КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Справа№ 910/5705/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Ільєнок Т.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 27.07.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» на рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року

у справі № 910/5705/16 (суддя - Отрош І.М.)

за позовом публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес»

про стягнення 18 715,57 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року по справі № 910/5707/16 позов публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» - задоволено повністю.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» на користь публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» штраф у розмірі 18 715,57 грн. та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 17.05.2016 року, відповідач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року по справі № 910/5707/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.06.2016 року справу № 910/5707/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Тищенко А.І., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 року вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вказаному складі колегії суддів.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 року у зв'язку з перебуванням суддів Тищенко А.І. та Федорчука Р.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 910/5705/16. Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.07.2016 року для розгляду справи № 910/5705/16 сформовано судову колегію у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Михальської Ю.Б., Ільєнок Т.В. Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 року апеляційну скаргу прийнято до у вказаному складі колегії суддів.

В судовому засіданні 27.07.2016 року представник публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі, в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Представник публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» просив апеляційний господарський суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 17.05.2016 року залишити без змін.

В судове засідання 27.07.2016 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» не з'явився, проте від відповідача через відділ документального забезпечення суду надійшло клопотання, в якому він просив розгляд справи відкласти у зв'язку з перебуванням свого представника у щорічній основній відпустці.

У відповідності до п. 3.9.1.-3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою-п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника позивача, що з'явився у судове засідання 27.07.2016 року, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки відповідач, що не з'явився у судове засідання 27.07.2016 року, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Участь представника, що не з'явився у судове засідання, судом обов'язковою не визнавалась.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, що з'явився у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.02.2015 між публічним акціонерним товариством «ДТЕК Павлоградвугілля» (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Еквівес» (постачальник) укладено Договір поставки № 540-ПУ-УМТС, відповідно до умов якого постачальник зобов'язаний поставити покупцю продукцію та/або обладнання, виробничо-технічного призначення (продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною і якісними показниками, погодженими сторонами у даному договорі та специфікаціях, які є невід'ємними частинами даного договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками і у строки, погодженими сторонами у специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції, однорідної за своїми кількісними показниками, яке супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом.

Відповідно до п. 4.2 Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року умови поставки продукції - DDP відповідно до Інкотермс 2010, з урахуванням умов та застережень, які містяться у даному договорі та/або відповідних специфікаціях до договору. Погоджене сторонами місце призначення поставки товару зазначається сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі видатки, пов'язані з поставкою продукції, до моменту її поставки у погоджене місце призначення поставки. У випадку, якщо сторонами у специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, погодженими сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Згідно з п. 4.7 Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки є дата, вказана представником покупця на видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом датою поставки є дата, вказана у залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (погоджене місце призначення поставки).

Відповідно до п. 4.8 Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року обов'язки постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядження покупця у погодженому місці призначення поставки в асортименті, кількості, у строки, з якісними характеристиками, погодженими сторонами у договорі та специфікації до договору. Обов'язки покупця вважаються виконаними з моменту прийняття та оплати поставленої продукції.

Згідно з п. 8.1 Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року він вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, строк дії договору встановлюється до 31.12.2015 року включно. У випадку невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за договором, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції, 12.02.2015 року між сторонами було укладено Специфікацію до Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року, якою сторони погодили найменування продукції, яку відповідач повинен поставити позивачу, її кількість, ціну, загальну вартість та строк поставки. Зокрема, відповідно до Специфікації від 12.02.2015 року відповідач зобов'язаний був поставити позивачу шламовий насос Pumpex SPS 30(2128), у кількості 4 шт., загальною вартістю 374311 грн. 49 коп. (разом з ПДВ) у строк до 15.09.2015 року.

Крім того, у Специфікації від 12.02.2015 року зазначено, що умовами поставки є СРТ Інкотермс-2010, Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Терновська, 5, ЦБ «ПУМТС» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»; дана специфікація є невід'ємною частиною договору, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін.

Таким чином, відповідач повинен був поставити позивачу товар, погоджений сторонами у Специфікації від 12.02.2015 року до Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року у строк до 15.09.2015 року.

Судом першої інстанції встановлено, та судом апеляційної інстанції перевірено, що зазначений сторонами товар у Специфікації від 12.02.2015 року фактично був поставлений відповідачем з порушенням строків, визначених у вказаній специфікації. Так, в матеріалах справи наявна копія видаткової накладної № Е-1261 від 01.10.2015 року, яка свідчить про поставку відповідачем позивачу товару, ідентичного тому, який зазначений у Специфікації від 12.02.2015 року. Вказана видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена печаткою відповідача і штампом позивача. При цьому, у вказаній видатковій накладній представником позивача зазначено, що фактично продукція була отримана позивачем 05.10.2015 року.

Згідно з п. 4.7 Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником. При поставці автомобільним транспортом датою поставки є дата, вказана представником покупця на видатковій накладній. При поставці залізничним транспортом датою поставки є дата, вказана у залізничній накладній, яка свідчить про прибуття продукції на залізничну станцію призначення (погоджене місце призначення поставки).

Тобто, відповідач поставив товар з пропущенням строку поставки.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що позивач порушував строки оплати товару, поставленого за іншими Специфікаціями, раніше укладеними між сторонами на виконання Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року, у зв'язку з чим відповідач, відповідно до ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України, зупинив передачу товару за Специфікацією від 12.02.2015 року, строк поставки товару відповідно до якої визначений до 15.09.2015 року, та поставив товар за видатковою накладною № Е-1261 від 01.10.2015 року, що не є простроченням виконання зобов'язання, а реалізованим відповідачем правом на зупинення передачі товару (відповідно до ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України).

Однак, судова колегія відхиляє зазначені твердження скаржника, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України, якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Судова колегія зазначає, що положення ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України підлягають застосовуванню у тих випадках, коли покупець не здійснив оплату переданої йому (частини) партії товару, якщо договором купівлі-продажу передбачена передача товару у такий спосіб. У такому разі продавець може зупинити передачу наступної партії товару до моменту одержання платежу за першу партію. Вказане зупинення передачі товару відрізняється від притримання, передбаченого ст. 594 ЦК України, оскільки у випадку притримання кредитор у разі невиконання боржником у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання, тоді як зупинення передачі товару стосується іншої речі, а неоплачена річ вже передана покупцеві.

Відповідно до статті 594 Цивільного кодексу України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання. Притриманням речі можуть забезпечуватись інші вимоги кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитор має право притримати річ у себе також у разі, якщо права на неї, які виникли після передачі речі у володіння кредитора, набула третя особа. Ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження притриманої речі несе кредитор, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, кредитор має право притримати річ, якщо не він є власником відповідної речі, а таким власником виступає боржник.

Відповідно до п. 4.9 Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року право власності на продукцію переходить від постачальника (відповідача) до покупця (позивача) з дати поставки.

Як правильно вказав місцевий господарський суд, саме відповідач був власником продукції, визначеної у Специфікації від 12.02.2015 року, до дати її поставки позивачу за видатковою накладною № Е-1261 від 01.10.2015 року , а саме до 05.10.2015 року.

Таким чином, передбачене ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України право на зупинення передачі товару не є притриманням речі, яке передбачено ст. 594 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 Цивільного кодексу України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч. 4 ст. 193 Господарського кодексу України управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання.

Таким чином, за загальним правилом зобов'язання має виконуватись належним чином у повному обсязі та кредитор має право не приймати від боржника виконання зобов'язання частинами, якщо інше не встановлено договором.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, Договір поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, строки поставки) кожного окремого зобов'язання з поставки товару повинно здійснюватись сторонами шляхом підписання (укладення) окремих специфікацій, які є невід'ємною частиною договору (п.п. 1.1, 4.1, 4.2, 4.8 договору).

У Специфікації від 12.02.2015 року зазначено, що вона є невід'ємною частиною договору, вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і скріплення печатками сторін.

Тобто, зобов'язання з поставки товару щодо кожного окремого випадку поставки партії товару виникають саме з дати укладення сторонами відповідної (конкретної) специфікації, в якій сторони погоджують істотні умови такої поставки, та з якої і виникає окреме одиничне зобов'язання, в межах якого виникають конкретні права і обов'язки сторін.

При цьому, судова колегія зазначає, що застосування положень ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України можливе лише в межах одного конкретного зобов'язання, яке виникає з конкретної (кожної окремої) Специфікації, а не в межах всього Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року, який є рамковим та передбачає необмежену кількість зобов'язань на майбутнє.

Однак, у Специфікації від 12.02.2015 року до Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року сторонами не погоджено, що поставка товару здійснюється частинами (партіями), тобто відповідач повинен був поставити весь зазначений у специфікації товар однією партією та в один строк - до 15.09.2015 року. Тобто, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що підстави для застосування відповідачем положень ч. 5 ст. 692 Цивільного кодексу України щодо зупинення передачі товару за Специфікацією від 12.02.2015 року, у зв'язку з простроченням оплати позивачем товару, поставленого відповідачем за іншими специфікаціями до Договору поставки № 540-ПУ-УМТС від 12.02.2015 року, відсутні.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» та стягнув з товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» на користь публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» штраф у розмірі 18 715,57 грн. та судовий збір у розмірі 1 378,00 грн.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким, що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподілити у відповідності до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Еквівес» на рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року у справі № 910/5705/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року у справі № 910/5705/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5705/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді Т.В. Ільєнок

Ю.Б. Михальська

Дата підписання 12.08.2016