КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2016 р. Справа№ 927/1446/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивача не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідач-1 ОСОБА_2 дов. від 03.11.2015 №954;

відповідач -2 не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

відповідач-3 не з'явився, про день, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином;

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача ТОВ "Понори"

на Рішення Господарського суду Чернігівської області

від 18.02.2016

у справі № 927/1446/15 (суддя Кушнір І.В.)

за позовом ТОВ "Понори"

до відповідача-1 ФОП ОСОБА_3

відповідача-2 Понорівської сільської ради Талаївського

району Чернігівської області

відповідача-3 Головного територіального управління юстиції в

Чернігівській області

про 1. визнання незаконним та скасування рішення

Понорівської сільської ради Талалаївського району

Чернігівської області, прийнятого 28.11.2013

на двадцять другій сесії Понорівської сільської ради

шостого скликання;

2. визнання незаконним та скасування рішення

Понорівської сільської ради Талалаївського району

Чернігівської області, прийнятого 21.10.2014

на тридцятій сесії Понорівської сільської ради

шостого скликання;

3. визнання недійсним Договору оренди земельної

ділянки №б/н від 11.11.2014;

4. скасування державної реєстрації права оренди

на земельну ділянку.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "Понори" звернувся до відповідача-1 Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та відповідача-2 Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області про:

1) визнання незаконним та скасування Рішення Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на двадцять другій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 28.11.2013;

2) визнання незаконним та скасування Рішення Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на тридцятій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 21.10.2014;

3) визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки №б/н від 11.11.2014 площею 0,0205га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладений між Понорівською сільською радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3;

4) скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 18.02.2016 №927/1446/15 провадження у справі в частині скасування державної реєстрації права оренди ФОП ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1, припинено, у визнанні незаконними та скасуванні Рішень Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на двадцять другій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 28.11.2013, "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на тридцятій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 21.10.2014, а також у визнанні недійсним Договору оренди землі від 11.11.2014 площею 0,0205га, кадастровий номер НОМЕР_1, укладеного між Понорівською сільською радою та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, відмовлено, як заявлених необґрунтовано.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ТОВ "Понори" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.02.2016 №927/1446/15 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями КАГС від 11.03.2016 № 927/1446/15, для розгляду даної апеляційної скарги було сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Майданевича А.Г., суддів:Михальської Ю.Б., Федорчука Р.В.

За Ухвалою КАГС від 12.03.2016 № 927/1446/15 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача ТОВ "Понори" на Рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.02.2016 № 927/1446/15 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г., судді: Михальська Ю.Б., Федорчук Р.В.) та призначено судове засідання.

За Розпорядженням керівника апарату КАГС від 13.04.2016 №09-52/888/16, у зв'язку із перебуванням головуючого судді Майданевича А.Г. на лікарняному, дану справу було передано на повторний автоматизований розподіл.

За Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2016 № 927/1446/15, для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л.

Ухвалою КАГС від 14.04.2016 № 927/1446/15 прийнято апеляційну скаргу позивача до свого провадження вищеназваним складом колегії суддів та призначено судове засідання.

Під час апеляційного перегляду даної справи склад колегії суддів неодноразово змінювався.

За Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів КАГС від 19.07.2016, у зв'язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. у черговій відпустці, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, було здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів, за наслідком якої сформовано склад колегії: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Отрюх Б.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою КАГС від 19.07.16 апеляційну скаргу позивача ТОВ "Понори" прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Ільєнок Т.В., судді: Отрюх Б.В., Михальська Ю.Б.

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново.

Присутнім сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, їх права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України. (Зафіксовано Протоколом судового засідання від 19.07.2016)

У судове засідання від 04.08.2016 представники позивача, відповідача-2, відповідача-3 не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Про належне повідомлення позивача свідчить підпис його представника - Лавріненка І.А. на Розписці сторін про відкладення розгляду даної справи від 26.07.2016 на 04.08.2016 та Протокол судового засідання від 26.07.2016.

Під час апеляційного перегляду даної справи від відповідача-2 Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області неодноразово надходило Клопотання про апеляційний перегляд даної справи за відсутності його представника. Відповідач-2 за своїм Відзивом просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, Рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.02.2016 № 927/1446/15 без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Під час дослідження питання причин відсутності в процесі апеляційного перегляду даної справи представника відповідача-3 Реєстраційної служби Талалаївського районного управління юстиції, колегією суддів було встановлено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2016 № 99 "Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги" Реєстраційну службу Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області було ліквідовано, як юридичну особу публічного права.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про припинення провадження у справі на підставі п. 6 ч.1 ст.80 ГПК України відносно відповідача - 3 Реєстраційної служби Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області, у зв'язку з ліквідацією останнього, як юридичної особи публічного права.

Колегією суддів прийнято до уваги, що згідно до п. 2 вищевказаної Постанови КМУ, відділи державної виконавчої служби та відділи державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції включено до структури відповідних Головних територіальних управлінь юстиції.

Виконання функцій з державної реєстрації громадських об'єднань, їх відокремлених підрозділів, громадських об'єднань, що не мають статусу юридичної особи, місцевих та первинних професійних спілок, їх організацій та об'єднань, структурних утворень політичних партій, регіональних (місцевих) творчих спілок, територіальних осередків всеукраїнських творчих спілок, місцевих організацій роботодавців та їх об'єднань, з підтвердження всеукраїнського статусу громадського об'єднання покладено на відповідні Головні територіальні управління юстиції, тобто функції щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно віднесено до Головних територіальних управлінь юстиції.

Слід зауважити на тому, що Постанова КМУ від 11.02.2016 № 99 "Про реформування територіальних органів Міністерства юстиції та розвиток системи надання безоплатної правової допомоги" була прийнята та вступила в законну до прийняття оскаржуваного Рішення Господарським судом Чернігівської області від 18.02.2016 №927/1446/15.

З огляду на вищенаведене, колегією суддів за Ухвалою КАГС від 26.07.2016 №927/1446/15 припинено апеляційне провадження у даній справі відносно відповідача-3 Реєстраційної служби Талаївського районного управління юстиції Чернігівської області у зв'язку з ліквідацією на підставі п. 6 ч.1 ст.80 ГПК України; залучено за ініціативою суду до участі у справі належного відповідача-3 Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області на підставі ст. 24 ГПК України.

До судового засідання від 04.08.2016 від відповідача-3 Головного територіального управління юстиції надійшло клопотання про розгляд даної справи без його участі.

Враховуючи, що присутній представник відповідача-1 не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутності представників позивача, відповідача-2, -3, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ТОВ "Понори" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.02.2016 №927/1446/15 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як фізична особа-підприємець 03.11.2008 (Свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серія НОМЕР_2).

26.11.2013 відповідач-1 (Фізична особа - підприємець ОСОБА_3) звернулась до сільського голови Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області Дупи А.П. із Заявою про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду під комерційну діяльність (під магазином), орієнтовною площею 0,06 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на двадцять другій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 28.11.2013, ОСОБА_3 надано Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель комунальної власності Понорівської сільської ради для комерційного використання (під магазином), яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, орієнтовною площею 0,06 га.

20.10.2014 Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернулась до в.о.сільського голови Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області Пустовар Л.М. із Заявою про затвердження Проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0205 га.

Рішенням Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду", прийнятого на тридцятій сесії Понорівської сільської ради шостого скликання 21.10.2014, затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ФОП ОСОБА_3 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі по АДРЕСА_1 площею 0,0205 га, та передано в оренду ОСОБА_3 земельну ділянку, яка знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 розміром 0,0205 га для розміщення торгівлі строком на 15 років.

11 листопада 2014 року між Понорівською сільською радою Талалаївського району Чернігівської області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендар) укладено Договір оренди землі (далі - Договір).

Відповідно до п. 1. Договору Орендодавець (Відповідач-2) на підставі Рішення від 21.10.2014 (30 сесія 6 скликання) надає, а Орендар (Відповідач-1) приймає у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі, що використовується в комерційних цілях, яка знаходиться у АДРЕСА_1.

Згідно з п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1 загальною площею 0,0205 га.

Згідно з п. 8 Договору він укладений на 15 років.

В матеріалах справи містяться копії Плану земельної ділянки, кадастрового плану земельної ділянки, Акту визначення в натурі (на місцевості) зовнішніх меж земельної ділянки.

Вищевказана земельна ділянка передана Відповідачем-2 Відповідачу-1 за Актом приймання-передачі земельної ділянки від 11.11.2014.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 03, Державним реєстратором Мань Вітою Володимирівною, Реєстраційна служба Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області, 03.12.2014 зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Орендар - ФОП ОСОБА_3, Орендодавець - Понорівська сільська рада, підстава виникнення іншого речового права - Договір оренди землі від 11.11.2014, укладений між Понорівською сільською радою та ФОП ОСОБА_3

Позивач, вважаючи вищевказані Рішення, Договір оренди землі та державну реєстрацію права оренди відповідача-1 незаконними та такими, що порушують його права, звернувся з зазначеним позовом про визнання незаконними та скасування названих Рішень сільради, визнання недійсним Договору оренди землі та скасування державної реєстрації права оренди ФОП ОСОБА_10

Суд першої інстанції, примаючи рішення по даній справі про відмову у задоволенні позовних вимог, виходив з наступного.

Згідно ч.2 ст.16 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 26.11.2013, укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.124 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин 26.11.2013:

1. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

2. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

3. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Згідно з ч.1, абз.2 ч.2 ст.134 даного Кодексу:

1. Земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об'єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

2. Не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб."

Так, місцевим господарським судом досліджено, що з вищевказаної Заяви Відповідача-1 від 26.11.2013 про надання дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та відповідного Рішення Відповідача-2 про надання такого дозволу від 28.11.2013 вбачається, що вимагався та надавався Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду із земель комунальної власності Понорівської сільської ради для комерційного використання (під магазином) орієнтовною площею 0,06 га.

Тобто, фактично цільове призначення земельної ділянки було пов'язано з використанням та обслуговування вже збудованої та розташованої на цій земельній ділянці будівлі магазину.

Разом з тим, з вищевказаної Заяви Відповідача-1 від 20.10.2014 про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та відповідного п.1 Рішення Відповідача-2 від 21.10.2014 про затвердження такого проекту із землеустрою вбачається, що фактично було затверджено Проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі площею 0,0205 га.

Тобто, на відміну від попередньої Заяви та Рішення, в даному випадку, до цільового призначення вже добавлені будівництво та обслуговування невідомої кількості нових будівель за відсутності конкретизації, чи обслуговування буде лише новозбудованих будівель, чи і тих, що вже знаходяться на цій земельній ділянці.

В свою чергу, запланована площа земельної ділянки зменшилася практично втричі.

Крім того, пунктом 2 зазначеного Рішення від 21.10.2014 відповідачем-2 передано в оренду спірну земельну ділянку вже з цільовим призначенням: для розміщення торгівлі.

При цьому, що розуміється під поняттям "розміщення" та поняттям "торгівлі" (будівництво нових чи використання та експлуатація наявних об'єктів, яких саме об'єктів: будівель - об'єктів нерухомості, кіосків - малих архітектурних форм, прилавків чи торгівлі з машини або причіпка тощо) з рішення не вбачається.

В п.1 спірного Договору оренди землі від 11.11.2014 зазначено, що передається у строкове платне користування земельна ділянка несільськогосподарського призначення - земля що використовується в комерційних цілях.

Відповідно до п.3 Договору на земельній ділянці знаходиться магазин продовольчих товарів.

У п.14 Договору зазначено, що земельна ділянка передається в оренду для обслуговування магазину продовольчих товарів.

Разом з тим, вже в п.15 зазначено, що цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

З викладеного вбачається, що Відповідач-1 та Відповідач-2 фактично розпочавши процедуру оформлення передачі в оренду спірної земельної ділянки без проведення аукціону з підстав знаходження на цій земельній ділянці будівлі нерухомості, в подальшому змінили ціль отримання цієї ділянки вже в будівництво та обслуговування будівель торгівлі та розміщення торгівлі.

При цьому, ці застосовані нові формулювання цілі передачі в оренду земельної ділянки не дають змоги дійти чіткого та однозначного висновку, чи взагалі залишилася при прийнятті другого спірного Рішення Відповідача-2 від 21.10.2014 першопочаткова ціль передачі, визначена першим спірним рішенням Відповідача-2 від 28.11.2013, а саме обслуговування лише вже наявної на земельній ділянці будівлі магазину.

В свою чергу, в спірному Договорі оренди фактично названі обидві цілі.

Разом з тим, ні Відповідачем-1, ні Відповідачем-2 не представлено суду доказів, що ч.2 ст.134 Земельного кодексу України передбачає можливість надання без продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельних ділянок державної чи комунальної власності фізичним чи юридичним особам саме для будівництва об'єктів торгівлі, як не представлено і доказів, що ст.ст.123,124 Земельного кодексу України передбачають можливість зміни цілі отримання земельної ділянки, визначеної рішенням про дозвіл розробки проекту землеустрою, при розробці та затвердженні такого проекту.

Крім того, вищевказана ч.3 ст.124 Земельного кодексу України передбачає, що в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу здійснюється передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу."

Згідно з абз.2 ч.2 ст.134 даного Кодексу, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб."

З системного аналізу цих двох статей вбачається, що в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, та без продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) отримати в оренду земельні ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть лише саме власники і лише розташованих на даних земельних ділянках об'єктів саме нерухомого майна (будівель, споруд).

Згідно з ч.1 ст.182 Цивільного кодексу України, визначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Місцевим господарським судом відзначено, що ні Відповідачем-1, ні Відповідачем-2 не представлено доказів ні державної реєстрації будівлі магазину, як об'єкта нерухомості взагалі, ні державної реєстрації права власності на дану будівлю саме за Відповідачем-2.

Навпаки, зауважено судом першої інстанції, як вбачається з пояснень Відповідача-2 та представлених ним документів, Відповідач-1 при зверненні з відповідними заявами про отримання спірної земельної ділянки в оренду додавав до цих заяв Договір оренди магазину, укладений між Позивачем та Відповідачем- від 03.11.2008.

Тобто, вже при зазначеному зверненні Відповідач-1 чітко визначив себе саме орендарем, а не власником даної будівлі.

На підставі викладеного, суд першої інсатнції дійшов висновку, що вищевказані спірні Рішення Відповідача-2 від 28.11.2013 та від 21.10.2014 прийняті, та спірний Договір оренди землі від 11.11.2014, укладений з порушеннями вимог наведених ч.2 ст.16 Закону України "Про оренду землі", ч.ч.1-3,6,10 ст.123, ч.ч.1-3 ст.124 ч.1 та ч.1, абз.2 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (26.11.2013).

Разом з тим, згідно з вказівками, які містить п. 2 Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 26.01.2000 №02-5/35 „Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі.

Відповідно до п.2.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011 (із змінами) з позовами про визнання недійсними правочинів щодо земельних ділянок мають право звертатися сторони цих правочинів (договорів), а також інші зацікавлені особи, зокрема, особи, що мають право на придбання земельної ділянки, яка є предметом спірного договору. При цьому інтерес такої особи стосовно придбання у власність земельної ділянки має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а також відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надане в резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 № 18-рп/2004 (справа № 1-10/2004).

Предметом даного спору Позивач фактично визначив свій порушений охоронюваний законом інтерес отримати в оренду спірну земельну ділянку, тобто, даний спір в першу чергу носить земельний характер.

При цьому, в позові Позивач визначив, що дана земельна ділянка знаходиться під будівлею магазину, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка, за його ствердженням, є його власністю, а тому і право оформлення земельної ділянки під даною будівлею належить саме йому.

Крім того, і оформлення права користування даною земельною ділянкою Позивачу необхідно саме для того, щоб здійснити державну реєстрацію права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна - будівлю цього магазину.

Але, Позивачем не було представлено місцевому господарському суду жодних доказів звернення до Відповідача-2 із заявами, як про отримання спірної земельної ділянки в оренду чи власність для обслуговування чи оформлення будівлі магазину на ній, так і отримання цієї земельної ділянки в загальному порядку без прив'язки до факту знаходження на ній будівлі, в тому числі, і доказів такого звернення до 26.11.2013, коли така процедура оформлення розпочалася Відповідачем-1.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, Позивач не довів, що на момент виникнення спірних правовідносин 26.11.2013, він виявив інтерес на отримання даної земельної ділянки (самої по собі або через будівлю на ній), а, отже, в нього виникло право на придбання земельної ділянки, яке було б порушено спірними Рішеннями сільради та Договором оренди земельної ділянки.

Місцевий господарський суд, щодо представлених Позивачем пояснень, доказів права власності на спірну будівлю магазину та заперечень Відповідача-1 на них, відзначив наступне.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2015 по пов'язаній справі №927/1282/15 за позовом ТОВ "Понори" до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про повернення майна, у позові відмовлено повністю.

Як вбачається з вищевказаного Рішення суду, при розгляді пов'язаної справи №927/1282/15, судом встановлено таке.

Позивач - ТОВ "Понори" відповідно до положень ч.1 ст.33 ГПК України, повинен був довести, що на майно, яке він просить повернути товариству, він має відповідні майнові права або він є власником вказаного майна.

Судом першої інстанції при прийнятті Рішення по справі №927/1282/15 були проаналізовані ті ж самі докази, що і представлені ТОВ "Понори" і ФОП ОСОБА_3 в цій справі.

При цьому, господарський суд по пов'язаній справі №927/1282/15 дійшов наступних висновків.

Доказів про введення спірного об'єкта нерухомості у експлуатацію сторонами суду не надано. Надані суду Свідоцтва про право власності на майновий пай КСП, Договір оренди майна від 21.01.2005 з додатком, Договір купівлі-продажу майна з відстрочкою платежу, що знаходиться в спільній частковій власності від 21.01.01.2005 з Актом приймання-передачі до нього, Договір безоплатного користування та володіння майном від 21.01.2005 з Додатком №2 до нього, відомості на видачу грошей на майновий пай колишнім членам КСП "Понори", перелік майна уточненого пайового фонду колишнього КСП "Понори", перелік майна пайового фонду реорганізованого КСП "Понори", що передається у власність ТОВ "Понори", Акт приймання передачі від 15.11.2012 не підтверджують передачу у власність або інших прав на спірний магазин саме Позивачу.

Як вбачається з інформаційної Довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, право власності або інше речове право на об'єкт нерухомого майна - будівлю магазину в АДРЕСА_1, за Позивачем не зареєстроване.

Відтак, за висновком місцевого господарського суду по пов'язаній справі, Позивачем не доведено, що він є власником спірного магазину або йому належать майнові права на вказаний об'єкт нерухомості. Сам по собі факт знаходження майна на балансі Позивача не є доказом права власності чи законного володіння.

На підставі викладеного, місцевий господарськи суд по пов'язаній справі №927/1282/15 дійшов висновку, що права Позивача не є порушеними і у позові необхідно відмовити повністю.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2015 у пов'язаній справі №927/1282/15 набрало законної сили 29.12.2015, що вбачається з інформації, наявної в Базі даних "Діловодство спеціалізованого суду" господарського суду Чернігівської області та відповідної відмітки про набрання рішенням законної сили на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень (http://reyestr.court.gov.ua).

З викладеного вбачається, що Позивач у вищевказаній та даній справі - ТОВ "Понори", навіть не оскаржувало в апеляційному та касаційному порядку Рішення Господарського суду Чернігівської області від 14.12.2015 у справі №927/1282/15, а отже фактично погодилося з вищевказаними висновками суду, викладеними у наведеному Рішенні.

Крім того, у зазначеному Рішенні у пов'язаній справі судом відзначено, що Позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спірний об'єкт нерухомості у загальному порядку.

Доказів того, що Позивач скористався цим правом, суду на момент винесення рішення судом першої інстанції по даній справі не представлено.

Відповідно до ч.3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі викладеного, місцевим господарським судом по даній справі не прийнято до уваги доводи Позивача, що він є власником спірної будівлі магазину, та не досліджуються докази на підтвердження цього, оскільки це вже було предметом розгляду вищезгаданої пов'язаної справи № 927/1282/15.

З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що Позивачем не доведено порушення його права на придбання спірної земельної ділянки саме, як власника розташованої на цій земельній ділянці будівлі.

Позивач зазначав, що оскільки ФОП ОСОБА_3 є орендарем земельної ділянки, яка знаходиться під магазином, Позивач на даний час позбавлений законодавчої можливості здійснити державну реєстрацію права власності на новозбудований об'єкт нерухомого майна, у зв'язку з чим, права Позивача є порушеними та підлягають захисту.

Як зазначено Позивачем, для проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна необхідно надати документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку. Подібним документом, який би підтверджував право Позивача на земельну ділянку може бути договір її оренди, однак, такий Договір був укладений між Відповідачем-1 та Відповідачем-2.

Наведені зауваження позивача місцевим господарським судом не прийнято з наступних підстав.

Як зазначено вище, з системного аналізу ч.3 ст.124 та абз.2 ч.2 ст.134 Земельного кодексу України вбачається, що в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу, та без продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) отримати в оренду земельні ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності, можуть лише власники і лише розташованих на даних земельних ділянках об'єктів саме нерухомого майна (будівель, споруд).

Проте, Позивач не довів, що він є власником будівлі магазину та має відповідні правовстановлюючі документи, що давало б можливість отримання земельної ділянки без земельних торгів на підставі вищевказаних норм Земельного кодексу України.

Доказів же звернення про отримання земельної ділянки в загальному порядку (без прив'язки до будівлі) до моменту виникнення спірних правовідносин, а отже, що у нього виникло право на придбання даної земельної ділянки в загальному порядку, а не як у власника будівлі, Позивач, як зазначалось вище, суду не надав.

Крім того, на думку Позивача, його, як особу, якій з 12.03.1991 року згідно з Актом вибору земельної ділянки Колгоспу ім. Леніна в центральній частині АДРЕСА_1 надано земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва магазину товарів повсякденного попиту, було неправомірно позбавлено права користування вищевказаним майном. Вказаний Акт вибору земельної ділянки від 12.03.1991 скасований не був, у судовому порядку недійсним також не визнаний.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.20 Земельного кодексу Української РСР в редакції, чинній на момент видачі даного акту, відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР і союзних республік право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Форми актів встановлюються Радою Міністрів СРСР. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Таким чином, Акт вибору земельної ділянки і на момент його видачі в 1991 році не являвся правовстановлюючим документом, який би підтверджував факт встановлення права довгострокового чи короткострокового тимчасового користування землею, тим більше існування даного права користування землею на даний момент.

З огляду на вищевикладене, доводи позивача в цій частині визнано судом першої інстанції необґрунтованими.

Відповідачем-1 у відзиві на позов було заявлено Клопотання про припинення провадження у справі №927/1446/15 в частині позовних вимог щодо незаконності та скасування Рішень Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області, оскільки, на думку Відповідача-1, спір, пов'язаний з оскарженням рішення органу місцевого самоврядування, як суб'єкта владних повноважень, є публічно-правовим спором та не підвідомчий господарським судам.

З метою формування однакових підходів до правильного застосування судами норм процесуального права в частині визначення правил підсудності або встановленої законом компетенції судів, судові палати в цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України в Постанові Верховного Суду України №6-2510ц15 від 16 грудня 2015 року висловили такий правовий висновок для визначення правил підсудності справ у сфері земельних відносин:

"Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Як зазначено в Постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" №6 від 17.05.2011 (із змінами), у вирішенні питання про те, чи мають земельні відносини приватноправовий характер, слід враховувати таке.

1.2.1. Виходячи з положень статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 148 Господарського кодексу України (далі - ГК України), земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

1.2.2. З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 ЦК України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 ГК України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. (абзац перший підпункту 1.2.2 підпункту 1.2 пункту 1 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 8)

Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб'єктами підприємницької діяльності.

Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 ГПК підвідомчі господарським судам.

1.2.4. За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі, як об'єкта нерухомості (власності).

Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади, як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто, справи у них підвідомчі господарським судам.

1.2.5. Спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК.

Зокрема, відповідно до статті 20 ГК України, статей 16, 393 ЦК України визнання судом незаконним і скасування акта органів державної влади, влади Автономної Республіки Крим або місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, належить до способів захисту права власності. Предметом спору є захист права власності особи, а не публічно-правових інтересів держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади.

1.3. У порядку господарського судочинства вирішенню підлягають такі категорії спорів, засновані на положеннях статті 319 ЦК України, глав 27, 29, 33, 34 ЦК України та глави 15 ГК України, розділів III - V ЗК України:

- про визнання незаконними рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування з питань передачі земельних ділянок у власність чи надання їх у користування, припинення права власності на земельні ділянки, вилучення цих ділянок з користування і про зобов'язання названих органів залежно від характеру спору виконати певні дії, як цього вимагають приписи чинного законодавства."

З урахуванням вищевикладеного, а також того, що Позивачем фактично оскаржуються Рішення Відповідача-2, на підставі яких у Відповідача-1 виникло цивільне право оренди спірної земельної ділянки, за висновком суду першої інстанції, клопотання Відповідача-1 про припинення провадження у справі №927/1446/15 в частині позовних вимог щодо незаконності та скасування Рішень Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області залишено без задоволення.

Місцевим господарським судом встановлено, що Позивачем не доведено порушення оскарженими Рішеннями сільради та оспореним Договором оренди землі права або охоронюваного законом інтересу Позивача на спірну земельну ділянку або на придбання спірної земельної ділянки, а тому в цій частині відмовив в задоволені позову.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що оскільки у ТОВ «Понори» відсутні права власності або землекористування на спірну земельну ділянку, останній необґрунтовано вимагає визнання недійсними Рішень сільради та Договору оренди землі, оскільки позивачем не доведено які його права та інтереси порушені за оскарженими Рішеннями сільради і Договором оренди землі.

За вищевикладених обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, з огляду на їх недоведеність.

Частиною першою статті 122 ЗК передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК).

За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки (частина друга статті 123 ЗК).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина третя статті 123 ЗК).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (частина шоста статті 123 ЗК).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання, у тому числі (у разі необхідності) вимог щодо відшкодування втрат сільськогосподарського та лісогосподарського виробництва.

Підставою відмови у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише його невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки у користування або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 ЗК органи приймають одне з відповідних рішень.

Колегія суддів зазначає, що оскільки Позивач ТОВ «Понори» не звертався до сільської ради з жодними заявами по укладенню договору оренди, тому немає підстав вважати, що у нього є право на оскарження спірних рішень сільради та Договору оренди.

Суд першої інстанції, досліджуючи позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1, та заперечення Відповідача-1 на позов в цій частині, відзначив, що даний спір не підлягає розгляду в господарських судах, виходячи з такого.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх підсудності. Підвідомчість справ господарським судам визначена ст.12 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно ч.ч.1,2 ст.1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Статтею 4-1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарські суди вирішують господарські спори у порядку позовного провадження, передбаченому цим Кодексом, та розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Таким чином, господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає положенням статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, щодо яких виник спір, носять господарський характер.

Відповідно до п.п.1,6 ч.1 ст.2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; територіальні органи Міністерства юстиції України - територіальні органи Міністерства юстиції України, що забезпечують реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі;

Згідно з ч.1. ст.6 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб'єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; акредитовані суб'єкти; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).

Відповідно до п.1 ст.7 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Міністерство юстиції України забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав.

Згідно зі ст.8 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", територіальні органи Міністерства юстиції України в межах території, на якій вони здійснюють свою діяльність: 1) здійснюють контроль за діяльністю у сфері державної реєстрації прав; 2) розглядають скарги на рішення, дії або бездіяльність державних реєстраторів, суб'єктів державної реєстрації прав та приймають обов'язкові до виконання рішення, передбачені цим Законом; 3) складають протоколи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення; 4) організовують роботу з підготовки та підвищення кваліфікації державних реєстраторів; 5) забезпечують доступ державних реєстраторів до Державного реєстру прав та приймають рішення про блокування такого доступу у випадках, передбачених цим Законом; 6) здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, за правомірним висновком суду першої інстанції, Реєстраційна служба Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області, яка підпорядковується Міністерству юстиції України, діє в спірних правовідносинах, як суб'єкт владних повноважень, на який покладено виконання владних функцій по державній реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.17 Кодексу адміністративного судочинства України: Юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема:

1) спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка проведена Реєстраційною службою Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області, підлягають вирішенню не в господарському суді, а в порядку адміністративного судочинства.

Відтак, правадження у даній справі в частині скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0205 га, кадастровий номер НОМЕР_1 підлягає припиненню відповідно до п.1 ч.1 ст.80 ГПК України, оскільки спір не підлягає розгляду в господарських судах України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, погоджується з наведеними висновками місцевого господарського суду, вважає їх законними та обґрунтованими.

За доводами апеляційного оскарження позивач ТОВ "Понори" стверджує, що відповідач-2 порушив норми 116, 124, 134 Земельного кодексу України, оскільки виніс Рішення Понорівської сільської ради Талалаївського району Чернігівської області "Про надання дозволу ОСОБА_3 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" від 28.11.2013 та Рішення сільської ради "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду" від 21.10.2014, без проведення земельних торгів для укладення договору оренди. Позивач наголошує, що він в силу наявних долучених до матеріалів справи доказів (Акт вибору земельної ділянки, Рішення виконкому Талалаївської районної ради народних депутатів Чернігівської області від 25.03.1991 № 68 про надання дозволу на будівництво магазину товарів повсякденного попиту) є єдиним законним власником та забудовником на спірній земельній ділянці. Таким чином, на його думку, він має всі законні підстави на оформлення права власності на об'єкт нерухомості. Серед іншого, позивач також не погоджується з висновками місцевого господарського суду, щодо припинення провадження в частині скасування державної реєстрації права оренди ОСОБА_3 на спірну земельну ділянку, яка проведена Реєстраційною службою Талалаївського районного управління юстиції Чернігівської області.

Дослідивши матеріали даної справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційного оскарження позивача базуються на тих же поясненнях та ствердженнях, яким вже була надана належна правова оцінка за оскарженим рішенням місцевого господарського суду.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За практикою Європейського суду з прав людини, визначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Обсяг обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, у принципі, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (див. рішення у справі "Гарсія Руїс проти Іспанії", заява № 30544/96). Принцип справедливості, закріплений у ст. 6 Конвенції, порушується, лише якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України", заява № 63566/00, п. 25, від 18 липня 2006 року, та "Нечипорук і Йонкало проти України", заява № 42310/04, п. 280, від 21 квітня 2011 року).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ТОВ "Понори" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ТОВ «Понори» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.02.2016 №927/1446/15 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 №927/1446/15 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 04.08.2016 №927/1446/15 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи №927/1446/15 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська