РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Справа № 903/287/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Мамченко Ю.А.

судді Дужич С.П. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Ільчук Н.О.

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1 (довіреність №б/н від 22 березня 2016 року)

відповідача: ОСОБА_2 (довіреність №46 від 14 січня 2016 року)

розглянувши апеляційну скаргу відповідача Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство" на рішення господарського суду Волинської області від 06.06.2016 року у справі №903/287/16 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики"

до Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство"

про стягнення 145 374,34 грн

Судом розяснено представникам сторін права та обовязки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області (суддя Гарбар І.О.) від 06 червня 2016 року у справі №903/287/16 задоволено позов Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" (надалі позивач) до Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство" (надалі відповідач) про стягнення 145 374,34 грн.. Стягнуто з Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство" (44500, м.Камінь-Каширський, вул.Ковельська, 42, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" (03038, м. Київ, вул.Федорова, 32, ) 145 374,34 грн. (сто сорок пять тисяч триста сімдесят чотири гривні тридцять чотири копійки), з них: 131 664,64 грн. основної заборгованості, 13709,70 грн. пені, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2180,61 грн. (дві тисячі сто вісімдесят гривень шістдесят одну копійку) /а.с. 208-210/.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що з огляду на укладення між ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" та ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" договору №2329/1261-2012 від 29.12.2012 року про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах, надання на виконання його умов відповідачу послуг вартістю 133890,78 грн., їх отримання ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" та непроведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, існування заборгованості в розмірі 131664,64 грн., оскільки частину було сплачено, суд прийшов до висновку про повну підтвердженість та підставність предявлених до ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" позовних вимог належними та допустимими доказами, наявність у ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" правових підстав на звернення до суду з позовом про стягнення з боржника існуючої заборгованості.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач - Державне підприємство "Камінь-Каширське лісове господарство" звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області від 06 червня 2016 року у справі №903/287/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю /а.с.216-220/. Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на неповноту дослідження доказів. Зокрема, апелянт зазначає, що договір про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах №2329/1261-2012 від 29.12.2012 року, за своєю правовою природою є договором транспортного експедирування. За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу (частина 1 статті 929 Цивільного кодексу України). Договір транспортного експедирування є самостійним видом цивільно-правових договорів про надання послуг. Тому до відносин сторін за цим договором можуть застосовуватись загальні положення про договори про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Умовами укладеного між позивачем та відповідачем договору №2329/1261/2012 від 29.12.2012 року визначено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань згідно з цим договором та відповідно до чинного законодавства України, якщо не доведуть, що ними вжито усіх залежних від них заходів для недопущення порушень умов договору. Замовник несе відповідальність за неправильно оформлені перевізні та супровідні документи, відмову від наданих вагонів і відсутність вантажоодержувача у місці призначення (підпункти 4.1 4.2). Щодо наявності у відповідача заборгованості за надані послуги позивачем на протязі року не повідомлялось, хоча за умовами договору на позивача були покладені зобов'язання щодо оформлення та подання замовнику щомісячних актів наданих послуг, виписки з особового рахунку, податкові накладні та ведення обліку розрахунків (підпункти 2.4.6, 2.4.7, 3.4.5, 3.4.6). Плата за користування вагоном №65786584 в період з 29.08.2014 року по 17.09.2015 року позивачем не нараховувалась, що свідчить саме про неналежне виконання своїх договірних зобов'язань позивачем, внаслідок чого виникла сума заборгованості за 395 діб. Крім того, умовами договору передбачено вносити плату за користування вагонами в робочому стані за час перебування їх за межами України за цінами узгодженими сторонами договором. Під користуванням вагонами розуміється їх використання підприємством для цілей пов'язаних з їхньою господарською діяльністю, в даному випадку для перевезення вантажу за його місцем призначення. Тобто, включає такі операції з ним як навантаження, перевезення, розвантаження, тощо. Під вагонами в робочому стані, слід розуміти вагони справні та ті, що беруть участь у перевізному процесі та перебувають в поїздах, на станціях, під навантаженням або розвантаженням. ДП "Камінь-Каширське ЛГ" замовило послуги по перевезенню деревини вагоном №65786584 до станції призначення Драугисте (Литва) і отримання вантажу вантажоодержувачем фірмою UAB "Voltensa". Для подальших цілей його використання після вивантаження відповідач будь-яких послуг не замовляв. Апелянт також зауважує, що позивачем при розгляді справи не надано доказів того, що вищевказаний вагон знаходився в робочому стані, що з ним проводились операції, які вказують на те, що саме відповідач його використовував, а ніхто інший, і де він перебував в період 395 діб. З матеріалів справи можна зробити висновок, що нарахована плата позивачем є ніщо інакше, як плата за простій вагону за межами України внаслідок невчасного повернення. Крім того, суд при прийняті рішення зробив неправильний висновок відносно того, що нашим підприємством було сплачено частину коштів нарахованих за користування вагоном за межами України. Оскільки умовами договору встановлено порядок проведення платежів за надані послуги. А саме у випадку підписання акту наданих послуг із зауваженнями між замовником та основним виконавцем здійснюється перевірка наданих послуг та за результатами перевірки проводиться коригування. На момент списання авансових платежів з рахунку замовника сума наданих послуг не була узгоджена, що підтверджується актом наданих послуг отриманим та підписаним відповідачем 23.10.2015 року із зауваженнями та лист адресований відповідачем. Тобто у позивача не було правових підстав зараховувати кошти без погодження з відповідачем в рахунок заборгованості за користування вагоном за межами України. Також, у відзиві на позовну заяву заявлялось про пропущений строк позовної давності позивачем, але судом вказане питання взагалі не розглядалось і не вирішувалось при винесенні рішення по справі, що суперечить нормам процесуального права.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 29 червня 2016 року у справі №903/287/16 апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження та призначено дату судового засідання на 10 серпня 2016 року /а.с.215/.

Від позивача Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" надійшов відзив №10/1918 від 14.07.2016 року на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, прийнятим у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, відтак в задоволенні апеляційної скарги просить відмовити, а судове рішення у справі залишити без змін. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що пунктом 2.2.11 Договору, підписаного сторонами без розбіжностей, передбачено обов'язок замовника направити інструкцію щодо повернення вагонів на територію України за перевізними документами. Умовами договору не передбачено обов'язку власника вагону (співвиконавця) або основного виконавця надавати дозвіл на повернення вагону на прикордонну станцію України та відслідковування його за межами території України. Разом з тим, у листі ДП "УТЛЦ" від 19.09.2012 року №10/1655 адресованому експедиторським організаціям та підприємствам, які заключили договори (ДП "Камінь-Каширське лісове господарство") зазначалось, що відповідно до Додатку 10 СМГС вантажовідправник вагону, який є вантажоодержувачем попереднього перевезення оформляє перевізні документи на порожні вагони та вагони відправляються власнику без надання довіреності власника. Всупереч підпункту 2.2.13 Договору та чинному законодавству України, замовником жодного разу не поінформовано основного виконавця (позивача) про будь-які причини перешкоди у поверненні порожнього вагону на прикордонну станцію України. Акт наданих послуг це документ, в якому фіксується господарська операція, що відбулася. Саме тому в акті наданих послуг від 31.08.2014 року №8 виконавцем відображено плату за перевезення по Україні, як подію що відбулася. А в акт від 30.09.2015 року №9 включено плату за користування вагонами та перебуванням їх за межами території України по прибуттю вагону на прикордонну станцію України 29.09.2015 року. Відтак, висновки, зроблені відповідачем щодо недотримання умов договору в частині надання актів наданих послуг та, як наслідок, виникнення заборгованості за користування вагоном за період його перебування за межами України впродовж 395 діб є безпідставною та вдаваною. На підтвердження того, що у зазначений період не проводились ремонти вагону №65786584 позивачем на вимогу суду та відповідача було надано та долучено до матеріалів справи довідку №2612 та довідку філії "ГІОЦ" ПАТ "Укрзалізниця" від 03.06.2016 року №ГІОЦ-12/2643. Отже, вагон протягом перебування на інозалізниці був у стані, який дозволяє його використання відповідачем для перевезення вантажу відповідно до умов договору.

Безпосередньо в судовому засіданні представники відповідача та позивача повністю підтримали вимоги і доводи, викладені відповідно в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 29 грудня 2012 року між Державним підприємством "Камінь-Каширське лісове господарство" (замовник) та Державним підприємством "Український транспортно-логістичний центр", (основний виконавець), Державним підприємством "Дарницький вагоноремонтний завод" (співвиконавець перший), Державним підприємством "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" (співвиконавець другий) був укладений договір №2329/1261-2012 з додатковими угодами та додатками про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних на піввагонах /а.с.9-41/.

За умовами підпункту 1.1 договору основний виконавець та співвиконавці зобовязуються за плату і за рахунок замовника виконати або організувати виконання визначених цим договором послуг, повязаних з організацією внутрішніх та міжнародних перевезень вантажів у напіввагонах співвиконавців.

Відповідно до умов договору замовник зобов'язаний:

- здійснювати попередню оплату за послуги, пов'язані з організацією перевезення вантажів, що замовлені замовником шляхом перерахування коштів у сумах, що відповідають обсягу замовлених послуг (з урахуванням режиму роботи банківських установ, але не менше ніж середньодобове нарахування протягом 3 діб, що склалося за поточний місяць) на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання (розподільчий рахунок) Основного виконавця №4 у банку ПАТ "Акціонерний банк "Експрес-Банк" МФО 322959, код за ЄДРПОУ №34619229 та забезпечувати своєчасне надходження коштів на зазначений рахунок основного виконавця (підпункт 2.2.5 договору);

- сприяти своєчасному поверненню із-за кордону вагонів власності співвиконавців. Вносити плату за користування вагонами в робочому стані за час перебування їх за межами України за цінами, узгодженими цим договором, крім випадків отримання плати Державною адміністрацією залізничного транспорту України "Укрзалізниця" або основним виконавцем за окремими договорами з іншими юридичними особами. Згода замовника вносити плату за користування вагонами за межами України, а також організовувати усунення поточних технічних несправностей вагонів за межами України у випадках та за процедурою, передбаченими даним договором, підтверджується відміткою в перевізному документі відповідно до підпункту 2.2.20 цього договору. Плата за користування за межами України нараховується за весь час з моменту передачі вагону на інозалізницю на прикордонній станції до моменту прийому вагону на прикордонній станції України. При організації перевезень згідно заявок замовника з наступним здійсненням на території інозалізниці після вивантаження попутного завантаження на територію України чи транзитом по Україні за заявкою іншої юридичної особи, плата нараховується з моменту передачі вагону на інозалізницю на прикордонній станції до моменту прибуття на станцію вивантаження за межами України з додаванням 2 діб на виконання вивантажувальних робіт та митних процедур, якщо не передбачено іншого порядку (підпункт 2.2.10 договору).

Як визначено підпунктом 2.2.20 договору, замовник також зобов'язаний забезпечувати внесення в графу 4 накладної УМВС відмітки "Плата за пользование за пределами Украины ___(вказується найменування замовника або іншого платника, що уклав відповідну угоду з основним виконавцем і співвиконавцем та код облік розрахунків)". В разі відсутності зазначеної відмітки, плата за користування вагонами за межами України сплачується замовником.

З дослідженого місцевим господарським судом та перевіреного апеляційною інстанцією вбачається, що 28 серпня 2014 року із станції Камінь-Каширський за договором №2329/1261-2012 від 29 грудня 2012 року про надання послуг з організації перевезень вантажів у власник напіввагонах, на підставі контракту №2-V-КК від 26 серпня 2014 року /а.с.152-155/ укладеного між Державним підприємством "Камінь-Каширське лісове господарство" (продавець) та UAB "Voltensa" Литва (покупець) було здійснено відправку №38587010 у вагоні №65786584 на станцію Драугисте (ЛГ) згідно накладної №22354605 від 28 серпня 2014 року /а.с.55/.

29 серпня 2014 року згідно передаточної проїзної відомості №228 від 29 серпня 2014 року /а.с.177/ вагон за №65786584 перетнув Ягодинську митницю.

На виконання умов вищевказаного договору, вагон з вантажем на станцію призначення Драугисте (ЛГ) прибув 01 вересня 2014 року (лист від 22 жовтня 2015 року за підписом директора UAB "Voltensa" Vygandas Lazauskas).

28 вересня 2015 року згідно передаточної проїзної відомості №02958 від 28 вересня 2015 року /а.с.178/ вагон за №65786584 прибув на станцію Ковель з Драугисте (ЛГ).

Пунктом 3.4.1 договору передбачено, що загальна ціна договору визначається сторонами в проколі погодження договірної ціни, який є невід'ємною частиною цього договору (додаток №2 Договору). Відповідно до пункту 5 Протоколу погодження договірної ціни /а.с.32/ плату за користування вагоном за межами України за добу, яка складає 21,03 швейцарських франків (без урахування ПДВ) з 01 липня 2014 року і на кожний наступний місяць сплачується в гривнях згідно з курсом швейцарського франку до гривні відповідно до курсу встановленого НБУ на перший робочий день місяця, що передує місяцю в якому будуть надаватися послуги, підпункту 6.2 пункту 6 цього протоколу при перебуванні вагону за межами України 4,00 грн. (крім того ПДВ у розмірі 0,80 грн.) за добу.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, з умов договору випливає, що сторонами погоджено нарахування плати за користування вагоном за межами території України. У звязку із чим позивачем - ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" за період з 29 серпня 2014 року по 28 вересня 2015 року (395 діб) було нараховано 133890,78 грн..

Відповідно до підпункту 3.4.6 договору, акти надання послуг оформлюються сторонами щомісяця, не пізніше останнього дня звітного місяця.

Щомісячно сторони проводять звірку розрахунків, яка оформлюється актом звірки. У разі, якщо одна із сторін не підписала акт звірки у термін до 5 календарних днів без письмового обґрунтування, він вважається узгодженим сторонами (підпункт 3.5.5 договору).

30 вересня 2015 року між сторонами був підписаний акт наданих послуг за період з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року /а.с. 43-44/, згідно якого плата за користування вагонами за межами України становить 131 994,78 грн. Акт ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" підписаний із зауваженням на підставі підпункту 3.4.8 договору №2329/1261-2012 від 29 грудня 2012 року (замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання акту надання послуг зобовязаний надіслати Основному виконавцю підписаний акт, або підписати акт із зауваженнями).

23 жовтня 2015 року ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" листом на адресу першого заступника ДП "Український транспортно-логістичний центр" повідомило, про підписання акту надання послуг від 30 вересня 2015 року із зауваженнями в частині не погодження із сумою наданих послуг в сумі 131994,78 грн. /а.с.167/.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Визначаючи правову природу укладеного сторонами договору, колегією суддів встановлено, що за своїм змістом укладений правочин є договором транспортного експедирування, за яким, у відповідності до частини 1 статті 929 Цивільного кодексу України, одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату (частина 1 статті 931 Цивільного кодексу України).

При цьому, слід зазначити, що договір транспортного експедирування є самостійним видом цивільно-правових договорів про надання послуг. Тому до відносин сторін за цим договором можуть застосовуватись загальні положення про договори про надання послуг (глава 63 Цивільного кодексу України), якщо це не суперечить суті зобов'язання (частина 2 статті 901 Цивільного кодексу України).

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно з частиною 4 статті 179 Господарського кодексу України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, примірного договору, типового договору, або договору приєднання.

Згідно пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Приписами статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.

Статтею 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як визначено статтею 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобовязаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, укладення ДП "Камінь-Каширське лісове господарство", ДП "Український транспортно-логістичний центр", ДП "Дарницький вагоноремонтний завод" та ДП "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів" договору №2329/1261-2012 від 29 грудня 2012 року про надання послуг з організації перевезень вантажів у власних напіввагонах було спрямоване на отримання відповідачем послуг транспортного експедирування, пов'язаних з перевезенням вантажу та обов'язку здійснювати плату за отримані послуги.

Укладений за участі сторін договір передбачає нарахування плати за користування вагонами за межами України за весь час з моменту передачі вагону на інозалізницю на прикордонній станції до моменту прийому вагону на прикордонній станції України, тобто з моменту передачі вагону з вантажем за кордон і до моменту його повернення після вивантаження вантажу за кордоном у порожньому стані в Україну. Підтвердженням вищезазначеної тези є і підпункт 2.2.10 договору, у якому передбачений обов'язок відповідача сприяти своєчасному поверненню із-за кордону вагонів власності Державних підприємств "Дарницький вагоноремонтний завод" і "Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів".

З метою досудового врегулювання господарського спору щодо неналежного виконання ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" своїх зобовязань за договором №2329/1261-2012 від 29 грудня 2012 року, позивачем 27 листопада 2015 року №УТЛЦ-15/419 від 13 листопада 2015 року було направлено на адресу відповідача претензію про оплату наданих послуг та погашення існуючої заборгованості в розмірі 134 283,52 грн. /а.с.83-89/.

Претензію від 13 листопада 2015 року №УТЛЦ-15/419 відповідачем залишено без відповіді та задоволення. Не проведення відповідачем розрахунків з позивачем, а також існування суми боргу в розмірі 131 664,64 грн. виступили підставою для звернення ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" до господарського суду Волинської області з відповідним позовом.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши позовні вимоги, з огляду на укладення між ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" та ПАТ "Українська залізниця" в особі філії "Центр транспортної логістики" договору №2329/1261-2012 від 29 грудня 2012 року про надання послуг з організації перевезень вантажів у власник на піввагонах, надання на виконання його умов відповідачу послуг вартістю 133890,78 грн., їх отримання ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" та не проведення при цьому всіх належних розрахунків і платежів, існування заборгованості в розмірі 131 664,64 грн., оскільки частину було сплачено, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про повну підтвердженість та підставність предявлених до ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" позовних вимог належними та допустимими доказами.

У відповідності до положень статей 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Законом щодо окремих видів зобовязань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 4.3 договору №2329/1261-2012 від 29 грудня 2012 року про надання послуг з організації перевезень вантажів у власник на піввагонах сторонами було визначена відповідальність боржника за несвоєчасне виконання зобовязань в частині оплати наданих послуг у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми боргу за кожен день прострочення платежу. Відповідач зобовязання щодо оплати послуг з організації перевезення вантажів не виконав, тому сплата пені є його договірним зобовязанням.

Враховуючи викладені положення договору та наявний факт прострочення відповідачем отриманих послуг, позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення суми основного боргу 145 374,34 грн. було включено до ціни позову вимоги щодо стягнення з ДП "Камінь-Каширське лісове господарство" 13709,70 грн. пені, нарахованої за несвоєчасне виконання грошових зобовязань в частині проведення належних розрахунків по оплаті наданих послуг (за період з 09 жовтня 2015 року по 29 березня 2016 року).

Колегією суддів перевірено здійснений позивачем розрахунок пені та встановлено, що він є арифметично вірним, відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства. Відтак, правомірною до стягнення є пеня в сумі 13709,70 грн. за період з 09 жовтня 2015 року по 29 березня 2016 року.

Апеляційною інстанцією не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву та у апеляційній скарзі, про те, що позивачем пропущено строки позовної давності на звернення до суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це встановлений законом строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У цивільному праві застосовують два види строків позовної давності: а) загальні; б) спеціальні.

Загальні строки позовної давності поширюються на всі цивільні правовідносини. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Оскільки укладений між сторонами даної справи договір є договором про надання послуг транспортного експедирування, то на ці правовідносини поширюються загальні строки позовної давності тривалістю у три роки.

Отже, позивачем не було пропущено строків позовної давності при зверненні до суду.

Посилання апелянта на той факт, що ним у відповідності до умов договору було вчасно і належним чином виконано обов'язки щодо повернення вагону із-за кордону, так як на виконання умов договору відповідачем була надіслана інструкція по його поверненню вантажоодержувачу є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 2.2.11 договору при організації перевезень за межі України замовник зобов'язаний надавати вантажоодержувачам інструкції щодо повернення вагонів на територію України за перевізними документами, якщо не встановлено іншого порядку.

04 вересня 2014 року Державним підприємством "Камінь-Каширське лісове господарство" на виконання підпунктів 2.2.10-2.2.11 договору була відправлена електронним листом інструкція щодо повернення вагону на територію України за перевізними документами одержувачу вантажу за контрактом №2-V-KK фірмі UAB "Voltensa" (Литва), що підтверджується витягом із електронної адреси підприємства.

17 вересня 2015 року після отримання в електронному варіанті від основного виконавця листа №УТЛЦ-10/2507 відповідачу стало відомо, що вагон №65786584, який в серпні 2014 року було відправлено зі станції Камінь-Каширський на станцію Драугисте для фірми UAB "Voltensa" з вантажем деревина паливна для технологічних потреб соснова, знаходиться на станції призначення Драугисте.

18 вересня 2015 року апелянтом було повторно направлено UAB "Voltensa" інструкцію на повернення із-за кордону вагону, що підтверджується витягом із електронної адреси підприємства.

Також було направлено лист запит про надання інформації про причини затримки вагону за межами України, на який було надано відповідь про те, що не було дозволу власника вагону на його відправлення зі станції Драугисте (ЛГ) /а.с. 158-159/.

Пунктом 4.6 Договору передбачено, що сторона, яка залучила третю особу до виконання свого зобов'язання за цим договором, несе перед іншими сторонами відповідальність за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань цією третьою особою, як за свої власні.

Таким чином, відповідальність за несвоєчасне повернення вагону зі станції Драугисте (ЛГ) повинно нести саме Державне підприємство "Камінь-Каширське лісове господарство".

Доводи апелянта стосовно того, що позивачем при розгляді справи не надано доказів про те, що вагон №65786584 знаходився в робочому стані спростовуються наявним в матеріалах справи листом філії "ГІОЦ" ПАТ "Укрзалізниця" від 03 червня 2016 року №ГІОЦ-12/2643 /а.с.200-201/.

Інші доводи скаржника не заслуговують на увагу, оскільки їм була надана вичерпна правова оцінка судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів, які відповідно до статей 33, 34 ГПК України засвідчують певні обставини і на яких ґрунтується висновок суду.

Відповідно до пункту 1 статті 103 Господарського процесуального кодексу України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення.

Враховуючи вищевикладені обставини справи та зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 99, 101, 103, 105 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 06.06.16 року у справі №903/287/16 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства "Камінь-Каширське лісове господарство" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Справу № 903/287/16 повернути господарському суду Волинської області.

Головуючий суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Дужич С.П.

Суддя Саврій В.А.