РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016Справа №910/5811/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд»

до 1) Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення

2) Міністерство інфраструктури України

про стягнення 12 397,16 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача 1 - Гамрецький Є.О. (дов. №6389/9 від 31.12.2015);

від відповідача 2 - Бельмас Л.О. (дов. №1978/15/14 від 22.04.2016);

ВСТАНОВИВ:

30.03.2016 Публічне акціонерне товариство «Чернігівторгбуд» звернулось до господарського суду м. Києва з позовною заявою до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про стягнення 11149,16 грн. інфляційних збитків та 1248,00 грн. - 3% річних за період з 01.02.2013 по 31.01.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 у справі №3/458 з Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру, правонаступником якого є відповідач-1, на користь Відкритого акціонерного товариства «Чернігівторгбуд», правонаступником якого є позивач, стягнуто заборгованість у розмірі 13 870 грн. та 693,50 грн. витрат по держмиту, проте у зв'язку із невиконанням вказаного рішення, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.04.2016 порушено провадження у справі №910/5811/16, розгляд справи призначено на 21.04.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.04.2016 у зв'язку із перебуванням судді Демидова В.О. у відрядженні розгляд справи призначено на 05.05.2016.

Письмовим відзивом на позовну заяву Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення заперечило проти задоволення позову та просило у задоволенні позову відмовити, посилаючись на те, що наказ №3/458 від 06.07.1999 був дійсний для пред'явлення до виконання до 06.10.1999; заборгованість Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру перед ПАТ «Чернігівторгбуд» у розмірі 13870,45 грн. боргу та 693,50 грн. витрат по держмиту на дату припинення була відсутня, а тому вимоги позивача не були заявлені до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення у передбачені законом строки та способи. Також відповідач зазначив, що належною стороною у даному виконавчому провадженні, виконання якого гарантується державою, є Міністерство транспорту та зв'язку, а не Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення.

27.04.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи, а також клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

04.05.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Міністерства транспорту та зв'язку України, з метою з'ясування питання правонаступництва Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру.

Судове засідання, призначене на 05.05.2016 не відбулось, у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2016 розгляд справи №910/5811/16 призначено на 31.05.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 31.05.2016 за клопотанням представника відповідача продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та у зв'язку із необхідністю витребування доказів по справі розгляд справи відкладено на 08.06.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.06.2016 залучено до участі у справі, як відповідача 2 Міністерство інфраструктури України, з огляду на що розгляд справи відкладено на 07.07.2016.

При цьому клопотання позивача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство транспорту та зв'язку України залишається без розгляду, оскільки позивачем в судовому засіданні не підтримано.

09.06.2016 від Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд» через загальний відділ діловодства суду надійшли заперечення на відзив на позовну заяву.

29.06.2016 позивач через загальний відділ діловодства суду подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.07.2016 у зв'язку із нез'явленням в судове засідання відповідача-2, невиконанням ним вимог ухвали суду від 08.06.2016, а також необхідністю витребування доказів у справі розгляд справи відкладено на 04.08.2016.

У судове засідання 04.08.2016 прибули повноважні представники відповідачів 1, 2, надали пояснення по суті справи. Крім того, представником відповідача 2 було подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в їх задоволенні.

Представник позивача в судове засідання 04.08.2016 не з'явився, проте в матеріалах справи наявні його клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

У листопаді 1998 року Відкритим акціонерним товариством «Чернігівторгбуд» для Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру відповідно до умов двостороннього договору підряду були виконані ремонтно-будівельні роботи.

Рішенням Арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 у справі №3/458 з Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру на користь Відкритого акціонерного товариства «Чернігівторгбуд» стягнуто 13870,45 грн. боргу та 693,50 грн. витрат по держмиту.

Відповідно до частини третьої статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Пунктом 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2013 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус (наприклад, позивач у даній справі був відповідачем в іншій, а відповідач у даній справі - позивачем в іншій).

На підставі вказаного рішення суду Арбітражним судом Чернігівської області видано наказ №3/458 від 06.07.1999.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 у справі №825/1777/15-а частково задоволено адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд», зобов'язано Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Чернігівській області повторно розглянути заяву позивача від 30.03.2015 за вих. № 32 щодо виконання рішення арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 №3/458 про стягнення з рахунку Чернігівського обласного радіотелевізійного передавального центру на користь Відкритого акціонерного товариства «Чернігівторгбуд» 13870,45 грн. боргу та 693,50 грн. витрат по держмиту за правилами, встановленими Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державною, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 у справі №825/1777/15-а постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 скасовано в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області щодо несвоєчасного розгляду заяви позивача від 30.03.2015 №32 про виконання рішення арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 №3/458 та повернення вказаної заяви. В цій частині прийнято нове рішення, яким визнано протиправними дії управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Чернігівській області щодо несвоєчасного розгляду заяви позивача від 30.03.2015 №32 про виконання рішення арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 №3/458 та щодо повернення вказаної заяви. В іншій частині постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 25.06.2015 залишено без змін.

Крім того, у постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 26.08.2015 у справі №825/1777/15-а відхилено доводи відповідача про закінчення строку пред'явлення наказу Арбітражного суду Чернігівської області від 06.07.1999 №3/458, оскільки відповідно до п. 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконавчі документи за рішеннями суду про стягнення коштів або рішення суду, що набрали законної сили, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, які видані або ухвалені до набрання чинності цим Законом, подаються до органу державної виконавчої служби протягом шести місяців з дня набрання чинності цим пунктом. Якщо рішення суду про стягнення коштів або виконавчі документи за цими рішеннями, боржниками за якими є визначені частиною першою статті 2 цього Закону суб'єкти, не було подано в строк, встановлений цим пунктом, це не є підставою для відмови у виконанні даного судового рішення.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Державне підприємство «Чернігівський обласний радіотелевізійний передавальний центр» було припинено за рішенням засновників 11.07.2007. Його правонаступником є Концерн радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (відповідач-1 по справі).

Правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Чернігівторгбуд» є Публічне акціонерне товариство «Чернігівторгбуд» (позивач), що також підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» визначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що на час подання цього позову наказ №3/458 від 06.07.1999 є невиконаним та позивачу не сплачено грошових коштів, присуджених до стягнення за рішенням суду від 06.07.1999, у зв'язку із чим він просив стягнути з відповідача-1 (Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення) як правонаступника Державного підприємства «Чернігівський обласний радіотелевізійний передавальний центр» 11149,16 грн. інфляційних збитків та 1248,00 грн. - 3% річних за період з 01.02.2013 по 31.01.2016.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 214 Цивільного кодексу УРСР боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Відповідно до п. п. 4, 10 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовґязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила Цивільного кодексу України про відповідальність за порушення договору застосовуються в тих випадках, коли відповідні порушення були допущені після набрання чинності цим Кодексом, крім випадків, коли в договорах, укладених до 1 січня 2004 року, була встановлена інша відповідальність за такі порушення.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (п.1 ст. 612 ЦК України).

Згідно п.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтями 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов'язання.

Водночас приписи статті 625 ЦК України не заперечують права звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов'язання, зокрема за період після прийняття судом відповідного рішення (постанова Верховного Суду України від 30.09.2008 №01/384-07).

Також, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених другою частиною статті 625 ЦК України (зазначена позиція також відображена у постанові ВСУ від 20.01.2011 №10/25).

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до п. 7.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 №14, за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 9 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.04.2013 № 01-06/767/2013 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору (постанова Вищого господарського суду України від 01.11.2012 N 5011-32/5219-2012).

Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 № 10/25, від 04.07.2011 № 13/210/10, від 12.09.2011 № 6/433-42/183, від 14.11.2011 № 12/207, від 23.01.2012 № 37/64.

Отже, враховуючи вищевикладене, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат з правонаступника Державного підприємства «Чернігівський обласний радіотелевізійний передавальний центр» - Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, суд вважає обґрунтованими.

Разом з тим, перевіривши розрахунок позивача щодо заявлених до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 1248,00 грн. та інфляційних втрат у розмірі 11149,16 грн., суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч.4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається зі штампу канцелярії суду, позивач звернувся з даним позовом 30.03.2016, у зв'язку з чим, враховуючи невиконання рішення суду станом на час подання позову, він має право на нарахування інфляційних втрат та 3 % річних починаючи з 31.03.2013 та по 31.01.2016 ( тобто в межах заявлених позовних вимог).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що він виконаний невірно та за розрахунком суду за період з 31.03.2013 року по 31.01.2016 складає: інфляційні втрати - 11273,52 грн., а 3% річних - 1181,00 грн., проте, зважаючи на те, що суд не може вийти за межі позовних вимог за відсутності відповідного клопотання позивача, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі, заявленому позивачем, а саме 11149,16 грн., в той час як 3 % річних підлягають до стягнення у розмірі 1181,00 грн.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наявних у справі доказів, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 33, 34, 49, 82, 84, 85, 116-118 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (04112, м. Київ, вул. Дорогожицька, буд. 10, код 01190043) на користь Публічного акціонерного товариства «Чернігівторгбуд» (14014, м. Чернігів, вул. Ушинського, 109 км., код 01547657) 3 % річних у розмірі 1181 (одну тисячу сто вісімдесят одну) грн. 00 коп., інфляційні втрати в розмірі 11149 (одинадцять тисяч сто сорок дев'ять) грн. 16 коп. та судовий збір у розмірі 1370 (одну тисячу триста сімдесят) грн. 55 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане 09.08.2016.

Суддя В.О. Демидов