РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016Справа №910/11332/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Промжитлобуд»

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробничий комплекс «Сервіт»

Про стягнення 38 244,55 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Яременко В.Д. представник за довіреністю № б/н від 04.01.16.

Від відповідача: Литвиненко М.В. представник за довіреністю № 70/2015 від 26.08.15.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Промжитлобуд» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробничий комплекс «Сервіт» (далі - відповідач) про стягнення 38 244,55 грн., а саме: 48 001,26 грн. - основного боргу, 11 904,31 грн. - пені, 24 292,62 грн. - інфляційних втрат, 2 047,62 грн. - 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.16. порушено провадження у справі № 910/11332/16 та призначено її до розгляду на 19.07.16.

13.07.16. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві.

В судових засіданнях 19.07.16., 02.08.16. на підставі ч. 3 ст. 77 ГПК україни оголошувались перерви до 02.08.16., 04.08.16.

В судовому засіданні 04.08.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 04.08.16. проти позову заперечував.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/11332/16.

В судовому засіданні 04.08.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.14. між позивачем та відповідачем було укладено договір субпідряду № 04-06/2014 на виконання робіт з влаштування теплової мережі, господарчо-питного водопроводу» господарчо-побутової та дощової каналізації, індивідуального теплового пункту на об'єкті: «Реконструкція гуртожитку з переобладнанням піл житловий будинок з поквартирним заселенням з влаштуванням надбудови та прибудови на вул. Гарматній, 20 у Солом'янському районі м. Києва (прибудований будинок -1 черга)».

04.06.14. між позивачем (далі - Виконавець) та відповідачем (далі - замовник) було укладено Договір № ГП-04-06/2014/1 (далі - Договір), у відповідності до умов якого (ст. 1) для забезпечення належного виконання Замовником зобов'язань за договором субпідряду № 04-06/2014 від « 04» червня 2014 року робіт з влаштування теплової мережі, господарчо-питного водопроводу» господарчо-побутової та дощової каналізації, індивідуального теплового пункту на об'єкті: «Реконструкція гуртожитку з переобладнанням піл житловий будинок з поквартирним заселенням з влаштуванням надбудови та прибудови на вул. Гарматній, 20 у Солом'янському районі м. Києва (прибудований будинок -1 черга)», (надалі - Об'єкт), Виконавець зобов'язується надати наступні Роботи, а саме: здача Виконавцем результатів робіт, що виконані Замовником представникам замовнику будівництва; проведення робіт по зведенню та перенесенню огороджуючих конструкцій будівельного майданчика, проведення їх ремонту та заміни; виконання робіт із встановлення конструкцій та обладнання для освітлення будівельного майданчика; виконання робіт по підтриманню належного санітарного стану будівельного майданчика; виконання робіт із влаштування, переміщення, ремонту тимчасових доріг на будівельному майданчику; виконання робіт необхідних для складування матеріалів Замовника на території Об'єкту; виконання робіт для забезпечення благоустрою і утримання будівельного майданчика на Об'єкті; виконання розмітки згідно технічних завдань; виконання робіт по прибиранню встановленню контейнерів і вивезенню побутового сміття з Об'єкту (далі - Роботи), а Замовник зобов'язується прийняти та оплатити надані Виконавцем Роботи; забезпечити охорону об'єкта та матеріальних цінностей Замовника на підставі акту передачі під охорону; забезпечення точками підключення до водопостачання та електроенергії; забезпечення санітарними кабінками на території будівельного майданчика. Даний договір жодним чином не змінює, не доповнює та не скасовує правовідносини, що виникли між Сторонами відповідно до укладеного між ними Договору субпідряду.

Ціна складається із вартості наданих послуг протягом дії даного Договору, але не менше 5,0 % від вартості договору субпідряду № 04-06/2014 від « 04» червня 2014 року виходячи із обсягу виконання робіт за Договором субпідряду. Розрахунки між Сторонами здійснюються в безготівковій форм (ст. 2 Договору).

Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 Договору, він набуває чинності з моменту його підписання та є чинним протягом дії договору субпідряду № 04-06/2014 від 04.06.14. і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за даним Договором.

У відповідності до наявних в матеріалах справи, підписаних сторонами та скріплених їх печатками актів надання послуг за Договором № ГП-04-06/2014/1 від 04.06.14. позивачем було надано відповідачу «генпідрядних послуг по об'єкту Гарматна, 20 реконструкція гуртожитку 5%» на загальну суму 647 472,10 грн.

З них відповідачем було погашено 419 470,84 грн. заборгованості (на підставі здійснених платежів та укладення з позивачем угод про зарахування зустрічних однорідних вимог).

Несплаченим, за твердженням позивача, залишився лише акт № 60 від 31.12.14. на суму 48 001,26 грн.

Спір у справі виник в зв'язку з неоплатою відповідачем грошових коштів за вказаним актом.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.12. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно з ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією із підстав виникнення зобов'язань та обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту (ст. 846 ЦК України).

Відповідно до ст. 854 Цивільного кодексу України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Заперечуючи проти позову відповідач вказує на те, що позивачем вимога про оплату робіт за актом № 60 від 31.12.14. не направлялась.

Разом з тим, суд зауважує, що відповідач був присутній в усіх судових засіданнях по справі № 910/11332/16 та був обізнаний про вимоги позивача щодо сплати 48 001,26 грн. заборгованості, отже не був позбавлений права сплатити позивачу належні до сплати грошові кошти за Договором у вказаному розмірі після звернення позивача з даним позовом до суду після того, як став обізнаним про вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Промжитлобуд».

При цьому, відповідач підписав акт № 60 ще 31.12.14. без заперечень та зауважень та був обізнаний про необхідність його оплатити.

Отже, суд дійшов висновку, що строк оплати за актом № 60 ще 31.12.14. є таким, що настав.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 48 001,26 грн. за актом № 60 від 31.12.14.

Крім того, позивач на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України просить суд стягнути з відповідача на свою користь 24 292,62 грн. - інфляційних втрат, 2 047,62 грн. - 3% річних та на підставі п. 7.2 Договору 11 904,31 грн. - пені.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 7.2 Договору, за порушення строків оплати наданих Робіт Замовник сплачує на користь Виконавця пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від неоплаченої суми за кожен день затримки.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Періодом для нарахування 3% річних та інфляційних втрат позивачем вказано з 01.01.15. по 03.06.16., періодом для нарахування пені позивачем вказано з 01.01.15. по 30.06.15.

Разом з тим, позивач звернувся з позовом до суду 16.06.16., заявивши відповідачу про необхідність сплатити наявну заборгованість.

При цьому, з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Оскільки прострочення відповідача в межах заявлених позивачем періодів не настало, то підстави для стягнення 3% річних, пені та інфляційних втрат відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині є такими, що задоволенню не підлягають.

Частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. У такому застосуванні суду слід виходити з широкого розуміння даної норми, маючи на увазі, що передбачені нею наслідки можуть наставати і в разі неправомірної бездіяльності винної особи, яка не вжила заходів до поновлення порушених нею прав і законних інтересів іншої особи (зокрема, ухилялася від задоволення її заснованих на законі вимог), що змусило останню звернутися за судовим захистом (п. 4.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.13. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України).

Отже, відповідно до положень ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору в мінімальному розмірі 1 378,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проектно-виробничий комплекс «Сервіт» (01054, м. Київ, вул. Тургенєвська, б. 22А; ідентифікаційний код 39074813) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельна компанія «Промжитлобуд» (04073, м. Київ, вул. Сирецька, 27-А; ідентифікаційний код 37044064) 48 001 (сорок вісім тисяч одну) грн. 26 коп. - основного боргу та 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.08.16.

Суддя Т.М. Ващенко