КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2016 р. Справа№ 910/30968/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Тищенко А.І.

Рудченка С.Г.

Секретар судового засідання: Степанець О.В.

від позивача - не з`явились;

від відповідача - не з`явились.

від третьої особи1 - не з`явились;

від третьої особи2 - не з`явились;

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року

у справі №910/30968/15 (суддя - Андреїшина І.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия", м. Київ

треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача

1. ОСОБА_2, м. Київ

2. Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес", м. Київ

про відшкодування шкоди в розмірі 3 343,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі №910/30968/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхове товариство "Іллічівське" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия", треті особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповдіача ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Юнівес" про відшкодування шкоди у розмірі 3 343,00 грн. позовні вимоги задоволені повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу в розмірі 3 343,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 218,00 грн.

Не погодившись з вищевказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сушия" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення суду від 27.01.2016 року, за якою просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема тим, що:

- автомобіль, яким керував ОСОБА_2 перебувавший в з відповідачем у трудових відносинах закріплений за ним не був, для виконання службових обов'язків не надавався, маршрутний лист не виписувався;

- позивач, як страховик на думку відповідача набув право подати регрес ний позов до ОСОБА_3, як страхувальника або до ОСОБА_2, як водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспотну пригоду, але аж ніяк не до відповідача, який не пов`язаний з позивачем жодними договірними відносинами, предметом яких є страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.02.2016 року колегією суддів у складі головуючий суддя Шевченко Е.О., судді Зубець Л.П., Мартюк А.І. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 04.04.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.06.2016 рокурозгляд справи відкладено на 18.04.2016 року.

В судовому засіданні 18.04.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України в судовому засіданні оголошено перерву до 12.05.2016 року.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду Пасічник О.Ю. від 12.05.2016 року №09-52/1390/16, у зв`язку з звільненням у відставку головуючого судді Шевченко Е.О., призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/30968/15.

За протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2016 року, відповідно до абзацу 1 підпункту 2.3.50 пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" у справі №910/30968/15 сформовано колегію суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.05.2016 року колегією суддів у складі головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Сулім В.В. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 22.06.2016 року.

У зв'язку з перебуванням судді Сулім В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, відповідно до пп. 2.3.25, 2.3.49 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1, Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016 року, автоматизованою системою здійснено заміну судді Сулім В.В. у складі визначеної колегії для розгляду вказаної вище справи, про що сформовано протокол.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 року у справі №910/30968/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: Агрикової О.В. (головуючий), Рудченко С.Г., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 року у справі № 910/30968/15 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.01.2016 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Рудченко С.Г., Тищенко А.І.

В судове засіданні 22.06.2016 року представники сторін не з`явились.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 року розгляд справи відкладено на 10.08.2016 року.

В судове засідання призначене на 10.08.2016 року представники позивача, відповідача, третьої особи1 та третьої особи2 не з'явились, були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, причини неявки суд не повідомили.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989 року).

Враховуючи те, що позивач, відповідач, третя особа1 та третя особа2 були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання, докази чого наявні в матеріалах справи, неодноразове відкладення розгляду справи, а також зважаючи на те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників позивача, відповідача, третьої особи1 та третьої особи2.

Статтею 101 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 11.03.2014 року між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Юнівес", як страховиком та ОСОБА_7, як страхувальником укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "VIP" № 045-а/14/зп, відповідно до умов якого застраховано ризики, пов'язані з експлуатацією транспортного засобу - автомобіля марки "Mersedes-Benz Е250", державний номер НОМЕР_1. (том 1, а.с. 15).

Відповідно до умов вказаного договору, предметом цього договору (об'єктом страхування) є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом (ТЗ) та додатковим обладнанням (ДО), встановленим на ньому. Страховим випадком є пошкодження (знищення) ТЗ(ДО) та/або вирадення ТЗ (ДО) внаслідок настання подій передбачених п. 1.6. Договору.

За вказаним договором страхова сума - 400 000,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2014 року о 15 год. 10 хв. в м. Києві по вул. Чорновола, 20, за участю транспортних засобів "JMSTAR", державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, що належить ОСОБА_8, та транспортного засобу "Mersedes-Benz Е250", державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_9, що належить ОСОБА_10, що підтверджується довідкою ВДАІ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві та відомостями № 9374803.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди застрахований позивачем автомобіль марки "Mersedes-Benz Е250", державний номер НОМЕР_1, зазнав пошкоджень.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.05.2014 року №761/11772/14-п провадження №3/761/2566/2014 встановлено винною особою в скоєнні адміністративного правопорушення, водія ОСОБА_2. (том 1, а.с. 27).

На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, відповідно до полісу ОСЦПВВНТЗ № АС/7479172 термін дії з 05.11.2013 р. до 04.11.2014 р. (включно) відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ "СТ "Іллічівське". (том 1, а.с. 13).

Вказаним вище полісом встановлена франшиза у розмірі 510,00 грн., а ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 50 000,00 грн.

23.04.2014 року було складено акт огляду пошкодженого транспортного засобу. (том 1, а.с. 16).

Відповідно до рахунку СП у формі ТОВ «Автомобільний дім Україна-Мерседес Бенц» №2125707 від 23.04.2014 року (том 1, а.с. 18), вартість відновлювально-ремонтних робіт становить 4 623,60 грн.

Також, до позовної заяви додано страховий акт № А-1559/ЗП від 25.04.2014 року складений ПрАТ "СК "Юнівес", згідно з яким сума виплати страхового відшкодування у зв'язку зі страховим випадком складала 3 853,00 грн. (том 1, а.с. 19).

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України «Про страхування», ПрАТ "Юнівес" звернулось до ПрАТ "СТ "Іллічівське" (з претензією, заявою про виплату страхового відшкодування та надав всі необхідні документи) за відшкодуванням завданих збитків. (том 1, а.с. 14).

Позивач сплатив 3 343,00 грн. ПрАТ "СК "Юнівес", що підтверджується платіжним дорученням № 9808 від 09.10.2014 року (том 1, а.с. 31).

Рішення про відшкодування шкоди в розмірі 3 343,00 грн. прийнято на підставі розрахунку суми страхового відшкодування та страхового акту № ЦО-49308-АС--7479172 від 09.09.2014 року складених на підставі рахунку № 2125707 від 23.04.2014 року та претензії № 14/06/18-04 від 18.06.2014 року.

11.09.2014 року, позивач направив відповідачу претензію№ 2510/550ІЛ про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (в порядку регресу). (том 1, а.с. 32), яка була отримана ТОВ «Сушия» 14.09.2015 року. (том 1, а.с. 33).

Відповідач надав відповідь №с/398 від 09.10.2015 року, в якій вказав, що претензія позивача не може бути задоволена. (том 1, а.с. 34).

З огляду на наведене, позивач звернувся з даним позовом до відповідача, в трудових відносинах з яким на дату вчинення ДТП перебував ОСОБА_2, визнаний винним у вчиненні даного адміністративного правопорушення, про стягнення в порядку регресу шкоди у розмірі 3 343, 00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про задоволення позову та виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Це положення законодавства передбачає перехід права вимоги регресу від однієї особи до іншої при виникненні деліктного (позадоговірного) зобов'язання, а саме із заподіяння шкоди. Регрес регулюється загальними нормами цивільного права.

Підпунктом 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 Закону № 1961. Тобто ця стаття передбачає наявність у страховика права на пред'явлення регресного позову.

Статтею 989 ЦК України також передбачено, що страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про настання страхового випадку у строк, встановлений договором.

За змістом наведених норм у разі неповідомлення у встановлений строк страховика про настання ДТП в останнього виникає право на пред'явлення регресного позову до страхувальника або водія транспортного засобу, який спричинив ДТП.

Колегія суддів враховуючи, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами факт не повідомлення ані страхувальником -гр. ОСОБА_3, згідно Поліса № АС/7479172., ані водієм - гр.ОСОБА_2 транспортного засобу, який спричинив ДТП, то у позивача на підставі підпункту 38.1.1. п.38.1 ст.38 Закону України « Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», після відшкодування шкоди страхової компанії потерпілої особи, виникло право на пред'явлення регресного позову.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «СушиЯ» підтверджується копією трудової книжки (том 1, а.с. 28), копією наказу №СЯ000000439 від 10.04.2014 року про прийняття на роботу (том 1, а.с. 73) та визнається відповідачем.

Разом з тим, відповідач посилається на те, що автомобіль, яким керував ОСОБА_2 закріплений за ним не був, для виконання службових обов'язків не надавався, маршрутний лист не виписувався.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано доказів, які б свідчили, що ДТП сталося не під час виконання ОСОБА_2 своїх службових обов'язків, а при використанні автомобіля у власних цілях та неправомірному його заволодінні., тому суд першої інстанції вірно зробив висновок, що дорожньо-транспортна пригода сталась безпосередньо під час виконання ОСОБА_2 його службових обов'язків.

Отже, відповідачем не доведено наявність обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі заперечуючи проти позову.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого господарського суду, що відшкодування завданої ОСОБА_2 внаслідок ДТП шкоди покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю "Сушия" в розмірі виплаченого страхового відшкодування в сумі 3 343, 00 грн.

Враховуючи те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Сушия" в добровільному порядку завдану її працівником шкоду не відшкодувала, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову.

Твердження скаржника про те, що під час прийняття оскаржуваного рішення суд першої інстанції не дотримався вимог процесуального закону, щодо повного та всебічного дослідження обставин справи, судова колегія вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав правову оцінку наявними у матеріалах справи доказами.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду стосовно встановлених обставин і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З огляду на вищевикладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що місцевий господарський суд виконавши всі вимоги процесуального закону і всебічно перевіривши обставини, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права, в рішенні господарського суду міста Києва повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданій апеляційній скарзі, скаржником не було надано суду апеляційної інстанції.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сушия" на рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі № 910/30968/15 залишити без задоволення.

2.Рішення господарського суду міста Києва від 27.01.2016 у справі № 910/30968/15 залишити без змін.

3.Матеріали справи № 910/30968/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді А.І. Тищенко

С.Г. Рудченко