ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016р. Справа№ 914/1363/16

Господарський суд Львівської області у складі

Суддя Фартушок Т.Б. при секретарі Полюхович Х.М.

за позовом: Міської громадської організації «Фортуна», м.Львів

до відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, м.Львів

про: визнання недійсним повідомлення про припинення договірних відносин та зобов'язання видати наказ про продовження дії договору оренди

Представники:

Позивача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 04.07.2016р. б/н);

Відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 12.10.2015р. №2302-вих-2279)

Суть спору:

Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Міської громадської організації «Фортуна» до Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання недійсним повідомлення про припинення договірних відносин та зобов'язання видати наказ про продовження дії договору оренди .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.05.2016р., справі присвоєно єдиний унікальний номер 914/1363/16 та визначено суддю для розгляду справи суддя Запотічняк О.Д.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.05.2016 року справу передано для розгляду судді Фартушку Т.Б.

Ухвалою Господарського суду Львівської області по даній справі від 30.05.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 07.06.2016р. Розгляд справи відкладався з причин та підстав, викладених в ухвалах Господарського суду Львівської області від 07.06.2016р., 21.06.2016р. та від 05.07.2016р., в тому числі у звязку із неявкою повноважного представника Позивача та невиконання Сторонами вимог ухвал суду у даній справі.

Впродовж розгляду справи представникам Сторін по явці оголошено права і обовязки, визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 Господарського процесуального кодексу України. Крім того, в ухвалах Господарського суду Львівської області по даній справі, які скеровані чи оголошені Сторонам (підтвердженням чого є дані реєстрів вихідної кореспонденції Господарського суду Львівської області, наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень, письмові повідомлення про відкладення розгляду справи) зазначено, що права та обовязки сторін визначені ст.ст. 20, 22, 28, 38, 59 ГПК України.

Заяв про відвід судді не надходило.

Представник Позивача в судове засідання зявилась, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала усні пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві з обґрунтуванням підстав до задоволення позову.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, проти позову заперечив, надав усні пояснення, аналогічні до викладених у запереченні на позовну заяву.

Суд зазначає, що відповідно до ч.3 ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

На виконання зазначених вимог Кодексу, в ухвалі Господарського суду Львівської області про порушення провадження у справі (на необхідність виконання вимог якої зазначалось в ухвалі про відкладення розгляду справи), окрім подання відзиву на позовну заяву, сторін зобовязувалось надати всі докази в обґрунтування правової позиції по суті спору.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.38 Господарського процесуального кодексу України (витребування доказів) (якою, в тому числі, передбачені права сторін, про що зазначалось в кожній з ухвал господарського суду по даній справі), сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів; у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази. Зі змісту наведеної статті вбачається, що протягом розгляду справи суд позбавлений можливості самостійно збирати докази, і вправі витребовувати такі виключно за клопотання сторони або прокурора.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що судом, згідно вимог Господарського процесуального кодексу України, надавалась в повному обсязі можливість Учасникам процесу щодо обґрунтування їх правової позиції по суті спору та подання доказів, чим забезпечено принцип змагальності.

Відповідно до вимог ст.4-7 ГПК України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

В судовому засіданні суд оглянув оригінали документів, долучених до матеріалів справи.

Статтею 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Крім того суд зазначає, що в силу вимог ст.69 ГПК України, враховуючи дату подання позовної заяви (24.05.2016р.) та строки пересилання поштової кореспонденції, в суду відсутні правові підстави для подальшого відкладення розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи в їх сукупності, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Сторін, суд встановив наступне.

07.11.2012р. між Міською громадською організацією «Фортуна» (надалі Позивач, Орендар) та Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради (надалі Відповідач, Орендодавець) укладено Договір оренди нерухомого майна (будівель, приміщень, споруд) №Г-8482-12 (надалі Договір), за умовами якого (п.1.1) Орендодавець, відповідно до наказу Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради від 24.10.2012р. №76-А передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно (надалі Об'єкт оренди) нежитлові приміщення першого поверху, що позначені в технічній документації під літерами 12-1 та 12-2, загальною площею 27,0м. кв., які розташовані в будівлі за адресою: м.Львів, вул.Степана Бандери, буд.28, що знаходяться на балансі ЛКП «Каменяр-Центр» (далі Балансоутримувач) для розміщення офісу.

Відповідно до п.3.1. Договору, приймання-передача обєкта оренди здійснюється Орендарем та Орендодавцем в особі Балансоутримувача і оформляється актом приймання-передачі. Об'єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі (п. 3.4 Договору).

Пунктом 4.1 Договору передбачено, що термін дії Договору визначений з 07.11.2012р. до 29.09.2015р. включно.

Відповідно до пункту 4.2. Договору, перебіг строку дії Договору та настання обовязку Орендаря щодо внесення орендної плати починається з дати підписання сторонами цього Договору.

Відповідно до пункту 4.3. Договору, у разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором.

Згідно пункту 5.1. Договору розмір орендної плати за обєкт оренди визначається відповідно до чинної на момент укладення договору Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Львова, затвердженої Ухвалою Львівської міської ради від 07.06.2007р. №897 (із змінами і доповненнями) і складає (87400х0,02)/12х0,997х1,001= 145,38грн. без урахування ПДВ за перший місяць оренди; при цьому враховуються індекси інфляції за жовтень і листопад 2012р.

У відповідності до пункту 5.2. Договору орендна плата сплачується орендарем не пізніше двадцятого числа місяця за попередній місяць.

У відповідності до п.9.1 Договору, повернення Орендодавцю обєкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії Договору або дострокового його припинення чи розірвання; Сторони повинні приступити до передачі обєкта оренди протягом 5 днів з моменту закінчення терміну оренди (п. 9.2).

Згідно з п.9.3 Договору Обєкт оренди повинен бути переданий Орендарем та прийнятий Орендодавцем (чи за його дорученням Балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1 цього Договору. При передачі обєкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується Сторонами (п. 9.4).

У п.9.5 Договору зазначено, що Обєкт оренди вважається переданим Орендодавцю з моменту підписання акту здачі-приймання.

Відповідно до п.9.6 Договору, у разі припинення або розірвання Договору Орендар повинен повернути Орендодавцеві Обєкт оренди в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану Об'єкта оренди з вини Орендаря.

Згідно пункту 13.1. Договору після закінчення строку дії Договору його переоформлення буде здійснюватись в порядку, передбаченому ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Актом обстеження Об'єкта оренди встановлено, що орендовані за Договором приміщення використовуються належним чином та перебувають у задовільному технічному стані.

ОСОБА_3 про припинення договірних відносин від 30.09.2015р. вих.№2302-вих.-2212 Відповідач повідомив Позивача про припинення договірних відносин у звязку із закінченням терміну дії Договору, у якому вказував на те, що укладений між Сторонами Договір припинив свою дію 29.09.2015р. у звязку із закінченням строку, на який його було укладено та повідомив останнього про необхідність повернення орендованого за Договором майна.

З підстав наведеного Позивач робить висновки про належне невикористання ним Об'єкта оренди за Договором, наявність у нього переважного права на укладення договору оренди на новий строк та просить суд визнати недійсним повідомлення про припинення договірних відносин та зобовязати Відповідача видати наказ про продовження дії договору оренди.

Відповідач у своєму Запереченні на позовну заяву, поданому до суду 07.06.2016р. за вх.№23736/16, проти позовних вимог Позивача заперечує у повному обсязі, вважає позов безпідставним та необґрунтованим, просить суд відмовити в його задоволенні з підстав того, що право Орендодавця відмовитись від продовження дії договору оренди у звязку із закінченням строку, на який його було укладено, встановлено як нормами чинного законодавства України, так і умовами укладеного між Сторонами Договору.

В спростування позиції Позивача щодо цільового використання Об'єкту оренди Відповідач покликається на акт проведення перевірки приміщення від 03.08.2015 року №794-П/15, з якого вбачається, що Позивач не забезпечив огляд Об'єкту оренди, зовнішнім оглядом встановлено, що Об'єкт оренди не використовується тривалий час.

Окрім того, Відповідач звертає увагу суду на те, що Позивач у своїй позовній заяві фактично просить суд визнати договір продовженим, що, у свою чергу, не відповідає передбаченим законом способам захисту порушеного права.

У відповідності з пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства зокрема є свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 193 ГК України передбачено, що господарські зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів і договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог , що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Аналогічне положення міститься в ч.1 ст.759 ЦК України.

Пунктом 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», об'єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, нежитлові приміщення) та інше окреме індивідуально визначене майно підприємств. За договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності (частина перша статті 283 ГК України).

Згідно ч.1 ст.2, ч.3 ст.18, ч.ч.1, 3 ст.19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності; орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі; орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності; строки внесення орендної плати визначаються договором.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частина перша статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Згідно ч.1 ст.762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч.1 ст.286 ГК України, орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно ч.2 ст.17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» та ч.4 ст.284 ГК України у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Згідно з ч.1 ст.26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» одностороння відмова від договору оренди не допускається.

У пункті 4.1 Постанови від 29.05.2013 року №12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» Пленум Вищого господарського суду України зазначає наступне. Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Окрім того суд зазначає, що Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.01.2016р. у справі №914/4243/15 за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до Міської громадської організації «Фортуна» про зобов'язання повернути об'єкт шляхом виселення позовні вимоги Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради задоволено повністю, вирішено зобовязати Міську громадську організацію «Фортуна» повернути Управлінню комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради обєкт оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення загальною площею 27,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Львів, вул. С.Бандери, 28.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 року вказане рішення залишено без змін.

Таким чином, Рішення Господарського суду Львівської області від 25.01.2016р. у справі №914/4243/15 набрало законної сили 23.03.2016р., та, у відповідності до приписів ч.5 ст.124 Конституції України, є обов'язковим до виконання на всій території України.

Відповідно до частини другої статті 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду, за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Так, вказаним Рішенням встановлено, що питання продовження Договору оренди було внесено до розгляду комісії з підготовки пропозицій для надання в оренду майна територіальної громади м. Львова 11.11.2015р. Комісією прийнято рішення відмовити у продовженні договору у звязку із неналежним виконанням Орендарем своїх обовязків за Договором.

Окрім того, вказаним рішенням встановлено, що термін дії Договору становив з 07.11.2012р. до 29.09.2015р. включно. Позивач надіслав Відповідачу ОСОБА_3 про припинення договору №2302-вих-2212 від 30.09.2015р., проте Відповідач не виконав свого обовязку щодо повернення у встановленому порядку орендованого майна Позивачу, в звязку із закінченням терміну дії Договору оренди.

Також суд зазначає, що рішенням Господарського суду Львівської області у справі №914/4243/15 встановлено, що 03.08.2015р. було проведено обстеження обєкта нерухомого майна, що перебувало в оренді МГО Фортуна та складено Акт №794-П/15. Однак, здійснити перевірку стану обєкту оренди, додержання умов Договору (зокрема, умов щодо цільового використання, наявності суборендарів, інших істотних умов) позивачу (Відповідач у справі 914/1363/16) не вдалося, через те, що орендар відсутній був в орендованому приміщенні. Як стверджує позивач (Відповідач у справі 914/1363/16), із зовнішніх ознак та за інформацією балансоутримувача приміщення не використовується тривалий час.

З врахуванням наведеного, зокрема, наявності заперечень Орендодавця проти продовження Договору від 07.11.2012 року №Г-8482-12, встановлення рішенням суду, яке набрало законної сили, факту припинення договірних відносин між Сторонами за Договором з 29.09.2015р. у звязку із закінченням строку, на який його було укладено, беручи до уваги недоведеність позовних вимог, в тому числі належність способу захисту порушеного права, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги Позивача є безпідставні та необґрунтовані, а тому в задоволенні позову слід відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.4-7 Господарського процесуального кодексу України судові рішення приймаються за результатами обговорення усіх обставин справи.

Принцип об'єктивної істини, тобто відповідності висновків, викладених у судовому акті, дійсним обставинам справи реалізується також положеннями ст.43 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

08.08.2016 року у відповідності до вимог ст.85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення, про що зазначено в протоколі судового засідання. Повний текст рішення виготовлений та підписаний 12.08.2016р.

На підставі ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі слід залишити за Позивачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст. 4, 4-3, 4-5, 4-7, 22, 33, 34, 38, 43, 49, 78, 82-85, 87, 115-116 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.173, 174, 193, 286, 291 Господарського кодексу України, ст.ст.3, 6, 11, 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 629, 759, 764, Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 2, 4, 17, 18, 19, 26, 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному та касаційному порядку.

Суддя Фартушок Т. Б.