РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016Справа №910/12286/16

За позовом Заступника Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до Державного підприємства «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ»

про стягнення 1 446 720,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від прокуратури - Голуб Є.В. (дов. №10/2/3-70 вих-16 від 15.01.2016);

від позивача - Ніколова В.М. (дов. №220/819/д від 30.12.2015);

від відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

05.07.2016 Заступник Генерального прокурора України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду м. Києва з позовною заявою до Державного підприємства «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» про стягнення на користь Міністерства оборони України 1 446 720 грн., з яких 813 780 грн. пені та 632 940 грн. штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором №286/1/15/19 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 08.07.2015, з урахуванням додаткових угод до нього.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.07.2016 порушено провадження у справі № 910/12286/16, та призначено до розгляду на 19.07.2016.

19.07.2016 прокурором через загальний відділ діловодства суду подано додаткові документи по справі.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19.07.2016 у зв'язку із неявкою представника відповідача, неналежним виконання сторонами вимог ухвали суду від 07.07.2016, та задоволенням клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 02.08.2016.

02.08.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи та письмові пояснення по суті справи, у яких просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представники прокуратури та позивача прибули у судове засідання 02.08.2016 та надали пояснення по справі.

Відповідач в судове засідання 02.08.2016 не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання за його належною юридичною адресою ухвали господарського суду.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 02.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

08.07.2015 між Міністерством оборони України (далі - позивач, замовник) та Державним підприємством «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» (далі - відповідач, постачальник) укладено договір №286/1/15/19 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (далі за текстом - договір), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов'язується постачати у 2015 році паливо рідинне та газ; оливи мастильні (паливо дизельне підвищеної якості (Євро) марки С виду ІІ, а саме його еквівалент паливо дизельне ДТ-Л-К5, сорт С) (далі - продукція) для потреб Міністерства оборони України згідно специфікації, а замовник забезпечити приймання продукції та її оплату в асортиментів, кількості, у строки і за цінами згідно нижчевикладеною специфікацією.

Додатковою угодою №2 від 18.08.2015 сторони погодили специфікацію, за якою відповідач постачає позивачу паливо дизельне ДТ-Л-К5, сорт С, ДСТУ 4840:2007, протягом 45 днів з дати підписання договору на загальну вартість без ПДВ - 37 732 844,50 грн., а з ПДВ - 45 279 413,40 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 18.08.2015, ціна договору становить: без ПДВ - 37 732 844,50 грн., крім того ПДВ - 7 546 568,90 грн., Ціна договору, що підлягає оплаті становить 45 279 413,40 грн., у тому числі податок на додану вартість, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.

Додатковою угодою №4 від 22.01.2016 специфікацію п.1.1 договору сторони доповнили специфікацією №2, за умовами якої відповідач зобов'язався у строк до 31.03.2016 поставити для потреб Збройних Сил України дизельне паливо у кількості 548 тон на загальну суму 9 042 000 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору, в редакції додаткової угоди №4 від 22.01.2016, ціна договору, що підлягає оплаті, становить 54 321 413,40 грн., у тому числі податок на додану вартість, вартість вантажних робіт в місцях завантаження та транспортні витрати.

Ціна договору у 2015 році, що підлягає оплаті становить 45 279 413,40 грн., а ціна договору у 2016 році, що підлягає оплаті, становить 9 042 000,00 грн.

За умовами п. 4.1 договору розрахунок за фактично постачену продукцію здійснюється протягом 30 банківських днів (за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання постачальником до Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України належним чином оформлених документів, передбачених цим договором.

Згідно з п. 5.1 договору продукція постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт та збереження в межах термінів установлених діючими технічними умовами.

Пунктом 6.2.5 договору сторони погодили, що у разі порушення постачальником порядку постачання продукції, її номенклатури, кількості, якості (визначається діючими стандартами, технічними умовами, іншою нормативно-технічною документацією тощо), строків, які визначені у специфікації та/або рознарядці, при достроковій відмові постачальника від подальшого виконання умов даного договору замовник, в односторонньому порядку, має право: на відшкодування збитків, понесених Міністерством оборони України в результаті таких дій постачальника; відмовитися від прийняття подальшого виконання зобов'язань постачальником за цим договором; відмовитися від встановлення на майбутнє господарських відносин з постачальником; розірвати договір.

Застосування зазначених оперативно-господарських санкцій не позбавляє замовника права вимагати від постачальника сплати штрафних санкцій та відшкодування збитків за неналежне виконання цього договору.

Відповідно до п. 6.3.1 договору постачальник зобов'язаний забезпечити постачання продукції у строки, встановлені договором.

Згідно з п. 7.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі продукції за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірах, передбачених п. 7.3 договору, зокрема, за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п. 7.3.2 договору).

За умовами п. 10.1 договору, в редакції додаткової угоди №3 від 28.12.2015, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Додатком №1 до договору сторони погодили порядок приймання продукції.

Також матеріали справи містять рознарядку (додаток №2 до договору в редакції додаткової угоди №4 від 22.01.2016) на постачання ДП «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» палива у кількості 548 тон до 31.03.2016, підписану замовником та отримувачем рознарядки.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідачем не виконано умови договору та пальне у строк як до 31.03.2016, так і на час подання цього позову, Міністерству Оборони України не посталено.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Спір між сторонами виник у зв'язку із простроченням виконання відповідачем зобов'язань щодо своєчасної поставки товару за договором №286/1/15/19 про постачання для державних потреб палива рідинного та газу; олив мастильних для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) від 08.07.2015, з урахуванням додаткових угод до нього.

Згідно з ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За змістом статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до специфікації №2 (додаткова угода №4 від 22.01.2016) відповідач зобов'язався у строк до 31.03.2016 поставити для потреб Збройних Сил України дизельне паливо у кількості 548 тон на загальну суму 9 042 000 грн., отже строк поставки продукції станом на час вирішення спору настав.

Докази поставки товару, у тому числі у визначені строки, у матеріалах справи відсутні.

Отже, з наданих позивачем доказів вбачається, що відповідач в порушення умов договору не поставив обумовлений сторонами товар, у зв'язку із чим позивачем відповідно до умов п. 7.3.2 договору нараховано пеню у розмірі 813 780,00 грн. та штраф у розмірі 632 940,00 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Так, ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачено господарсько-правову відповідальність учасників господарських відносин, яку останні несуть за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з п. 7.2 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі продукції за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) у розмірах, передбачених п. 7.3 договору, зокрема, за порушення строків постачання продукції постачальник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості продукції, з якої допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості (п. 7.3.2 договору).

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, суд відзначає, що приписами ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Згідно зі ст. 6 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Таким чином, вказана стаття поширюється і на майнові відносини, що регулюються Господарським кодексом України. У зв'язку з цим на положення Господарського кодексу України про господарські договори також поширюються принцип свободи договору, крім випадків, передбачених абзацом другим ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України (яка встановлює обмеження права сторін договору відступати від положень нормативно-правових актів).

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені та штрафу, суд дійшов висновку, що він виконаний вірно в межах заявленого позивачем періоду, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 813 780,00 грн. та штраф у розмірі 632 940,00 грн.

За таких обставин, зважаючи на нездійснення відповідачем поставки у строки, обумовлені договором та специфікацією, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

У відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства «УКРТРАНСНАФТОПРОДУКТ» (04070, м. Київ, вул. Фролівська, 1/6, код 34355770) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр-т Повітрофлотський, 6, код 00034022) пеню у розмірі 813 780 (вісімсот тринадцять тисяч сімсот вісімдесят) грн. 00 коп., штраф у розмірі 632 940 (шістсот тридцять дві тисячі дев'ятсот сорок) грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 21 700 (двадцять одну тисячу сімсот) грн. 80 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 08.08.2016.

Суддя В.О. Демидов