номер провадження справи 32/68/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016 Справа № 908/1813/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика" (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 7)

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (69118, АДРЕСА_1)

про стягнення 9657,24 грн.

Суддя Колодій Н.А.

Представники:

від позивача: Сергач К.О. (дов. № 7 від 01.06.16)

від відповідача: не з'явився.

СУТНІСТЬ СПОРУ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача на користь позивача суми 9657,24 грн., з яких: сума 4939 грн. - основний борг, сума 3136,18 грн. - пеня, сума 1582,06 грн. - 30% річних.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 08.07.2016р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1813/16, судове засідання призначено на 03.08.2016р.

03.08.2016р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Справа розглянута без застосування засобів технічної фіксації судового процесу.

03.08.2016р. до суду від позивача надійшла заява про виправлення описки у мотивувальній частині позовної заяви, в якій останній просить у тексті позову замість слів «видаткової накладної № 123072 від 09.07.2015р.» читати «видаткової накладної № 121052 від 08.05.2015р.»

Заява прийнята судом до розгляду.

Позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві, на підставі ст.ст. 549, 550, 625 ЦК України, ст. 231 ГК України, просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, витребувані документи та письмовий відзив не надав. Про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, ухвала суду направлялась на адресу вказану в позовній заяві та у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 69118, АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно зі ст. 75 ГПК України справу розглянуто за наявними матеріалами, які суд визнав достатніми для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

13.05.2014р. між ПАТ "Запорізька кондитерська фабрика" (постачальник, позивач у справі) та ФОП ОСОБА_2 (покупець, відповідач) був укладений договір № 46ПП, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець - приймати та своєчасно оплачувати кондитерські вироби на умовах даного договору (п. 1.1).

Конкретній асортимент, кількість, ціна за одиницю та загальна вартість товару по кожній поставці погоджується сторонами, виходячи із заявки покупця, і визначається в видатковій накладній (п. 1.2).

Відповідно до п. 2.6 договору датою поставки вважається дата підписання обома сторонами накладної на відпуск товару.

У пункті 7.1 договору зазначено, що перехід права власності на товар, а також ризики втрати його та пошкодження переходять від постачальника до покупця при фактичному отриманні товару покупцем, що підтверджується підписом покупця у товарній накладній.

Пунктом 2.10 договору визначено, що оплата товару, а також транспорті витрати здійснюються покупцем шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника (або в касу) відповідно видатковій накладній на умовах відстрочки 7 днів.

Згідно з п. 2.12 платіж вважається здійсненим з моменту зарахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника або в касу підприємства.

Відповідно до п. 7.1 договору він вступає в силу з моменту його підписання і діє до 13.05.2015р., а в частині взаєморозрахунків до моменту його остаточного виконання. Строк дії даного договору вважається автоматично продовженим ще на один рік у випадку відсутності письмової заяви від однієї із сторін про його припинення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору, позивач за видатковою накладною № 121052 від 08.05.2015р. поставив відповідачу товар на загальну суму 9303,70 грн.

Факт поставки підтверджується самою видатковою накладною, яка підписана обома сторонами, та товарно-транспортною накладною № 121109 від 08.05.2015р.

Відповідач, в свою чергу, договірних зобов'язань належним чином не виконав, оплату за отриманий товар здійснено частково на суму 4364,70 грн. Несплаченою залишилась сума 4939 грн.

Згідно зі ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Приписами ст. 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить п.п.1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідач доказів належного виконання зобов'язання і перерахування позивачу заявленої до стягнення суми не надав.

Факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем за договором № 46ПП від 13.05.2014р. в розмірі 4939 грн. підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми 4939 грн. боргу за поставлений товар є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в розмірі 3136,18 грн. за загальний період з 16.05.2015р. по 17.06.2016р.

Відповідно до вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" № 543/96-ВР від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2 договору сторони визначили, що у випадку порушення строків оплати, зазначених у п. 2.11 даного договору, відповідач сплачує постачальнику пеню в розмірі діючої подвійної ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за весь період заборгованості. Пеня нараховується позивачем за весь час прострочки і до моменту повного виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши розрахунок пені, суд вважає за необхідне не змінюючи період нарахування пені коригувати розрахунок в частині визначення розміру, а саме: за загальний період з 16.05.2015р. по 17.06.2016р. сума пені становить 3135,87 грн.

Таким чином, до стягнення підлягає пеня в розмірі 3135,87 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача 30% річних за загальний період з 16.05.2015р. по 17.06.2016р. в розмірі 1582,06 грн.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний оплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо законом чи договором не встановлений інший розмір відсотків.

З приписів розділу 4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вбачається, що сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Сторони договору можуть зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних.

Так, у п. 4.3 договору сторонами передбачено, що у випадку невиконання відповідачем грошових зобов'язань, крім відповідальності передбаченої в п. 4.2 даного договору, відповідач зобов'язаний оплатити позивача суму невиконаного зобов'язання з урахування встановленого індексу інфляції за весь строк прострочки невиконаного зобов'язання, а також 30% річних від простроченої суми невиконаного або несвоєчасно виконаного зобов'язання.

Слід зазначити, що до позовної заяви позивачем додано розрахунок річних. Суд перевіряючи даний розрахунок встановив, що позивачем здійснено технічну помилку при загальному підсумку нарахованих сум річних. Так, позивачем зазначено загальний розмір річних - 1582,06 грн., тоді, як при складанні сум річних за періоди, визначені позивачем, загальний розмір річних становить 1916 грн.

При прийнятті рішення господарський суд обмежений правом виходити за межі заявлених позивачем позовних вимог, крім випадків передбачених ст. 83 ГПК України, крім того, приписами п. 1.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 визначено, що при перевірці розрахунку пені та інших нарахувань у зв'язку з порушення грошового зобов'язання, суд не виходить за межі зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, перевіривши розрахунок, суд залишає 30% річних в заявленому позивачем у позовній заяві розмірі - 1582,06 грн.

Згідно зі ст. 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (69118, АДРЕСА_1; ідентиф. номер НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства "Запорізька кондитерська фабрика" (69063, м. Запоріжжя, вул. Святого Миколая, 7; )суму 4939 (чотири тисячі дев'ятсот тридцять дев'ять) грн. основного боргу, суму 3135 (три тисячі сто тридцять п'ять) грн. 87 коп. пеня, суму 1582 (одна тисяча п'ятсот вісімдесят дві) грн. 06 коп. - 30% річних, суму 1377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 95 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні іншої частини позову - відмовити.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст., ст. 84, 85 ГПК України " 9 " серпня 2016 р.

Суддя Н.А. Колодій

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.