ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р. Справа № 914/705/16

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого-судді Малех І.Б.

суддів Желік М.Б.

ОСОБА_1

при секретарі Кришталь М.,

за участю представників:

від прокурора Яворський Я. Т.

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства Жовківське лісове господарство, вих.№09-19/527 від 17.06.2016 року

на рішення господарського суду Львівської області від 25.05.2016 року, суддя Трускавецький В.П.

у справі № 914/705/16

за позовом: Керівника Червоноградської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі: Купичвільської сільської ради Жовківського району Львівської області, с. Купичволя Жовківського району Львівської області

до відповідача: Державного підприємства Жовківське лісове господарство, м. Жовква Львівської області

про: відшкодування 103 296,95 грн. шкоди, завданої державі, внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства

ВСТАНОВИВ:

рішенням господарського суду Львівської області від 25.05.2016 року в справі №914/705/16 позов задоволено повністю. Стягнуто з Державного підприємства Жовківське лісове господарство до спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 30% - 14.275,92 грн., до спеціального фонду обласного бюджету Львівської обласної ради в розмірі 20% - 9.517,28 грн., до спеціального фонду місцевого бюджету Купичвільської сільської ради Жовківського району Львівської області в розмірі 50% - 23.793,19 грн. шкоди із зарахуванням коштів на аналітичний рахунок, відкритий в Головному управлінні Державного казначейства України у Львівській області за балансовим рахунком 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між Державними і місцевими бюджетами".

.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що беручи до уваги встановлені вироком Жовківського районного суду Львівської області від 16.01.2015 р. обставини справи, в тому числі факт спричинення шкоди державі, її розмір, особу, яка винна у такому спричиненні та те, що вказана особа (ОСОБА_2В.) станом на час вчинення кримінально-караного діяння перебував у трудових відносинах із Відповідачем, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Позивача є обґрунтованими та мотивованими, підлягають до задоволення в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення господарського суду Львівської області від 25.05.2016 року в справі №914/705/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити. При цьому відповідач вказує, що враховуючи обставини, встановлені вироком Жовківського районного суду Львівської області від 16.01.2015 р., під час розгляду кримінальної справи Жовківським районним судом встановлено, що ОСОБА_2 своїми діями завдав шкоди саме лісовому господарству, що на думку відповідача, спростовує підставність задоволення позову та стягнення шкоди з Державного підприємства Жовківське лісове господарство, оскільки відповідач вже зазнав збитків та не може нести відповідальність за дії ОСОБА_2 Таким чином, відповідач вважає, що твердження суду про те, що ДП Жовківське лісове господарство повинне відшкодувати шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх обовязків, є необґрунтованим, оскільки в вироку Жовківського районного суду Львівської області встановлена вина саме фізичної особи.

Відзивів на дану апеляційну скаргу не надходило.

Представник відповідача в судове засідання не зявився , причини неявки, суд, не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, а тому його неявку, суд, розцінює як без поважних причин і вважає за можливе розглянути спір за наявних в справі доказів про права і обовязки сторін.

Від позивача надійшло клопотання про слухання справи без їх участі.

Прокурор в судовому засідання просив рішення господарського суду залишити без змін, при цьому заперечив доводи апеляційної скарги, вказав, що суд першої інстанції у своєму рішенні дійшов вірних висновків.

Розглянувши наявні в справі докази, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Львівської області слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства Жовківське лісове господарство - без задоволення з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що Управління Державної служби боротьби з економічною злочинністю Головного Управління МВС України у Львівській області від 13.11.2014 р. №5/5023 (а.с. 157) в межах провадження оперативно-розшукової справи №101 від 20.06.2014 р. проведено заходи на попередження та виявлення правопорушень у лісовій галузі в Велико-Мостівському лісництві ДП "Жовківський лісгосп".

Згідно з актом раптової ревізії №3 від 14.11.2014 р. (а.с. 17-18) виявлено незаконну рубку на дільниці №6 Велико-Мостівського лісництва. Відповідно до переліку польової відомості щодо самовільно зрізаних дерев у кварталі №58 - зрізано 11 дерев на суму 47.586,39 грн.

Завдана шкода визначена відповідно до "Такс для обчислення розміру шкоди заподіяної лісовому господарству підприємствами, установами, організаціями, громадянами незаконною рубкою і пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 р. №665. Визначено розмір шкоди у сумі 47.586,39 грн.

Згідно з довідкою ДП "Жовківське лісове господарство" від 21.03.2016 р. №09-19/271 на території Купичвільської сільської ради Жовківського району розташований квартал №58 площею 78,0000 га) Велико-Мостівського лісництва.

Як вбачається із матеріалів базового лісовпорядкування (а.с. 122, 123) Велико-Мостівське лісництво є користувачем земель лісового фонду.

Як вбачається із листа Купичвільської сільської ради від 26.04.2016 р. №108 (а.с. 104) та Викопіювання з проекту роздержавлення та приватизації земель купичвілської сільської ради на території цієї сільської ради знаходиться 972 га земель лісового фонду, які перебувають у постійному користуванні ДП "Жовківське лісове господарство". Квартал №58 Велико-мостівського лісництва ДП "Жовківське лісове господарство" розташований на адміністративній території Купичвільської сільської ради. Зазначена інформація також підтверджується матеріалами базового лісовпорядкування, долученими до матеріалів справи.

Вироком Жовківського районного суду Львівського суду від 16.01.2015 р. встановлено, що ОСОБА_2 (майстер лісу майстерської дільниці №6 ДП "Жовківський лісгосп") у весняно-осінній період 2014 року, неналежно виконуючи свої службові обовязки через несумлінне ставлення, допустив самовільну рубку 30 дерев, з них 10 дерев породи дуб та 11 дерев породи сосна, загальною кубомасою 21,58 м3 на загальну суму 103.296,95 грн. в кварталах №58, 59, 60, 63 Велико-Мостівського лісництва ДП "Жовківський лісництва", внаслідок чого було заподіяно істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам та навколишньому природному середовищу. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України і призначено сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 350 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5.950,00 грн. в доход держави без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Відповідно до пункту 3.1, 6.2.1 Статуту ДП "Жовківське лісове господарство" (затвердженого наказом Державного комітету лісового господарства України від 26.11.2007 р. №742) (а.с. 23-27) підприємство створено з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального викорситання та відтворення лісів. Обовязком підприємства є забезпечення відтворення, охорони, захисту і підвищення родючості грунтів, продуктивності лісових насаджень і посилення їх корисних властивостей, виконувати інші вимоги законодавства щодо ведення лісового господарства та використання лісових ресурсів.

Відповідно до пункту 5 Розділу ІІ "Завдання та обовязки" Посадової інструкції майстар лісу лісництва ДП "Жовківський лісгосп" (затвердженої 03.01.2008 р. директором ДП "Жовківський лісгосп") (а.с. 124-129) майстер лісу здійснює контроль за правильністю лісокористування, охороною і захистом лісу на закріплених лісогосподарських дільницях.

Відносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного кодексу України та спеціальними нормативно-правовими актами у сфері природоохоронного законодавства. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто є деліктною відповідальністю.

Частиною 1, пунктом 3 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Глава 82 Цивільного кодексу України присвячена деліктним зобовязанням, тобто зобовязанням з відшкодування шкоди. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні правила та підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобовязань. Зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Загальною підставою цивільно-правової відповідальності у формі відшкодування шкоди, є вчинення винною особою цивільного правопорушення, до складу якого включаються протиправна поведінка (дія або бездіяльність) особи, настання шкоди, причинний звязок між поведінкою та шкодою, вина особи. Наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення дає правові підстави для відповідальності. При цьому відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди (частина друга статті 1166 Цивільного кодексу України).

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

При встановленні наявності чи відсутності у діях відповідача протиправної поведінки (дії або бездіяльності) суд враховує таке.

Із матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка Велико-Мостівського лісництва квартал 58 виділ 6 знаходиться у користуванні ДП "Жовківський лісгоп", площа ділянки за матеріалами лісовпорядкування 78,0000 га.

Факт незаконної вирубки дерев на земельній ділянці кв.58, що знаходиться на території Купичвільської сільської ради Львівської області та перебуває в постійному користуванні відповідача, підтверджено актом раптової ревізії №3 від 14.11.2014 р., польовою переліковою відомістю дерев від 14.11.2014 р. та розрахунком розміру шкоди, складеними ДП "Жовківське лісове господарство". Зазначений факт встановлено також і у вироку Жовківського районного суду Львівського суду від 16.01.2015 р. справа №444/24/15-к.

Приписами ч.4 ст.35 ГПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, не потребують доведення обставини справи в частині факту спричинення шкоди державі, її розміру, особи, яка винна у такому спричиненні та того, що вказана особа (ОСОБА_2В.) станом на час вчинення кримінально караного діяння перебував у трудових відносинах із Відповідачем.

Факт розміру шкоди та наявності станом на час вчинення кримінально караного діяння трудових відносин між ОСОБА_2 (обвинуваченим у справі №444/24/15-к) та ДП "Жовківське лісове господарство" підтверджується і Відповідачем, зокрема у Інформації від 31.03.2016р. вих.№09-04/322 (а.с. 62).

Приписами ч.ч.3,4 ст.17 Лісового кодексу України встановлено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст.19 Лісового кодексу України, постійні лісокористувачі зобов'язані: 1) забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; 2) дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; 3) вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; 4) вести первинний облік лісів; 5) дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель; 6) забезпечувати охорону типових та унікальних природних комплексів і об'єктів, рідкісних і таких, що перебувають під загрозою зникнення, видів тваринного і рослинного світу, рослинних угруповань, сприяти формуванню екологічної мережі відповідно до природоохоронного законодавства; 8) забезпечувати безперешкодний доступ до об'єктів електромереж, інших інженерних споруд, які проходять через лісову ділянку, для їх обслуговування.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень (п.5 ч.1 ст.64 Лісового кодексу України).

Згідно п.п.1,5 ч.2 ст.105 Лісового кодексу України, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників та порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України (ст.107 Лісового кодексу України).

Пунктом е) ч.1 ст.41 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища встановлено, що економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Частиною 1 ст.68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Приписами частини третьої вказаної статті визначено, що підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч.1 ст.69 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач, у справі є постійним лісокористувачем, в обовязки якого входить, забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання норм і правил використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Вищого господарського суду України від 16.07.2014р. у справі №907/535/13, від 14.10.2014р. у справі №906/249/14, від 12.11.2014р. у справі №914/1138/14, від 27.07.2015р. у справі №927/850/14 та від 30.07.2015р. у справі №927/56/15.

Приписами ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника (аналогічно викладено у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2009р. у справі №25/207).

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду внаслідок цивільного правопорушення визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Необхідною підставою для настання цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди є наявність складу правопорушення, що складається з протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи; настання шкідливого результату такої поведінки (шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою і шкодою; вини особи, яка заподіяла шкоду. Відсутність хоча б одного з цих елементів складу правопорушення виключає відповідальність особи за завдану майнову шкоду.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання обов'язків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних порубок дерев.

Із врахуванням вимог статтей 1166 та 1172 ЦК України у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини порушника. Отже, прокурор в інтересах держави в особі Позивача не повинен доводити наявність вини Відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, а навпаки, Відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні такої шкоди. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 14.10.2014р. у справі №906/249/14.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев), внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Протиправна бездіяльності таких осіб полягає у незабезпеченні працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 29.07.2015р. у справі №927/850/14, від 30.07.2015р. у справі №927/56/15, від 08.10.2015р. у справі №912/1676/14 та від 28.10.2015р. у справі №909/132/15.

В силу норм п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

У п.9.1 Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженому наказом Державної казначейської служби України від 09.08.2013р. N128, зазначено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України розподіляються між державним та місцевими бюджетами, зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті в Головних управліннях Казначейства на ім'я органу Казначейства за балансовим рахунком 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами" Плану рахунків (далі - рахунок 3311) в розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету.

Відповідно до ст.ст.33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд, вважає, що рішення господарського суду першої інстанції прийняте, з урахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Львівської області від 25.05.2016 року в справі №914/705/16 залишити без змін.

2. Апеляційну скаргу Державного підприємства Жовківське лісове господарство залишити без задоволення.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4. Матеріали справи направити на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлений 11.08.2016 р.

Головуючий -суддя Малех І. Б.

Суддя Желік М. Б.

Суддя Марко Р. І.