ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2016 р. Справа № 917/1266/15

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів

Суддя Тимошенко К.В.

Представники сторін:

позивач: ОСОБА_3

представник позивача: ОСОБА_4

представник відповідача: ОСОБА_5

В засіданні суду відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України оголошена вступна та резолютивна частини рішення.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.09.2015р. по справі №917/1266/15 задоволено повністю позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача на користь позивача 24213,33 грн. основного боргу за оренду нежитлового приміщення, 8473,19 грн. втрат від інфляції, 1448,06 грн. збитків (вартість ремонту пошкодженого кондиціонера) та 1827,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 21.12.2015р. рішення Господарського суду Полтавської області від 14.09.2015р. по справі № 917/1266/15 скасовано в частині стягнення 1448,06 грн. збитків та в цій частині прийнято нове рішення про відмову в позові.

Постановою Вищого господарського суду України від 11.05.2016р. рішення господарського суду Полтавської області від 14.09.2015р. та постанова Харківського апеляційного господарського суду від 21.12.2015р. по справі №917/1266/15 скасовані і справа передана на новий розгляд.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 23.06.2016р. (т.2, а.с. 53) прийнята до нового розгляду справа про стягнення з відповідача 34134 грн. 58 коп. в т.ч. 24213 грн. 33 коп. основного боргу, 8473 грн. 19 коп. інфляційних, 1448 грн. 06 коп. збитків - з врахуванням заяви позивача від 19.08.2015р. про збільшення розміру позовних вимог та ухвали суду від 20.08.2015р. про прийняття даної заяви (т.1, а.с. 63-64, 71-72).

Під час нового розгляду справи - 05.07.2016р. від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 24213,33 грн. основного боргу, 11192,67 грн. інфляційних та 1448,06 грн. збитків внаслідок пошкодження кондиціонера (т. 2, а.с. 58-59).

Згідно статті 22 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) позивач має право до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог.

Вищий господарський суд України у постанові пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2012р. зазначив, що у разі прийняття судом заяви про збільшення розміру позовних вимог, має місце нова ціна позову, виходячи з якої і вирішується спір.

З врахуванням цього розглядається позов про стягнення 24 213,33 грн. основного боргу, 11192,67 грн. інфляційних та 1448,06 грн. збитків внаслідок пошкодження кондиціонера.

Відповідач у відзиві на позов позовні вимоги визнає частково в частині стягнення основного боргу у розмірі 11650,00грн. У відзиві на заяву про збільшення позовних вимог (т. 2, а.с. 87-93) відповідач визнав позов частково в частині стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 11350,00 грн. та інфляційних в розмірі 5432,05 грн.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача заборгованість за оренду нежитлового приміщення в розмірі 24313,33 грн., 11192,67 грн. інфляційних та 1448,06 грн. збитків внаслідок пошкодження кондиціонера.

В обґрунтування вказаних вимог позивач посилається на те, що 05.05.2014р. між сторонами по справі було укладено договір оренди нежитлового приміщення, умови якого порушувалися відповідачем, в зв'язку з цим утворилася заборгованість по орендній платі. Позивач також посилається на пошкодження кондиціонера.

Відповідач позов в частині стягнення орендної плати та інфляційних визнає частково, посилаючись на надання позивачем фінансової пільги відповідачу. В частині стягнення збитків внаслідок пошкодження кондиціонера відповідач позов заперечує, посилаючись на недоведеність позивачем вини відповідача у заподіянні йому збитків.

Дослідивши надані у справі докази, суд при вирішенні спору виходить з наступного:

Відповідно до п. 1.1 договору оренди нежитлового приміщення від 05.05.2014р. (далі - договір, належна копія договору - т. 2, а.с. 107) орендодавець (позивач) на підставі Закону України «Про оренду майна» передає, а орендар (відповідач) приймає в орендне користування нежитлове приміщення загальною площею 38,9 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_2. Орендодавець передає приміщення в оренду з метою використання його як підприємство харчування - закусочна (п.1.2 договору). Згідно п. 3.1. договору орендар сплачує орендодавцю плату за використання приміщення щомісяця в розмірі 3200,00 грн. У відповідності до п. 3.2. договору орендна плата сплачується орендодавцю наперед не пізніше 5-го числа поточного місяця з 01.06.2014 року.

Відповідно до п. 4.1 договору, договір вступає в дію з моменту підписання сторонами акту прийому - передачі орендованого приміщення.

Факт передачі позивачем відповідачу нежитлового приміщення в оренду підтверджується актом прийому-передачі нежитлового приміщення для оренди під кафе від 05.05.2014р. (копія акту - т. 2, а.с. 108).

За актом приймання-передачі від 18.05.2015р. відповідач повернув позивачу нежитлове приміщення, яке було предметом договору оренди від 05.05.2014р. (копія акту - т. 2, а.с. 109).

Згідно із ч.1 ст.759 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч.1 ст.283 Господарського Кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за оренду приміщення за період з 1 жовтня 2014 року по 18 травня 2015 року в розмірі 24213,33 грн. із розрахунку по 3200,00 грн. за кожен місяць з 01.10.2014р. по 31.04.2015р. та 1813,33 грн. за 17 днів травня 2015р.

Відповідач у відзиві суму основного боргу визнав частково у розмірі 11650,00 грн., в іншій частині стягнення основного боргу позов заперечує, посилаючись на угоду про часткове списання заборгованості від 27.05.2015р.

На підтвердження заперечень відповідачем надано копію листа позивача від 21.05.2015р. адресованого відповідачу, в якому позивач підтвердив, що він надав пільгу у травні-червні 2014 року на суму 4800 грн. і в січні-травні 2015 року на суму 11250,00 грн. (2500 х 4,5 місяці) та пропонував відповідачу погасити борг в сумі 13350,00 грн. (т. 2, а.с. 127).

При цьому, позовні вимоги про стягнення боргу з орендної плати заявлені за період дії договору з жовтня 2014 року до 18.05.2015р., тобто період співпадає із періодом, зазначеним у листі від 21.05.2015р.

Позивач не заперечує факту надання відповідачу вищевказаної пільги по сплаті орендної плати, але у поясненні до позовної заяви (т. 1, а.с. 92) та в засіданні суду зазначає, що пільга по сплаті орендної плати діяла тільки у випадку добровільної сплати боргу та тільки до 25.05.2015р.

Доказів зазначених обставин щодо умов і строку дії пільг позивач не навів та не надав. Посилання позивача в поясненні без номера і дати (т.1, а.с.92) на претензію від 28.05.2015р. та на акт звірки розрахунків від 15.07.2015р. не може бути враховане, оскільки акт звірки від 15.07.2015р. відповідачем не підписаний, крім того, ні акт звірки від 15.07.2015р. ні претензія від 28.05.2015р. не містять відомостей про умови та строк дії пільг.

Згідно ст. 605 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов'язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора. Даною нормою не передбачено обов'язкової сплати залишку основного боргу для реалізації права сторін, передбаченого ст. 605 Цивільного кодексу України.

Згідно умов договору, відповідач повинен був сплатити орендну плату за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року в сумі 9600 грн. (3200 грн. х 3 місяці), з січня по квітень 2015 року в розмірі 12800 грн. (3200 грн. х 4 місяці), та за 17 днів травня 2015 року в розмірі 1754,84 грн. (3200 грн. : 31 день х 17 днів). Загальна сума орендної плати за вказаний період мала б становити 24154,84 грн., в тому числі за 2015 рік - 14554,84 грн. Проте, з врахуванням наданої позивачем пільги по сплаті орендної плати в розмірі 11250,00 грн., за період з січня по травень 2015 року відповідач мав сплатити 3304,84 грн. (14554,84 грн. - 11250,00 грн.).

Зазначаючи у відзиві на позов (т.1, а.с.38-42) про сплату орендної плати за січень та лютий 2015 р. в загальній сумі 1400 грн. 00 коп. (по 700 грн. 00 коп. за кожен місяць) відповідач доказів сплати вказаної суми не надав. Посилання відповідача як на доказ сплати цієї суми, на угоду про часткове списання заборгованості по орендній платі не може бути враховане, оскільки додаток до відзиву (т.1, а.с.43) сам відповідач не вважає угодою, що підтверджується тим, що у клопотанні від 03.08.2016р. (т.2, а.с.75) та у клопотанні від 10.08.2016р. відповідач копію такого ж додатку (т.2, а.с.84, 132) називає актом звірки, а також усним та письмовим поясненням представника відповідача в засіданні суду 03.08.2016р. (т.2, а.с.95).

Крім того, цей додаток (т.1, а.с.43; т.2, а.с.84 та належно засвідчена копія - т.2, а.с.132) не є платіжним документом, і, відповідно, доказом оплати, і навіть не містить відомостей про сплату орендної плати за приміщення за січень-лютий 2015р.

Таким чином, посилання відповідача на сплату орендної плати за січень-лютий 2015 р. в сумі 1400 грн. 00 коп. документально не підтверджено, а тому може бути враховане.

Суд не розцінює як доказ прощення боргу додаток без назви, номеру і дати до відзиву та до клопотань відповідача від 03.08.2016р. та від 10.08.2016р. (т.1, а.с. 43, т.2, а.с. 84, 132) належно засвідчена копія якого надана лише з клопотанням від 10.08.2016р., оскільки виходячи з копії вказаного додатку та пояснень позивача в засіданні суду 10.08.2016р. позивач своїм підписом засвідчив лише свою згоду з основними розрахунковими сумами і цифрами на проміжньому етапі.

Враховуючи вищевикладене, позов в частині стягнення боргу по орендній платі підлягає задоволенню частково в сумі 12904,84 грн. (з розрахунку 9600 грн. 00 коп. за період з жовтня 2014 року по грудень 2014 року та 3304 грн. 84 коп. за період з січня 2015 року по травень 2015 року), в іншій частині стягнення основного боргу позов задоволенню не підлягає.

Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача 1448,06 грн. збитків (вартість ремонту пошкодженого кондиціонера).

В обґрунтування вказаної вимоги позивач посилається на те, що при огляді орендованого приміщення під час підписання акту приймання-передачі було виявлено пошкодження кондиціонера. На підтвердження вказаного позивачем надано копію акту дослідження об'єкта 15.06.2015р. (т.2, а.с. 110) та копію договірного кошторису на ремонтно-відновлювальні роботи спліт-системи кондиціювання повітря (т.2, а.с. 111), які підписано ФОП ОСОБА_6 На підтвердження витрат понесених позивачем на ремонт кондиціонера позивачем надано копію квитанції № 9 від 18.08.2015р. про сплату 1448,06 грн. СПД ОСОБА_6 в рахунок ремонтно-відновлювальних робіт кондиціонера (т.2, а.с. 114). Крім цього, позивач вказує, що факт виведення з ладу кондиціонера внаслідок відсутності трубопроводів з'єднуючих зовнішній блок з внутрішнім засвідчено експертом у звіті про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій (копія звіту - т.2, а.с. 115-116).

При вирішенні спору в частині стягнення збитків суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відшкодування збитків можливо лише за наявності складу правопорушення, до якого входять наступні елементи: протиправна поведінка, наявність збитків, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та спричиненням збитків, вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків. Отже, позивач повинен довести протиправність дій відповідача, наявність та розмір збитків, наявність причинно-наслідкового зв'язку між протиправною поведінкою та спричиненням збитків.

При передачі приміщення відповідачу в оренду в акті прийому-передачі від 05.05.2014р. зазначено, що інженерне обладнання, в тому числі кондиціонер, знаходиться в справному стані і працює.

При поверненні відповідачем орендованого приміщення позивачу в акті приймання-передачі від 18.05.2015р. зазначено, що інженерне обладнання, в т.ч. кондиціонер, знаходиться в справному стані і працює.

Таким чином, і в акті від 05.05.2014р., яким майно передано в оренду, а в акті від 18.05.2015р., яким майно повернуте з оренди, зазначено, що інженерне обладнання, в т.ч. кондиціонер, знаходиться у справному стані і працює. Крім того, в пункті 2 акту приймання-передачі від 18.05.2016р. зазначено, що сторони підтверджують, що нежитлове приміщення з інженерними обладнаннями на момент передачі знаходяться в належному стані.

В пункті 3 акту від 18.05.2016р. зазначено, що на момент приймання-передачі нежитлового приміщення з інженерними обладнаннями орендодавець виявив відсутність охолоджувача назовні приміщення, які забезпечують роботу кондиціонера та які були вкрадені невідомими особами.

Доказів на підтвердження протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв'язку такої поведінки зі сплатою позивачем вартості ремонту позивач не надав. Зокрема, позивач не навів та не надав доказів наявності охолоджувача на час передачі відповідачу орендованого приміщення; доказів покладання на відповідача обов'язків з охорони обладнання, що знаходиться назовні орендованого приміщення, тощо.

За вказаних обставин відсутні підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на ремонт кондиціонера.

В зв'язку з цим позов в частині стягнення збитків внаслідок пошкодження кондиціонера в сумі 1448,06 грн. задоволенню не підлягає.

Також позивач просить стягнути інфляційні в сумі 11192,67 грн.

Згідно п. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, який визначається виключно Держкомстатом і його найменший період визначення становить місяць, а тому, прострочка платежу за менший період не тягне за собою нарахування інфляційних втрат.

Чинним законодавством не визначено порядок нарахування інфляційних за період менший календарного місяця, зокрема, не передбачена можливість нарахування інфляційних за прострочку менше місяця виходячи з індексу інфляції за повний календарний місяць.

Згідно п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок інфляційних (т. 2, а.с. 60-61) та дійшов висновку про завищення позивачем суми інфляційних.

Як зазначалось вище, відповідно до п. 3.2. договору орендна плата сплачується орендодавцю наперед не пізніше 5-го числа поточного місяця.

Враховуючи вищевикладене, позивач безпідставно нарахував інфляційні за жовтень 2014 року на заборгованість по орендній платі за жовтень 2014 року, за листопад 2014 року на заборгованість по орендній платі за листопад 2014 року, за грудень 2014 року на заборгованість по орендній платі за грудень 2014 року, і так далі, аналогічно.

Крім цього, позивач нараховує інфляційні на заборгованість в розмірі 3200 грн. за січень, лютий, березень та квітень 2015 року, тоді як з врахуванням наданої позивачем пільги за кожен із вказаних місяців позивач мав сплачувати оренду плату в розмірі 700 грн., тобто нараховувати інфляційні теж можливо лише на заборгованість в розмірі 700 грн. за кожен із вказаних місяців.

Так само з врахуванням пільги позивача за 17 днів травня відповідач мав сплатити орендну плату в розмірі 504,84 грн. виходячи з того, що відповідно до розміру орендної плати, передбаченої умовами договору ( 3200 грн. за місяць), сума орендної плати за 17 днів травня складає 1754,84 грн. ( 3200грн. : 31 день х 17 днів = 1754 грн. 84 коп.), розмір пільги наданої позивачем за 0,5 місяця складає 1250 грн. (2500грн. х 0,5 місяця), отже, за травень з врахуванням пільги до сплати належить 504 грн. 84 коп. (1754,84 грн. - 1250 грн. ). Таким чином нарахування інфляційних на заборгованість за травень 2015 року можливе лише на суму 504,84 грн. за період з червня 2015 року по травень 2016 року.

З врахуванням вище викладеного, стягненню підлягають інфляційні в сумі 6130 грн. 46 коп. В іншій частині стягнення інфляційних позов задоволенню не підлягає.

Судовий збір, в т.ч. за подання апеляційної та касаційної скарги, розподіляється між сторонами згідно ч.1 пункту 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. та статті 49 ГПК України.

На підставі матеріалів справи та керуючись статтями 43, 49, 82-85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: 39605, АДРЕСА_1) 12904 грн. 84 коп. боргу по орендній платі, 6130 грн. 46 коп. інфляційних, 943 грн. 65 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, адреса: 39605, АДРЕСА_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_3) 2170 грн. 41 коп. судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Суддя К.В. Тимошенко

Повне рішення складено 17.08.2016р.