донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

17.08.2016 справа №908/1329/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого:ОСОБА_1
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився,
від відповідача:не з'явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуМіського комунального підприємства "Основаніє", м. Запоріжжя,

на рішення господарського суду Запорізької області

від08.06.2016 (повне рішення складено 10.06.2016)

по справі№ 908/1329/16

за позовомМіського комунального підприємства "Основаніє", м. Запоріжжя,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міські комунікаційні системи", м. Запоріжжя,
простягнення 9 825, 42 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Запорізької області (суддя Кагітіна Л. П.) від 08.06.2016 по справі № 908/1329/16 в задоволенні позовних вимог Міського комунального підприємства «Основаніє», м. Запоріжжя (далі МКП «Основаніє»), до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міські комунікаційні системи», м. Запоріжжя (далі ТОВ «МКС»), про стягнення з останнього 9 825, 42 грн. відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, МКП «Основаніє» звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій рішення господарського суду Запорізької області від 08.06.2016 по справі № 908/1329/16 просить скасувати, посилаючись на порушення господарським судом норм матеріального права.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.07.2016 (головуючий суддя Колядко Т. М., судді Ломовцева Н. В., Стойка О. В.) апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 17.08.2016.

У звязку із перебуванням у відпустці судді члена колегії Стойки О. В. на дату слухання справи, розпорядженням керівника Донецького апеляційного господарського суду № 999 від 15.08.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 908/1329/16, за результатами якого визначено колегію суддів у складі: головуючий Колядко Т. М., судді Ломовцева Н. В., Скакун О. А.

Від ТОВ «МКС» до Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив, в якому відповідач просить рішення господарського суду по зазначеній справі залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення; крім того відповідач просить розглянути справу за відсутності його представника.

В судове засідання 17.08.2016 представник позивача також не зявився, про час та місце розгляду справи позивач був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 154).

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Як правильно встановлено господарським судом та підтверджується матеріалами справи, між ТОВ «МКС» та МКП «Основаніє» (Субдистрибютор) укладено договір № 2308-ППД на передачу прав дистрибютора від 23.08.2013 (далі Договір), відповідно до п. 2.1 якого ТОВ «МКС», як Генеральний Дистрибютор ПК, на умовах, обумовлених у цьому Договорі, передає Субдистрибютору частину прав на самостійне користування та продаж права користування потенційним споживачам Продуктом на Території реалізації, в частині функціоналів, що забезпечують нарахування вартості комунальних послуг, облік та систематизацію платежів населення.

Згідно з п. 1.1 Договору Продукт в цьому Договорі це частина Програмного комплексу «Розрахунок комунальних платежів. ОСОБА_4, 2013» (далі за текстом ПК), забезпечений необхідним технічним устаткуванням, що має торгову марку «Інформаційні комунальні системи», що забезпечує роботу функціоналів ПК, визначених в п. 2.1 Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору Винагорода ТОВ «МКС» за надання Субдистрибютору прав за цим Договором визначається без урахування ПДВ (Підприємство не є платником ПДВ), та встановлюється у розмірі 0, 8% від грошових коштів, фактично сплачених населенням (споживачами) за надані Субдистрибютором та кінцевими споживачами Продукту комунальні послуги протягом звітного місяця, що обліковуються і нараховуються за допомогою Програмного комплексу «Розрахунок комунальних платежів. ОСОБА_4, 2013», і оплачує їх на умовах, визначених цим Договором. Ціна використання Продукту протягом терміну дії цього Договору може змінюватися за згодою Сторін, що оформляється додатковою угодою (п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 5.1 Договору оплата за цим договором здійснюється Субдистрибютором щомісяця самостійно до 15 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 13.1 Договору цей Договір набуває чинності з 31.08.2013 і діє до 31.12.2020 включно, а щодо фінансових зобовязань до повного виконання їх Сторонами.

У подальшому сторонами укладено додаткові угоди до Договору щодо визначення Продукту в розумінні п. 1.1 Договору.

Додатковою угодою № 2 до Договору від 14.04.2014 сторони змінили розмір винагороди «МКС», встановивши її розмір 0, 7 % від зазначених грошових коштів.

Господарським судом першої інстанції зроблено правильний висновок що спірний Договір є договором про надання послуг.

Під час розгляду справи в першій інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Державною фінансовою інспекцією в Запорізькій області було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності МКП «Основаніє» за період з 01.05.2013 по 31.05.2015. За результатами зазначеної перевірки було складено акт № 06-21/9 від 22.09.2015, в якому зазначено, зокрема, що: «згідно з актами приймання-здачі наданих послуг МКП «Основаніє» за договором від 23.08.2013 № 2308-ППД прийнято від ТОВ «МКС» послуг на загальну суму 5 387 381, 49 грн., в тому числі серпень-грудень 2013 року 2 089 298, 30 грн., січень-травень 2014 року 3 298 083, 19 грн. Станом на 31.05.2015 за зазначеним договором не оплачені МКП «Основаніє» послуги у загальній сумі 1 768 628, 39 грн. борг за березень-травень 2014 року… В порушення п. 2.5 договору від 23.08.2013 № 23/8-1П, п. 4.1 договору від 23.08.2013 № 2308-ППД, ст. 193 Господарського кодексу України вартість послуг за цими договорами у вересні 2013 року травні 2014 року завищена на загальну суму 15 710, 91 грн. (за рахунок включення до розрахунку суми проведених взаємозаліків), в тому числі: за договором від 23.08.2013 № 23/8-1П на 5 885, 48 грн., за договором від 23.08.2013 № 2308-ППД на 9 825, 43 грн… Внаслідок оплати завищеної вартості послуг МКП «Основаніє» завдано збитків у загальній сумі 12 704, 81 грн. та кредиторська заборгованість станом на 31.05.2015 завищена на 2 970, 10 грн.»

З огляду на зазначене, позивач звернувся до господарського суду про стягнення з ТОВ «МКС» суми 9 825, 42 грн. Зазначені грошові кошти МКП «Основаніє», посилаючись на ст. 1212 Цивільного кодексу України, в позовній заяві визначає як безпідставно отримані відповідачем.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком господарського суду першої інстанції щодо неможливості застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України до зазначених господарських відносин з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Зі змісту вказаної вище норми вбачається, що для з'ясування, чи набула особа відповідного зобов'язання, визначеного ст. 1212 Цивільного кодексу України, необхідно встановити обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов'язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього підстав.

У даному випадку правовідносини між позивачем та відповідачем виникли на підставі Договору на передачу прав дистрибютора № 2308-ППД від 23.08.2013, в якому сторони вільно на власний розсуд визначили вартість послуг, що передаються.

В матеріалах справи наявні акти приймання-передачі наданих послуг за Договором на загальну суму 1 188 557, 75 грн., які оформлено без будь-яких зауважень і претензій, підписано сторонами та які відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (№ 1/1 від 30.09.2013 на суму 150 884, 28 грн., № 4/1 від 31.10.2013 на суму 154 415,46 грн.; № 6/1 від 30.11.2013 на суму 153 957, 25 грн.; № 8/1 від 31.12.2013 на суму 140 911, 56 грн.; № 2/1 від 31.01.2014 на суму 121 982, 96 грн.; № 4/1 від 28.02.2014 на суму 117471,72 грн.; № 6/1 від 31.03.2014 на суму 126 647, 60 грн.; № 8/1 від 30.04.2014 на суму 108 764,38 грн.; № 10/1 від 31.05.2014 на суму 113 522, 54 грн.).

Також матеріали справи містять копії платіжних доручень як докази часткової оплати наданих послуг за Дговором (№ 6029 від 08.10.2013 на суму 150 884, 28 грн., № 7273 від 05.12.2013 на суму 150 00, 00 грн., № 7479 від 16.12.2013 на суму 92 864, 46 грн., № 1594 від 30.01.2014 на суму 1 128 135, 01 грн., № 1261 від 04.04.2014 на суму 200 000, 00 грн., № 1703 від 21.05.2014 на суму 50 374, 42 грн., на загальну суму 1 637 258, 17 грн.).

Крім того, факт надання відповідачем послуг позивачу за вказаним Договором у спірному періоді (вересень 2013 року травень 2014 року) підтверджується рішеннями господарського суду у справах № 908/1391/14 від 21.05.2014 та № 908/2935/15 від 12.08.2015, що набрали законної сили, та відповідно до ч. 2 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, не потребує доказування при розгляді цієї справи.

Так, рішенням господарського суду Запорізької області від 21.05.2014 у справі № 908/1391/14 встановлено, що ТОВ «МКС» за договором № 2308-ППД від 23.08.2013 за період вересень 2013 року по березень 2014 року надано МКП «Основаніє» послуги на загальну суму 3 568 378, 68 грн., останнім послуги оплачені лише в сумі 1 586 883, 75 грн., внаслідок чого зазначеним рішенням господарського суду стягнуто з МКП «Основаніє» 1 981 494, 93 грн.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 12.08.2015 у справі № 908/2935/15, частково зміненим постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20.10.2015 в частині стягнення 3% річних, стягнуто з МКП «Основаніє» на користь ТОВ «МКС» заборгованість за договором № 2308-ППД на передачу прав дистрибютора від 23.08.2013 за період з березня по травень 2014 року в розмірі 1 768 628, 39 грн., 4 411, 65 грн. 3% річних, 636 221, 84 грн. інфляційних втрат, 102 588, 41 грн. штрафу.

Грошові кошти в сумі 9 825, 42 грн. були перераховані на виконання Договору, який, як правильно визначено господарським судом, не є нікчемним або неукладеним, не визнавався судом недійсним, на момент перерахування зазначених коштів був чинним.

Зі змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що зазначена норма застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в Постановах Верховного Суду України від 24.09.14 у справі № 6-122 цс14, від 25.02.2015 у справі № 3-11гс15.

Таким чином грошові кошти в розмірі 9 825, 42 грн. не можуть бути стягнуті з ТОВ «МКС» на підстав ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Зазначені грошові кошти МКП «Основаніє», посилаючись на ст. 906 Цивільного кодексу України, в позовній заяві визначає також як збитки, завдані йому відповідачем.

Господарський суд дійшов правильного висновку, що зазначена сума не є збитками, і стягненню з відповідача не підлягає, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 906 Цивільного кодексу України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 Господарського кодексу України, є правопорушення, що включає в себе: протиправну поведінку особи, яка заподіяла збитки; наявність шкоди (збитки); причинний звязок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина. Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.

Позивачем не доведено, що 9 825, 42 грн. є збитками в розумінні ст. 224 Господарського кодексу України.

МКП «Основаніє» також не доведено та матеріали справи не містять доказів порушення відповідачем зобовязань за Договором.

З огляду на зазначене, спірна сума не підлягає стягненню з відповідача на підставі ст. 906 Цивільного кодексу України.

В обґрунтування своїх доводів з приводу того, що вартість наданих відповідачем послуг є завищеною на спірну суму, позивач послався на Акт ревізії державної фінансової інспекції в Запорізькій області № 06-21/9 від 22.09.2015, який правомірно не прийнято господарським судом як підставу для стягнення з відповідача 9 825, 42 грн.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» основними завданнями органу є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообовязкового державного соціального страхування, бюджетних установах і субєктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, за діяльністю субєктів господарської діяльності незалежно від форми власності тощо.

Відповідно до ст. 4 зазначеного Закону інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Положенням про Державну фінансову інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 23 квітня 2011 року N 499/2011, передбачено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів; застосовує заходи впливу за порушення бюджетного законодавства, накладає стягнення, санкції до осіб, винних у порушенні законодавства; передає правоохоронним органам матеріали ревізій у разі встановлення порушень законодавства, що передбачають кримінальну відповідальність або містять ознаки корупційних діянь; інформує правоохоронні органи про факти інших виявлених порушень законодавства (пп. 4 п. 4 Положення).

Таким чином, акт ревізії лише фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась, та може бути підставою для вжиття Державною фінансовою інспекцією відповідних засобів реагування.

Виявлені Державною фінансовою інспекцією порушення не можуть змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду першої інстанції, що результати ревізії не є підставою для стягнення з відповідача 9 825, 42 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не наведено належних підстав та не надано відповідних доказів для задоволення позовних вимог про стягнення з ТОВ «МКС» суми 9 825, 42 грн.

Доводи апеляційної скарги висновків, викладених в рішенні господарського суду Запорізької області від 08.06.2016 по справі № 908/1329/16, не спростовують, а тому зазначене рішення підлягає залишенню без змін, апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міського комунального підприємства "Основаніє", м. Запоріжжя, на рішення господарського суду Запорізької області від 08.06.2016 по справі № 908/1329/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 08.06.2016 по справі № 908/1329/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Т.М. Колядко

Судді: О.А. Скакун

ОСОБА_3

Надруковано 5прим.:

1 - позивачу

1 - відповідачу

1 - у справу

1 - ГСЗО

1 - ДАГС