ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03.08.2016 Справа № 905/1751/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Подколзіної Л.Д.,при секретарі судового засідання Паніної Я.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

позовної заяви Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м.Маріуполь, Донецька обл.

до Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1, м.Маріуполь, Донецька обл.

про стягнення 32 408,29 грн.

за участю уповноважених сторін:

від позивача - Яровий І.В. - представник за довіреність №26/01 від 11.04.2016р.

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Комунальне комерційне підприємство Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м.Маріуполь, Донецька обл. звернувся з позовом до Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1, м.Маріуполь, Донецька обл. про стягнення за договором поставки теплової енергії № 64 від 01.10.2005 р. основної суми боргу у розмірі 13 911,97 грн., суму пені у розмірі 13 911,97 грн., суму інфляційних нарахувань у розмірі 4 152,20 грн., суму 3% річних у розмірі 432,15 грн. та судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору про постачання теплової енергії № 64 від 01.10.2005р. в частині розрахунків за надані відповідачу послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2013 року по березень 2016 року, внаслідок чого утворилась заборгованість.

На підтвердження своїх вимог позивачем представлено копію вказаного договору з дислокаціями та додатковими угодами до нього, копії актів про підключення опалення від 29.10.2011 р., від 11.11.2014 р та від 23.11.2015 р., карти обліку витрат теплової енергії, рахунку-фактури №11-112612/01 від 26.11.2013 р.. №12-112612/01 від 25.12.2013 р., №01-11261201 від 28.01.2014 р., № 02-112612/01 від 24.02.2014 р., №03-112612/01 від 24.03.2014 р., №04-112612/01 від 25.04.2014 р., №11-112612/01 від 30.11.2014 р., №12-112612/01 від 30.12.2014 р., №01-112612/01 від 30.01.2015 р., №02-112612/01 від 27.02.2015 р., №03-112612/01 від 31.03.2015 р., № 04-112612/01 від 30.04.2015 р., №11-112612/01 від 30.11.2015, №12-112612/01 від 30.12.2015 р., №01-112612/01 від 29.01.2016 р., №02-112612/01 від 29.02.2016 р.,№ 03-112612/02 від 31.03.2016 р., докази їх направлення на адресу відповідачу, на копію акту про приймання-передачу теплової енергії.

08 червня 2016 року від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про залучення документів до матеріалів справи та про розгляд справи за відсутності представника за . Клопотання судом задоволено.

Того ж дня, позивач на електронну адресу суду надіслав клопотання про продовження строку вирішення спору на 15 днів, та просив відкласти розгляд справи.

Суд задовільнив клопотання та продовжив строк вирішення спору на 15 днів.

Слухання справи відкладалось.

Відповідач у судові засідання жодного разу не з'явився, відзив на позовну заяву та витребувані судом документи не надав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути спір за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а неявка без пояснення причин представників належним чином повідомлених сторін не перешкоджає вирішенню спору та не може вважатись підставою для відкладання розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи і оцінивши надані суду докази в порядку ст.43 ГПК України, суд -

ВСТАНОВИВ :

01.10.2005 р. між Комунальним комерційним підприємством Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м.Маріуполь, Донецька обл. (надалі по тексту - постачальнтк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м.Маріуполь, Донецька обл. (надалі по тексту - споживач) укладений договір № 64 на відпуск теплової енергії, згідно умов якого постачальник зобов'язався подавати теплову енергію для об'єктів споживачів, перерахованих у додатку до даного договору.

Відповідно до п.2.2 нормативна тривалість опалювального періоду складає 183 дні. Початок та кінець опалювального періоду визначається погодними умовами та встановлюється виконавчим комітетом міської ради. За умови збільшення опалювального періоду проти нормативного, споживач сплачує вартість фактично отриманої теплової енергії.

Згідно з п. 3.1 постачальник зобов'язується забезпечувати безперебійне постачання тепловою енергією об'єктів споживача .

Споживач зобов'язується щомісячно оплачувати послуги теплопостачання відповідно до обсягу тепло споживання. (п.3.2)

Кількість теплової енергії, що відпускається, розраховується теплопостачальною організацією згідно з підключеним розрахунковим або проектним тепловим навантаженням зданих споруджень відповідно до «норм та вказанням щодо нормованих витрат палив та теплової енергії на опалення житлових та громадських спорудах. А також господарсько-побутові потреби в Україні КТМ 204», затверджені Держжитлокомгосп України 14.12.93 р., а за наявності засобів обліку- приладами обліку, встановленими на тепловому вводі споживача.

Споживач за отриману теплову енергію здійснює оплату за фіксованим тарифом, затвердженим Маріупольським виконкомом міської ради, які встановлені із розрахунку теплової енергії протягом всього опалювального періоду, згідно з виставленим рахункам-фактурам у термін, що не перевищує 5 банківських днів з моменту отримання рахунку., (п. 4.1 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 01.10.2005 р.)

Витрати гарячого водопостачання та тепла встановлюється розрахунком, який здійснюється на підставі довідок споживача, проектів теплопостачання будівль. (п. 4.2)

За умовою п. 5.1 договору договір укладено на 2 роки. Договір вважається пролонгованим на той же термін , якщо за місяць до закінчення терміну не надійде заява однієї з сторін про відмову від вказаного договору або його перегляду.

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як в ньому сторонами передбачені всі істотні умови.

Факт надання опалення на об'єкти відповідача, що вказані у дислокаціях, підтверджується актами про підключення опалення від 29.10.2011 р., від 11.11.2014 р та від 23.11.2015 р.

На виконання умов договору, позивачем виставлені рахунки на оплату спожитої енергії №11-112612/01 від 26.11.2013 р.. №12-112612/01 від 25.12.2013 р., №01-11261201 від 28.01.2014 р., № 02-112612/01 від 24.02.2014 р., №03-112612/01 від 24.03.2014 р., №04-112612/01 від 25.04.2014 р., №11-112612/01 від 30.11.2014 р., №12-112612/01 від 30.12.2014 р., №01-112612/01 від 30.01.2015 р., №02-112612/01 від 27.02.2015 р., №03-112612/01 від 31.03.2015 р., № 04-112612/01 від 30.04.2015 р., №11-112612/01 від 30.11.2015, №12-112612/01 від 30.12.2015 р., №01-112612/01 від 29.01.2016 р., №02-112612/01 від 29.02.2016 р.,№ 03-112612/02 від 31.03.2016 р., направлені на адресу відповідача, про що свідчать наявні в матеріалах справи реєстри на вручення рахунків відповідеві.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За правилами ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу норм ч.6 ст.19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За таких обставин, враховуючи, що сума основного боргу підтверджена матеріалами справи, позов Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м.Маріуполь, Донецька обл. щодо стягнення основної заборгованості у розмірі 13911,97 грн. суд вважає таким, що підлягає задоволенню.

У зв'язку з тим, що відповідачем порушені строки виконання грошового зобов'язання позивачем заявлені вимоги щодо стягнення пені у сумі 13911,97 грн., інфляційних витрат у сумі 4152,20 грн. пені у розмірі 13911,97 грн. та 3% річних у сумі 432,15 грн.

Оцінюючи вимоги позивача в цій частині господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт прострочення виконання грошового обов'язку з оплати вартості товару підтверджений матеріалами справи та відповідачем не спростований.

В силу статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до статті 549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з п.4.3 договору, у випадку несвоєчасної оплати за теплову енергію споживачі суб'єкти підприємницької діяльності сплачують пеню в розмірі 1% за кожень день прострочення платежу.

Пунктом 5.2 договору визначено, що до вимог по сплаті теплової енергії, а також стягнення пені застосовується позовна давність строком 5 років.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із частиною 3 статті 1 Закону України "Про відповідальність суб'єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій " за несвоєчасні розрахунки за спожиті комунальні послуги сплачують пеню в розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, якщо інший розмір пені не встановлено угодою сторін, але не більше 100 відсотків загальної суми боргу.

Перевіривши арифметичний розрахунок пені, суд визнає його вірним. Оскільки останній перевищує загальну суму боргу, позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі основної суми боргу - 13911,97 грн.

Проте, визнаючи правомірність нарахування штрафних санкцій, які заявлені до стягнення, суд зазначає наступне.

В силу пункту 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Проаналізувавши встановлені судом фактичні обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання відповідача та зменшити розмір штрафних санкцій, які підлягають стягненню з останнього, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26 грудня 2011року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до статті 233 ГК України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

З огляду на вищевикладене, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, та враховуючи фінансове становище боржника суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, з огляду на те, що рішення суду ґрунтується на принципах законності та справедливості, користуючись правами, наданими суду статтею 83 Господарського процесуального кодексу України та відповідно до положень статті 233 Господарського кодексу України та статті 551 Цивільного кодексу України, враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов'язань за договором, його матеріальний стан та відсутність доказів понесення збитків позивачем, суд вважає можливим зменшити суму штрафних санкцій, яка підлягає стягненню з відповідачаа саме розмір пені з 13911,09 грн. до 6956грн.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Таким чином, відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Положення цієї статті застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов'язання в не залежності від наявності вини в його діях.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування інфляційних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, наданий арифметично обґрунтований розрахунок інфляційних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 566,46 грн. інфляційних витрат у повному обсязі.

З урахуванням того, що матеріалами справи доведений факт порушення відповідачем строків оплати товару, нарахування 3% річних проведене позивачем з дотриманням загальних правил (методики) нарахування та з урахуванням строків оплати, визначених в п.6.3. договору, наданий арифметично обґрунтований розрахунок річних, господарський суд, задовольняє вимоги позивача щодо стягнення 3% річних у розмірі 81,14 грн. в повному обсязі.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 525, 526, 546, 610-612, 625 ЦК України, ст.193, 233, 375 ГК України, ст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа", м.Маріуполь до Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1, м.Маріуполь, Донецька обл. про стягнення 32 408,29 грн. задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємиці ОСОБА_1 (87549, АДРЕСА_1, ІКПП НОМЕР_1) на користь Комунального комерційного підприємства Маріупольської міської ради "Маріупольтепломережа" (87534, м.Маріуполь, Донецької обл., вул. Гризодубової, 1, ), основний борг у розмірі 13911,97 грн., інфляційні витрати у розмірі 4152,20 грн., 3% річних у розмірі 432,15, пеню у розмірі 6956грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 1378,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним господарським судом, якщо рішення не буде скасовано.

У судовому засіданні 03.08.2016р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 08.08.2016р.

Суддя Л.Д. Подколзіна