 69 ГПК України передбачено, що спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (пункт 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Суд вважає, що позивач був повідомлений належним чином про час та місце судового засідання, проте не скористався своїм правом на участь у судовому засіданні та вважає можливим розглянути справу за відсутності представника позивача, оскільки останній повідомлений про час та місце судового засідання належним чином, а матеріали справи містять достатньо документів необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

Згідно зі статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 11.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 у справі №904/10002/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЕЛПРОМПРОЕКТ до Публічного акціонерного товариства АрселорМіттал Кривий Ріг про стягнення 21 312 800,82 грн. заборгованості за договором № 4105 від 04.12.14; стягнуто з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ" на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕЛПРОМПРОЕКТ" заборгованість у сумі 20 984 568,23 грн., 252 806,12 грн. - 3 % річних, 590545,09 грн. - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 206 700,00 грн. за неналежне виконання відповідачем умов договору № 4105 від 04.12.14 в частині оплати за виконані роботи та поставлене обладнання (а.с. 131-132 т. 1).

Рішення набрало законної сили 12.02.2016.

На виконання судового рішення, 12.02.2016 господарським судом було видано наказ про стягнення з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "АРСЕЛОРМІТТАЛ КРИВИЙ РІГ" на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЕЛПРОМПРОЕКТ" заборгованість сумі 20 984 568 грн. 23 коп., 252 806 грн. 12 коп. - 3 % річних, 590 545 грн. 09 коп. - інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору у розмірі 206 700 грн. 00 коп.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження №50337567 від 29.03.2016, виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області від 12.02.2016 у справі №904/10002/15 було закінчено, в зв'язку із сплатою боржником (відповідачем) заборгованості у повному обсязі.

Після виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.01.2015 у справі №904/10002/15 Товариство з обмеженою відповідальністю ЕЛПРОМПРОЕКТ після отримання грошових коштів за вищевказаним рішенням здійснило перерахунок вартості суми заборгованості у зв'язку із зміною курсу Євро на підставі п. 4.2 договору.

Зазначеним рішенням було встановлено, що 04.12.2014 року між Публічним акціонерним товариством АрселорМіттал Кривий Ріг (замовник - відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю ЕЛРОМПРОЕКТ (підрядник - позивач) було укладено договір на виконання робіт на обєкті Реконструкція системи киснепостачання конвертерного цеху. Відновлення реципієнтів станції кисню (далі - договір № 4105).

Пунктом 1.1. договору № 4105 передбачено, що підрядник у межах договірної ціни виконує власними і залученими силами (по узгодженню із замовником на умовах, передбачених п.8.1.) роботи, що передбачені в специфікації робіт (додаток № 1), на обєкті: Реконструкція системи киснепостачання конвертерного цеху. Відновлення реципієнтів станції кисню у повному обсязі основних та супутніх робіт (далі роботи) відповідно умовам технічного завдання № 62-04-46 від 23.04.2014 (додаток № 3).

Згідно п.2.1., 2.2. договору № 4105 договірна ціна робіт, доручених для виконання підряднику, розрахована на рівні конкурсної пропозиції підрядника та обмежується 31 200 000,00 грн. з ПДВ.

Договірна ціна включає всі основні й супутні роботи згідно Специфікації робіт (додаток № 1) та технічного завдання № 62-04-46 від 23.04.2014 (додаток № 3) з прийманням обєкту в експлуатацію, в тому числі:

- проектні роботи;

- поставка обладнання: перелік, найменування та вартість обладнання, що має імпортне походження/складову, викладено у Додатку № 2 (специфікація обладнання). Ціна обладнання у контракті обмежена сумою 11 960 997,60 грн. з ПДВ;

- будівельно-монтажні роботи;

- пусконалагоджувальні роботи;

До договору було зокрема підписано: Специфікацію обладнання, що має імпортне походження/складову (додаток №2 до договору) (том 1 .с. 60); Технічне завдання №62-04-46 від 23.04.2014 яке було розроблено та затверджено відповідачем, але було підписано сторонами у якості додатку №3 до договору (том 1 а.с. 64-79).

Аналіз умов укладеного між сторонами договору дозволяє зробити висновок про те, що цей договір має елементи різних договорів (договору підряду та договору поставки). Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Умови оплати сторони врегулювали у статті 4 договору Розрахунки та платежі, яка включає п.п. 4.1 - 4.5.

Відповідно до п. 4.1 договору передбачено, що замовник здійснює проміжні перерахунки за роботи протягом 45-ти календарних днів після підписання замовником повного пакету документів на оплату згідно виконаних етапів робіт вказаних у специфікації(додаток№1). Дана оплата здійснюється:

- у розмірі 90 відсотків від вартості етапу фактично виконаних робіт на підставі довідки форми КБ-3 (затвердженої Наказом Міністерства регіонального розвитку №293 від 05.07.2013, ДСТУ Б Д. 1.1.-1:2013, додаток Т) та засвідченої підписами уповноважених представників сторін;

- 10% від фактично виконаних робіт замовник сплачує підряднику протягом 45 діб після повного виконання обємів робіт за цим договором та підписання акту (декларації) про готовність обєкту до експлуатації

Як вбачається зі змісту цього пункту, його дія поширюється на правовідносини сторін щодо оплати за виконані підрядні роботи. Натомість строки оплати поставленого по договору обладнання цим пунктом, а також іншими пунктами договору не встановлено.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України (п. 1.7. Постанови Пленуму ВГСУ №14 від 17.12.2013).

Таким чином, обов'язок з оплати поставленого позивачем обладнання покладається на відповідача у день його отримання.

Матеріалами справи підтверджено, та не заперечується сторонами, що позивач на виконання договору поставив відповідачу обладнання згідно специфікації за договором на загальну суму 11 951 553,60 грн. з ПДВ. згідно актів на обладнання (а.с.86, 89, 92, 95, 99, 104, 111 т. 2), зазначений розмір заборгованості також підтверджується підписаним між сторонами актом звіряння, який знаходить в матеріалах справи №904/10002/15, яка була оглянута судом у судовому засіданні 11.08.2016.

Відповідно до пункту 4.2. договору сторони, керуючись положеннями статей 524, 533 Цивільного кодексу України, встановили еквівалент ціни обладнання, що має імпортне походження/ або складову по договору без ПДВ у іноземній валюті у сумі 602 265,74 Євро, відносно Міжбанківського курсу продажу, що становить 16,55 грн./1 Євро, на дату розрахунку вартості обладнання імпортного походження/або складову 07.10.2014 року.

Сторони узгодили, що у разі зміни поточного обмінного Міжбанківського курсу гривні до Євро на дату оплати (більше ніж на 3 % в більшу чи меншу сторону) по відношенню до Євро, зазначеного у даному договорі, ціна обладнання імпортного походження/або складову та сума даного договору підлягає пропорційній зміні. Така зміна буде відбуватися автоматично і не потребує додаткового узгодження сторін і буде обовязковою для сторін (у тому числі для оплати покупцем).

Сторони в такому разі проводять такий перерахунок ціни обладнання імпортного походження/або складової та суми даного договору за формулою:

Ц1=Ц0*К1/К0,

де Ц1 ціна обладнання у гривнях, що підлягає сплаті; Ц0 ціна обладнання у гривнях на дату 07.10.2014 року; К0 курс гривні до Євро на дату 07.10.2014 року; К1 курс гривні до Євро на робочий день, передуючий дню оплати.

Сторони узгодили, що оплата здійснюється наступним чином:

При зменшенні Міжбанківського курсу, встановленого на останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні із курсом, встановленим на 07.10.2014, що становив 16,55 гривні(ень) за 1,00 Євро, оплата здійснюється з урахуванням такої зміни. Коригувальний рахунок оформлюється продавцем після проведення платежу.

При збільшенні Міжбанківського курсу в останній робочий день, що передує дню оплати, у порівнянні із курсом, встановленим на 07.10.2014 року, що становив 16,55 гривень за 1,00 Євро, оплата здійснюється без перерахунку зміни вартості продукції з подальшою доплатою на підставі коригувального рахунку протягом 15 календарних днів з дати отримання покупцем коригувального рахунку.

Відповідно до т. 524 Цивільного кодексу України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 533 Цивільного кодексу України, встановлено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З аналізу п. 4.2 договору вбачається, що за умови поставки обладнання, яке має імпортне походження, позивач мав право перерахувати вартість обладнання на день, який передував дню, в який мала відбутись оплата товару. Днем оплати відповідно до умов ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу є день, наступний за днем поставки обладнання. При цьому договір не обмежує сторони у праві зробити повторне корегування ціни обладнання (наприклад, у разі збільшення міжбанківського курсу під час звернення до суду та розгляду справи судом). Але зі змісту пункту 4.2 договору не вбачається, що під терміном „день оплати сторони мали на увазі день фактичної сплати.

Але, ані у день поставки обладнання, ані звертаючись до суду з позовом у справі №904/10002/15, позивач не скористався своїм правом здійснити перерахунок ціни обладнання з врахуванням п. 4.2 та заявив до стягнення заборгованість за договором у сумі 20 984 568,23 грн. З позовної заяви, яка була предметом розгляду по справі № 904/10002/15 вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача заборгованість, що утворилась при виконанні договору № 4105 від 04.12.14 в повному обсязі. Крім того, позивачем у справі № 904/10002/15 на суму заборгованості було нараховане інфляційні втрати та 3 % річних. Проте, матеріали справи № 904/10002/15 не містять заяв позивача щодо стягнення основної суми заборгованості у певній частині

Крім того, суд звертає увагу на те, що формула, наведена у п. 4.2 договору, керуючись якою позивач здійснив розрахунок курсової різниці містить посилання на курс Євро, що становив 16,55 станом на 07.10.2014. Водночас, договір між сторонами, було укладено лише 04.12.2014 р., коли міжбанківський курс вже складав 19.68 грн. Тому формула, наведена у п. 4.2 не є обґрунтованою, та не може відобразити фактичну курсову різницю.

Вирішуючи спір у справі №904/10002/15, господарським судом було встановлено, що відповідач свої зобов'язання з оплати за виконані роботи виконав частково, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем в сумі 20 984 568,23 грн. У зв'язку з наведеними обставинами з відповідача на користь позивача було стягнуто, зокрема, вищенаведену суму основного боргу, а також 252 806,12 грн. - 3 % річних, 590545,09 грн. - інфляційних втрат.

Обставини виконання договору, як в частині підрядних робіт, так і в частині поставки встановлювались при розгляді господарським судом Дніпропетровської області справи №904/10002/15. Позивач, при здійсненні розрахунку позовної заяви у справі №904/10002/15, визначив суму заборгованості за поставлене відповідачу обладнання та виконані роботи у розмірі 20 984 568,23 грн. За неналежне виконання грошових зобов'язань позивачем було нараховано 252 806,12 грн. - 3 % річних та 590545,09 грн. - інфляційних втрат.

Слід зазначити, що учасники господарських відносин вправі визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що поруч із застосуванням індексації суми зобов'язання дає можливість уникнути впливу інфляційних процесів на суму їх грошових зобов'язань.

З огляду на вищевикладене, суд зазначає, що позивач, звернувшись із позовом до господарського суду у справі № 904/10002/15 про стягнення з відповідача, крім основного боргу, інфляційних втрат, таким чином визначився із способом захисту свого права та отримав відшкодування від знецінення національної грошової одиниці України.

Зазначене судове рішення повністю виконано відповідачем, про що свідчить наявне в матеріалах справи платіжне доручення №1277 від 14.03.2016 (а.с.107 т.1).

Така позиція підтверджується зокрема Постановою Вищого господарського суду України від 05 липня 2016 року у справі № 918/1146/15.

Щодо обладнання, яке має імпортне походження або складову, суд зазначає наступне.

Проаналізувавши зміст казаного пункту договору (п. 4.2 договору), яким позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку, що наведеними вище положеннями п.4.2 договору № 4105 обумовлено, що курсова різниця вартості застосовується виключно до обладнання, що має імпортне походження/або складову.

Під час розгляду справи позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог № 5407 від 26.07.2016 року, згідно змісту якої, позивач зменшив позовні вимоги щодо сплати відповідачем курсової різниці нарахованої на вартість продукції, щодо якої позивач не зміг надати докази її імпортного походження (складової). Як пояснено в судовому засіданні представником позивача, вказана продукція визначена у п.п. 1 та 2 пункту 2.2., п.п. 3, 4, 5 пункту 10.2, п.п. 3, 4, 5 пункту 12.3.2 специфікації № 2 до договору № 4105.

Щодо іншої продукції, поставленої позивачем згідно вказаної специфікації № 2, то на думку позивача імпортне походження (складова) вказаного обладнання підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, а саме паспортами на поставлене обладнання та іншими письмовими доказами.

Так, зі змісту Паспорту на Задвижку 31нж940нж ДУ 400 РУ 4,0 та Паспорту на Задвижку 31нж940нж ДУ 150 РУ 4,0 з вкладеннями до них, вбачається, що підприємством-виробником вказаної продукції є (мовою оригіналу): ПАО Армапром, ул. Хорольская, 35, г. Миргород, Полтавской обл., Украина, 37600, що підтверджує виробництво вказаного обладнання на території України та спростовує доводи позивача про його імпортне походження.

Позивач стверджував, що вищевказані задвижки йдуть у комплекті з трьохфазними двигунами-електроприводами змінного струму. Дійсно, відповідно до технічного завдання, заджижки є електрифікованими. Але, хоча додаток № 3 до договору „Технічне завдання містить вказівку на електропривод, яким повинні бути укомплектовані задвижки, дане обладнання відсутнє у специфікації обладнання, що має імпортне походження, яке викладена у додатку № 1 до договору. Дана специфікація не містить даних про те, що задвижки в комплекті з електроприводом поставляються саме позивачем. Відповідно до умов Технічного завдання (додаток № 3) позивачем виконуються роботи. Щодо поставки обладнання, то його перелік визначено додатком № 2.

Листи, які надає позивач на підтвердження того, що трьохфазні двигуні-електроприводи змінного струму придбані ним саме для виконання договору № 4105 від 04.12.2014, не є належними доказами, оскільки доказів їх направлення на адресу ЗАТ „Тулаелектроприврод позивачем не надано.

Щодо інших доданих позивачем до матеріалів справи письмових доказів, то їх зміст не дає підстави для висновку про підтвердження факту імпортного походження (складової) поставленого обладнання, оскільки надані документи не дають можливість ідентифікувати їх з поставленим за специфікацією №2 до договору № 4105 обладнанням.

Так, позивачем надано копію сертифікату відповідності UA1.033.0030412-15 на герметичні акумулятори 15-ти найменувань згідно з додатком, в якому міститься перелік найменувань герметичних акумуляторів, серед яких відсутнє найменування обладнання, вказаного у специфікації № 2 до договору №4205 (акумулятор 12В, 7А*ч). Крім того, копія вказаного сертифікату містить забілені частини, які взагалі не дозволяють ідентифікувати виробника обладнання (а.с.155 т.2).

В наданій позивачем копії сертифіката відповідності UA1.018.0070209-14 на продукцію Технічні засоби охоронної сигналізації згідно з додатком з 25 найменувань міститься перелік продукції, найменування якої не дозволяють співвіднести її з найменуваннями продукції, вказаної у специфікації № 2 до договору №4205 (а.с.159 т.2).

Інші подані позивачем документи не містять ні назви, ні печаток виробників продукції, частина з них складена самим позивачем, що дає підстави вважати такі докази неналежними.

Інших належних та допустимих доказів імпортного походження/наявності імпортної складової обладнання, на яке позивачем нараховується доплата обумовлена валютними коливаннями (курсова різниця), в розумінні ст. 34 ГПК України, позивачем не надано.

Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

У звязку з встановленням судом відсутності підстав для сплати відповідачем курсової різниці в розмірі 7 066 319,33 грн., позовні вимоги позивача щодо сплати відповідачем трьох процентів річних та інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення, на думку позивача, виконання відповідачем обовязку по сплаті вказаної курсової різниці, також не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладеного, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача курсової різниці вартості поставленого обладнання в розмірі 7 066 319,33 грн., 289 995,43 грн. інфляційних втрат, 91 767,48 грн. трьох відсотків річних не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, при відмові в задоволенні позову судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 1, 4, 12, 33, 34, 43, 49, 69, 82, 85,115 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 12.08.2016

Суддя ОСОБА_2