ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.08.2016р. Справа № 914/1815/16

За позовом: Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі, м.Славута, Хмельницька область

до відповідача: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 ОСОБА_3 в особі Львівської обласної дирекції ПАТ ОСОБА_2 ОСОБА_3, м.Львів

про стягнення зайво перерарахованих коштів

Суддя Н.Мороз

При секретарі М.Потикевич

Представники:

Від позивача: ОСОБА_4

Від відповідача: ОСОБА_5

Суть спору:

Позовну заяву подано Відділенням виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі, м.Славута, Хмельницька область до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 ОСОБА_3 в особі Львівської обласної дирекції ПАТ ОСОБА_2 ОСОБА_3, м.Львів про стягнення зайво перерарахованих коштів.

Ухвалою господарського суду від 08.07.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.07.2016р.

В судовому засіданні 26.07.2016р. оголошувалась перерва, про що представники сторін ознайомлені під розписку.

Представник позивача в судове засідання 09.08.2016р. зявився, позовні вимоги підтримав з підстав, наведених в позовній заяві. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що позивач здійснював перерахування страхових виплат ОСОБА_6 на картковий рахунок відкритий у ПАТ «ОСОБА_2 банк ОСОБА_3» починаючи з 10.06.1992р., проте, в квітні 2016 року позивачу стало відомо, що ОСОБА_6 померла 22 квітня 2015р. У звязку з цим, відділенням ОСОБА_1 винесено постанову про припинення страхової виплати ОСОБА_6 з 23.04.2015р. За період з травня 2015р. по лютий 2016р. позивачем зайво перераховані ОСОБА_6 кошти в сумі 7164, 64 грн., з яких 3019,59 грн. зайво перераховані після смерті за період з травня по грудень 2015р. та 4145,05 грн. помилково перераховані в лютому 2016р. на картковий рахунок ОСОБА_6 замість ОСОБА_7 Позивач звертався до відповідача з листами від 04.05.2016р. з вимогою повернути на рахунок позивача зайво перераховані кошти страхових виплат в розмірі 3019,59 грн. та помилково перераховані кошти в розмірі 4145,05 грн., на звернення позивача відповідач повідомив, що у банку відсутні встановлені законодавством правові підстави для списання з рахунку клієнта коштів, зарахованих на його рахунок після смерті. Позивач посилається на допущення помилки при перерахуванні страхових виплат та несвоєчасне повідомлення позивача про смерть ОСОБА_6, а також ствердив, що спірна сума не може входити до складу спадщини, оскільки є страховою виплатою нерозривно повязаною з спадкодавцем. Просить суд задоволити позовні вимоги та зобовязати відповідача повернути зайво перераховані кошти на рахунок позивача в розмірі 7164,64 грн., з яких: 3019, 59 грн. зайво перераховані кошти за період з травня по грудень 2015р. та 4145, 05 грн. помилково перераховані кошти. Позов просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання зявився, проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що ОСОБА_2 не є набувачем спірних страхових коштів, а вчиняє лише дії по обслуговуванню рахунку клієнта та списання коштів. Умовами укладеного між сторонами договору не передбачено обовязку банку по перерахуванню та поверненню зарахованих після смерті одержувачів на їх рахунки виплат. В задоволенні позову просить відмовити повністю.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, створивши у відповідності до ч. 3 ст.4-3 ГПК України сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

06.10.2014р. між Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 ОСОБА_3» в особі Хмельницької обласної дирекції АТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» (відповідач, за договором банк) та Відділенням виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі (позивач, за договором клієнт) укладено договip про виплату соціальної допомоги № Р7-01-06-0-0/09-12.

Відповідно до п.2.1. договору, з метою виплати соціальної допомоги на рахунки одержувачів, клієнт зобовязується забезпечити переказ грошових коштів на транзитний рахунок банку, а банк зобовязується забезпечити зарахування цих коштів на рахунки одержувачів в банку в порядку та на умовах, визначених договором.

У відповідності до п. 3.3. договору, банк здійснює зарахування коштів соціальної допомоги виключно на поточні рахунки одержувачів, що відповідають вимогам пункту 1.2. договору. Одержувач фізична особа, яка відкрила рахунок з метою одержання соціальної допомоги (п. 1.2. договору). Зарахування банком соціальної допомоги на інші рахунки одержувачів не здійснюється та відповідні грошові кошти повертаються клієнту.

Згідно п. 8.1. договору, договір набуває чинності з дати його підписання та скріплення печатками сторін і діє протягом необмеженого строку, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Як зазначає позивач, з 10.06.1992р. ОСОБА_6 перебувала на обліку у відділенні виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Славутському районі як потерпіла внаслідок професійного захворювання.

Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» визначено правові, фінансові та організаційні засади загальнообовязкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у звязку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоровя.

Статтею 4 Закону передбачено, ОСОБА_1 соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообовязковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообовязкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом.

Відповідно до ч.2 ст. 11 вищевказаного Закону, кошти фонду використовуються, зокрема, на виплату матеріального забезпечення, страхових виплат та надання соціальних послуг, фінансування заходів з профілактики страхових випадків, передбачених цим законом.

Як зазначив позивач в позовній заяві, страхові виплати ОСОБА_6 проводились відповідно до вимог Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України», затвердженого Постановою КМУ від 09.08.2011р. №988, оскільки одержувач виплат переїхала на постійне місце проживання за межі України.

Порядок здійснення страхових виплат, призначених у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України», затверджений Постановою КМУ від 09.08.2011р. №988 застосовується у разі, якщо міжнародними договорами України не встановлено інші правила здійснення страхових виплат, призначених у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали на постійне місце проживання за межі України.

Відтак, відповідно до вимог ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» та Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України», затвердженого Постановою КМУ від 09.08.2011р. №988, позивач проводив ОСОБА_6 належні її страхові виплати шляхом здійснення переказу грошових коштів на транзитний рахунок банку з наданням відомостей переліку одержувачів, а відповідач, на виконання умов договору про виплату соціальної допомоги №Р7-01-06-0-0/09-12 від 06.10.2014р., здійснював зарахування коштів соціальної допомоги з транзитного рахунку на відкритий в ПАТ «ОСОБА_2 ОСОБА_3» поточний рахунок ОСОБА_6, відповідно до відомостей наданих позивачем.

Позивачу у квітні 2016 року стало відомо смерть ОСОБА_6 22.04.2015р., що вбачається з відповіді від 25.03.2016р. №03-12/107 виданої ПМР Державної адміністрації Слободзейського району і м. Слобозей Адміністративно територіального управління с. Незавертайлівка. Внаслідок чого, 04.05.2016р. начальником відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 винесено постанову №2216/332/332/72 про припинення щомісячної страхової виплати, згідно якої гр. ОСОБА_6 припинено виплату з 23.04.2015р. (в матеріалах справи).

Згідно рішення спостережної ради ПАТ ОСОБА_2 ОСОБА_3 про закриття (ліквідацію) Хмельницької обласної дирекції банку від 08.04.2015р. з метою удосконалення регіональної мережі та організаційної структури банку, після закінчення операційного банківського дня 24.04.2015р. банком здійснено міграцію всіх клієнтських рахунків Хмельницької обласної дирекції в Львівську обласну дирекцію ПАТ ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Листом від 14.03.2016р. №61 позивач звернувся до начальника Нетішинського відділення Львівської ОД АТ «ОСОБА_2 банк ОСОБА_3» з вимогою про повернення помилкового перерахованих коштів на рахунок ОСОБА_6 в сумі 4145, 05 грн. Крім того, листом №42 від 14.03.2016р. позивач звернувся до відповідача з проханням заблокувати рахунок ОСОБА_6 на суму 4145,05 грн.

Листами від 04.05.2016р. №115 та №116 позивач звернувся до начальника Нетішинського відділення Львівської ОД АТ «ОСОБА_2 банк ОСОБА_3» з вимогою про повернення помилково перерахованих коштів в сумі 3019,59 грн. та у звязку з помилковим зарахуванням коштів просив повернути 4145,05 грн. на вказані в листах рахунки.

У відповідь на листи позивача №115 та 116 від 04.05.2016р., відповідач посилаючись на норми ст.1071 ЦК України повідомив, що у банку відсутні встановлені законодавством України правові підстави для списання з рахунку відкритого на імя клієнта, коштів, зарахованих на рахунок клієнта після смерті, що вбачається з листа №81-18-1-00/2174 від 19.05.2016р.

Крім того, позивачем було скеровано листа від 31.05.2016 р. № 129 про надання інформації щодо наявності коштів на картковому рахунку відкритому на імя ОСОБА_6, однак, листом від 07.06.2016 р. № 81-18-1-00/2293 відповідач відмовив у наданні такої інформації, яка становить банківську таємницю з посиланням на Закон України Про банки та банківську діяльність.

Позивач звернувся до господарського суду Львівської області з вимогою до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 ОСОБА_3 в особі Львівської обласної дирекції ПАТ ОСОБА_2 ОСОБА_3 про повернення зайво перерахованих коштів в загальному розмірі 7164,64 грн., з яких 3019,59 грн. зайво перераховані кошти за період з травня по грудень 2015 року, які були зараховані ОСОБА_6 після її смерті та 4145,05 грн. помилково перераховані на картковий рахунок ОСОБА_6 замість ОСОБА_7

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на норму ст. 1212 ЦК України згідно якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Крім того, посилається на ст. 1219 ЦК України, відповідно до положень якої, не входять до складу спадщини права та обов'язки, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця, зокрема права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом.

Згідно ч.9 ст. 47 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», суми, одержані в рахунок страхових виплат потерпілим або особою, яка має право на ці виплати, можуть бути утримані ОСОБА_1, якщо рішення про їх виплату прийнято на підставі підроблених документів або подано свідомо неправдиві відомості, а також якщо допущено помилку, яка впливає на суму страхових виплат.

Враховуючи наведене позивач зазначив, що в даному випадку сталась помилка у звязку з несвоєчасним повідомленням позивача про смерть одержувача коштів в результаті чого відділенням ОСОБА_1 було зайво перераховано кошти на картковий рахунок відкритий на імя ОСОБА_6 в сумі 3019,59 грн., а також помилково перераховані кошти в сумі 4145,05 грн. на рахунок ОСОБА_6 замість ОСОБА_7

Згідно відзиву на позовну заяву відповідач проти повернення позивачу помилково перерахованих коштів в загальному розмірі 7164,64 грн. заперечив. Зазначив, що відповідач в розумінні ст.1212 ЦК України не є набувачем спірних страхових коштів, а вчиняє лише дії по обслуговуванню рахунку клієнта. Умовами укладеного між сторонами даного спору договору про виплату соціальної допомоги №Р7-01-06-0-0/09-12 від 06.10.2014р. не передбачено обовязку банку по поверненню та перерахуванню зарахованих після смерті одержувача на їх рахунки виплат, передбачених чинним законодавством. Посилається на ст. 1071 ЦК України та Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті та зазначив, що позивачем не надано документів на підставі яких банк зобовязаний списати грошові кошти, а чинним законодавством України банківським установам не надано повноважень на розпорядження рахунками клієнтів в разі їх смерті, а кошти на рахунку є власністю клієнта і саме він, а після його смерті спадкоємці, мають право на розпорядження ними.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», страховими виплатами є грошові суми, які ОСОБА_1 виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Страхові виплати за поточний місяць провадяться протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум, що виплачуються потерпілим, провадяться за рахунок ОСОБА_1. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку (ч.8. ст. 47 Закону).

Пунктом п.5 Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України, затвердженим Постановою КМУ від 09.08.2001р. №998 передбачено спосіб одержання страхових виплат шляхом, зокрема, перерахування грошових сум на його рахунок, відкритий у банківській установі на території України.

Згідно п.6 Порядку, страхові виплати здійснюються за умови подання потерпілим ОСОБА_1 щороку в грудні свідоцтва, яким засвідчується факт перебування потерпілого в живих, виданого відповідно до законодавства України дипломатичним представництвом або консульською установою України. Замість зазначеного свідоцтва потерпілий може подати ОСОБА_1 документ, яким засвідчується факт перебування потерпілого в живих, виданий відповідною місцевою установою згідно із законодавством країни проживання потерпілого і легалізований в установленому порядку дипломатичним представництвом чи консульською установою України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. У разі ненадходження зазначеного документа в установлений термін перерахування (переказ) сум страхових виплат потерпілому зупиняється до його надходження.

Таким чином, як випливає з вищенаведеного, у разі ненадходження в грудні 2015р. до позивача документа, яким засвідчується факт перебування ОСОБА_6 в живих, ОСОБА_1 слід було зупинити перерахування (переказ) сум страхових виплат потерпілому до його надходження.

Відносини між позивачем (банком) та відповідачем (клієнтом) (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта врегульовано положеннями глави 72 ЦК України.

Згідно ч.ч.1, 3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. ОСОБА_3 не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.1068 ЦК України, банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. ОСОБА_3 зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з п.1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», дата валютування зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Як випливає з аналізу вищенаведеного, кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право на розпорядження ними. При цьому, банк у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Дана правова позиція узгоджується з Постановами Верховного суду України від 19.08.2014р. та від 02.09.2014р.

У відповідності до вимог ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Пунктом 1.39 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що списання примусове це списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Суд зазначає, що відповідач в межах укладеного між позивачем та відповідачем договору №Р7-01-06-0-0/09-12 від 06.10.2014р. свої зобовязання виконав у повному обсязі, умовами зазначеного договору не передбачено обовязок відповідача (банку) стосовно списання коштів із рахунка клієнта на вимогу позивача (фонду), відповідач не є набувачем спірних коштів і не має повноважень на розпорядження особистими коштами клієнта, які є власністю останнього, поза межами договору укладеного між банком і клієнтом; будь-яке рішення, прийняте судом відносно володільця рахунка або його спадкоємців, яке б зобовязувало банк здійснити списання коштів з особового рахунка, відсутнє. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 02.09.2014р. по справі №3-80гс14 та Постанові Верховного суду України від 19.08.2014р.

Слід звернути увагу, що згідно ч.1 ст.41 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Пунктом 7.3. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національні та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №492 передбачено, незалежно від того, чи здійснюється успадкування вкладу згідно із законом, заповітом або розпорядженням, банк здійснює виплату вкладу (частини вкладу) спадкоємцю власника рахунку на підставі документів, визначених законодавством України.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога щодо зобовязання відповідача повернути зайво перераховані кошти в загальному розмірі 7164,64 грн., з яких 3019,59 грн. зайво перераховані кошти за період з травня по грудень 2015 року, які були зараховані ОСОБА_6 після її смерті та 4145,05 грн. помилково перераховані на картковий рахунок ОСОБА_6 замість ОСОБА_7 не доведена та не підтверджена позивачем належними та допустимими доказами. Відтак, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно ст.32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.ст. 33, 38 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 4-3 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, дослідивши та проаналізувавши подані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку в позові відмовити повністю.

Судові витрати, відповідно до ст.49 ГПК України, залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 1066, 1068, 1071 ЦК України, ст.ст. 43, 32, 33, 43, 49, 82-85, 116 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 15.08.2016р.

Суддя Мороз Н.В.