ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

01.08.16р. Справа № 904/3892/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

до Малого приватного підприємства "БМД И КО", м. Дніпропетровськ

про стягнення 290730,00 грн за договором про фінансовий лізинг № 00007988 від 26.07.2013

Суддя Воронько В.Д.

Представники:

від позивача: представник ОСОБА_1, довіреність від 19.05.2016;

від відповідача: директор ОСОБА_2, паспорт серії ВТ №055812, виданий Калінінським РВ у м. Донецьку ГУ ДМС України у Донецькій області 13.11.2013; представник ОСОБА_3, довіреність №3 від 13.06.2016.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ (позивач) звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до малого приватного підприємства "БМД И КО", м. Дніпропетровськ (відповідач) про стягнення заборгованості з лізингових платежів в сумі 75283,99 грн, 198476,65 грн збитків, 4082,80 штрафу, 3806,24 грн пені, 1952,71 грн 3% річних, 7127,61 грн інфляційних нарахувань на суму боргу.

Відповідачем 01.07.2016 надав відзив на позовну заяву, у якому проти заявлених вимог заперечив в повному обсязі, у тому числі і проти вимог про стягнення витрат на юридичну допомогу.

В судовому засіданні 05.07.2016 відповідно до ст. 77 ГПК України оголошено перерву до 18.07.2016.

18.07.2016 позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути 75283,99 грн основного боргу, 198476,65 грн збитків, 3484,43 грн штрафу, 2960,39 грн пені, 1952,71 грн 3% річних, 7127,61 грн інфляційних нарахувань на суму боргу. Заява прийнята судом до розгляду.

Ухвалою суду від 18.07.2016 строк розгляду справи продовжено до 01.08.2016.

Розглянувши матеріали справи, суд

ВСТАНОВИВ:

26.07.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (позивач) та малим приватним підприємством "БМД И КО" (відповідач) укладено договір про фінансовий лізинг № 00007988, відповідно до якого позивач зобов'язався передати у розпорядження відповідача транспортний засіб типу VW Тіgиаn FL 2,0 І ТDI 2013 року виробництва, шасі № WVGZZZ5NZEW006878, двигун № СLJ, а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невід'ємну частину договору, на загальну суму у гривнях, що становить еквівалент 43 500, 00 доларів СІІІА, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 15 225, 00 доларів США.

Відповідач відповідно до положень п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу, що становлять невід'ємну частину договору, зобов'язався здійснювати щомісячні лізингові платежі відповідно до плану відшкодування.

Відповідно до п. 6.5. Умов лізингу щомісячний платіж перераховується на рахунок, зазначений позивачем, не пізніше дати, вказаної у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів.

Відповідно до п. 8.3.2. Умов лізингу, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір і витребувати об'єкт лізингу від відповідача, в тому числі у примусовому порядку за виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.9. Умов лізингу у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобов'язувався повернути Об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані за адресою місцезнаходження позивача, якщо інша адреса не вказана позивачем, впродовж 10 робочих днів з дати одержання відповідного запиту.

Згідно з п. 13.1. Умов лізингу якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення об'єкту лізингу, позивач має право вилучити об'єкт лізингу без попередньої згоди відповідача. На підставі п. 13.6. Умов лізингу, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу всі та будь-які витрати, пов'язані із вилученням об'єкту лізингу.

У випадку прострочення платежів за договором, згідно із п. 8.2. Умов лізингу до відповідача застосовуються наступні санкції:

- пеня у розмірі 10% річних від вчасно не сплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу;

- штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані позивачем: еквівалент 15 дол. США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу;

- компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем відповідно до договору.

11.05.2016 позивач звернувся до суду з цим позовом та вказав, що з лютого 2015 року відповідач почав порушувати свої зобов'язання, сплачуючи платежі з порушенням встановлених строків, а з березня 2015 року взагалі припинив сплачувати щомісячні лізингові платежі.

Станом на момент складання даної позовної заяви у відповідача існує наступна заборгованість:

- часткова несплата щомісячного лізингового платежу за лютий 2015 року на суму 3 605,75 грн відповідно до рахунку-фактури № 00257426 від 02.02.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.02.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за березень 2015 року на суму 6 006,50 грн відповідно до рахунку-фактури № 00263165 від 06.03.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.03.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за квітень 2015 року на суму 5 646,11 грн відповідно до рахунку-фактури № 00269102 від 06.04.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.04.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за травень 2015 року на суму 5 066,12 грн відповідно до рахунку-фактури № 00274087 від 06.05.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.05.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за червень 2015 року на суму 18 297,79 грн відповідно до рахунку-фактури № 00279756 від 04.06.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.06.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за липень 2015 року на суму 18 299,53 грн відповідно до рахунку-фактури № 00284541 від 03.07.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2015;

- несплата щомісячного лізингового платежу за серпень 2015 року на суму 18 362,19 грн відповідно до рахунку-фактури № 00289608 від 03.08.2015, належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.07.2015.

Загальна сума невиконаних грошових зобов'язань відповідача за лізинговими платежами разом складає 75 283,99 грн.

Відповідно до п. 12.6.1. умов договору позивач має право в односторонньому порядку розірвати договір та повернути об'єкт лізингу у разі, якщо відповідач не сплатив наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 днів.

Позивач зазначає, що з листопада 2014 року відповідач почав порушувати свої зобов'язання за договором.

Відповідно до п. 8.3.1. умов договору, якщо відповідач прострочить виплату лізингового платежу більш ніж 10 робочих днів, позивач має право надіслати відповідачу першу платіжну вимогу щодо сплати в письмовій формі. Якщо відповідач не здійснить оплату протягом 7 робочих днів з моменту першої вимоги, позивач надсилає в такий же спосіб другу платіжну вимогу, яка продовжує строк здійснення оплати ще на 8 днів із зазначенням нагадування, що після завершення строку здійснення оплати, за умови нездійснення оплати, договір підлягає розірванню відповідно до п. 12.6.1. сторони домовились, що невиконання зобов'язань після надіслання другої платіжної вимоги означає, що відповідач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим договором.

Позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором були надіслані наступні нагадування:

- перше нагадування від 03.04.2015;

- друге нагадування від 20.04.2015;

- третє нагадування від 05.05.2015;

- третє нагадування від 19.05.2015;

- третє нагадування від 03.06.2015;

- третє нагадування від 17.06.2015;

- третє нагадування від 03.07.2015;

- третє нагадування від 16.07.2015;

- третє нагадування від 04.08.2015;

Разом з третім нагадуванням від 04.08.2015 відповідачу було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору вих. № 00007988 від 04.08.2015.

23.09.2015 співробітником компанії ТОВ "Експрес Мото Україна" була здійснена доставки вимоги, яка була доставлена та прийнята представником відповідача 23.09.2015.

Відповідно до п. 12.7. Умов лізингу, день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від договору, визначається позивачем у відповідному повідомленні/вимозі.

Відповідно до п. 12.9. договору, у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобов'язався повернути об'єкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані до головного офісу позивача впродовж 10 робочих днів з дати одержання вимоги позивача про таке повернення.

Згідно з п. 12.13 договору у випадках передбачених пунктами 12.6 та 12.12 контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

Вимога була отримана відповідачем 23.09.2015, тому датою припинення договору є 07.10.2015.

Відповідно до п. 4.1. Умов лізингу позивач зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час, як відповідач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли позивач матиме право розірвати цей договір та вимагати повернення об'єкта лізингу).

Пункт 8.2.3. Умов лізингу передбачає, що у випадку прострочення сплати лізингового платежу за договором, до відповідача застосовуються наступні санкції, зокрема, компенсація будь-яких витрат понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем у відповідності до договору.

В свою чергу п. 8.6. Умов лізингу встановлено, що будь-які збитки заподіяні невиконанням або не належним виконанням стороною своїх зобов'язань за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені контрактом штрафні санкції.

У зв'язку із систематичним порушенням умов договору з боку відповідача починаючи з листопада 2014 року, несплатою лізингових платежів відповідно до плану відшкодування, позивач відмовився від договору і висунув вимогу від 04.08.2015 про сплату відповідачем заборгованості за договором, а також про повернення об'єкту лізингу.

Враховуючи положення договору та вимоги, останнім днем сплати заборгованості мало бути 25.09.2015, повернення об'єкта лізингу - 07.10.2015.

Відповідач всупереч вимог договору та вимоги не виконав свої зобов'язання зі сплати заборгованості за договором та повернення об'єкту лізингу.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення становить більше 30 днів.

Згідно з п. 13.7. Умов лізингу, якщо позивач не зможе здійснити своє право на вилучення (повернення), як передбачено у пункті 13, він матиме право на вилучення Об'єкту лізингу у Відповідача в примусовому порядку відповідно до виконавчого напису нотаріуса.

03.12.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було вчинено виконавчий напис нотаріуса № 1882 про повернення об'єкта лізингу.

22.12.2015 державним виконавцем органу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкта лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 1882 від 03.12.2015.

27.01.2015 об'єкт лізингу було повернуто позивачеві, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі.

Відповідно до п. 13.5. Умов лізингу відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу будь-які витрати, пов'язані із вилученням об'єкту лізингу, у тому числі витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги пов'язані із вилученням об'єкта лізингу.

Згідно п. 8.6. Умов лізингу встановлено, що будь-які збитки заподіяні невиконанням або не належним виконанням стороною своїх зобов'язань за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені контрактом штрафні санкції.

Позивач вказує, що з метою забезпечення виконання зобов'язань за договором він змушений був звернутись до спеціалізованих організацій: ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі", ТОВ "Юридична фірма "Вернер" для вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення об'єкту лізингу.

У зв'язку з цим він поніс витрати на правову допомогу в розмірі 78 546, 87 грн, що з урахуванням податку на додану вартість складає 94 256, 24 грн.

Також позивач поніс витрати у сумі 6000,00 грн у зв'язку із необхідністю звернення до спеціалізованої організації ТОВ "Юридична фірма ОСОБА_5" з метою надання послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді.

Також позивач вказує, що об'єкт лізингу був вилучений у відповідача у примусовому порядку та повернутий йому лише 27.01.2016.

Отже, відповідач неправомірно користувався об'єктом лізингу з моменту настання строку його повернення до моменту його вилучення, тому позивач поніс збитки у зв'язку із неповерненням об'єкта лізингу відповідачем та відсутності можливості протягом певного часу передати об'єкт лізингу у повторний лізинг чи продати його.

Згідно п. 6.18. Умов лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання договору за ініціативою позивача відповідно до п. 12 договору, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу.

Відповідно до Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

У зв'язку з цим відповідач повинен компенсувати позивачу упущену вигоду у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу, а саме:

- частини щомісячного лізингового платежу за вересень 2015 року на суму 19 021,94 грн;

- частини щомісячного лізингового платежу за жовтень 2015 року на суму 18 394,40 грн;

- частини щомісячного лізингового платежу за листопад 2015 року на суму 20 027,22 грн;

- частини щомісячного лізингового платежу за грудень 2015 року на суму 20 062,04 грн;

- частини щомісячного лізингового платежу за січень 2016 року на суму 20 714,81 грн, а всього 98 220, 41 грн.

Відповідно до п. 8.2.2. договору, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються наступні санкції штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані "Порше Лізинг Україна" відповідачу : еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо "Порше Лізинг Україна" вирішить надіслати таку вимогу).

Через несплату лізингових платежів згідно виставлених і надісланих рахунків, позивачем були застосовані штрафні санкції, зокрема:

- Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок № 00277258 від 19.05.2015. Сума штрафної санкції 598, 37 грн.

- Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок № 00278731 від 03.06.2015. Сума штрафної санкції 614, 48 грн.

- Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок № 00282594 від 17.06.2015. Сума штрафної санкції 631, 52 грн.

- Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок № 00286669 від 03.07.2015. Сума штрафної санкції 702, 62 грн.

- Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок № 00287950 від 16.07.2015. Сума штрафної санкції 689, 44 грн.

- Нагадування щодо несплаченого платежу, рахунок № 00291731 від 04.08.2015. Сума штрафної санкції 846, 37 грн, а всього розмір застосованого штрафу складає 4 082, 80 грн.

В п. 8.2.1. договору передбачено, що у випадку прострочення сплати платежу до відповідача застосовуються наступні штрафні санкції: пеня у розмірі 10% річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу.

За прострочку платежів позивач нарахував до сплати пеню в загальній сумі 3806,24 грн, розраховану за кожним рахунком окремо за 6 місяців за загальний період з 16.02.2015 по 16.02.2016.

Також заявлено до стягнення 1 952,71 грн 3% річних та 7 127,61 грн інфляційних нарахувань на суму боргу за загальний період з 16.02.2015 по 28.04.2016.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, у якому проти заявленого позову заперечив та вказав, що 26.07.2013 між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та МПП "БМД И КО" було укладено договір фінансового лізингу та передано МПП "БМД И КО" об'єкт лізингу - транспортний засіб - VW Tiguan FL 2.0 TDI 2013 року виробництва. Вартість об'єкту лізингу за договором складає 43 500 доларів США. На виконання договору підприємством "БМД И КО" було сплачено авансовий платіж у розмірі 15 225 доларів США.

Мале приватне підприємство "БМД И КО" на момент укладення зазначеного договору було зареєстровано та знаходилось за адресою: 83015, м. Донецьк, вул. Набережна, буд. 141 та сумлінно сплачувало всі платежі за даним договором.

У зв'язку з проведенням антитерористичної операції підприємство "БМД И КО" втратило можливість користуватись своїм майном, грошовими рахунками та було змушено 03.08.2015 змінити місцезнаходження.

До 01.03.2015 за договором фінансового лізингу не було жодних заборгованостей та прострочень. Відповідно до додаткової угоди від 11.02.2015 було продовжено строк лізингу, в період з 01.03.2015 по 31.05.2015 встановлено лізинговий платіж у розмірі 240,26 доларів США, штрафні санкції, пеня та неустойка за невиконання умов договору не застосовуються.

З червня 2015 року до 30.03.2016 ніяких документів/рахунків/вимог від ТОВ "Порше лізинг Україна" не надходило. Тому інформація про розірвання договору фінансового лізингу не була відома.

З позовної заяви випливає, що позивач в односторонньому порядку відмовився від договору фінансового лізингу і договір вважається припиненим 07.10.2015.

Відповідно до п. 8.3.2 договору якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш ніж 30 днів, "Порше Лізинг Україна" має право розірвати контракт/відмовитися від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно з п. 12.6.1. договору позивач має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитися від контракту та право на повернення об'єкта лізингу, зокрема, у випадку коли відповідач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Пунктом 12.7. договору передбачено, що день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від контракту визначається "Порше Лізинг Україна" у відповідному повідомленні/вимозі. "Порше Лізинг Україна" надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від контракту та, за можливості, зв'язується з ним доступними телефонними засобами зв'язку для повідомлення про розірвання/відмову від контракту. Таке повідомлення надсилається "Порше Лізинг Україна" на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодеожувача (для юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, лізингоодержувач вважається належним чином повідомлений на 10 (десятий) календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

Відповідно до ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що договір фінансового лізингу №00007988 від 26.07.2013 був розірваний у зв'язку з відмовою лізингодавця від вказаного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Також ч. 4. ст. 653 ЦК України передбачено, що сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки ТОВ "Порше Лізинг Україна" відправило повідомлення вимогу та повідомлення про відмову від договору 04.08.2015, то моментом припинення договору, згідно чинного законодавства є 15.08.2015.

Також відповідач заперечує проти стягнення з нього 94 256,24 грн за звернення до юридичної фірми "ТРІПЛ СІ", 6 000 грн за звернення до юридичної фірми "ВЕРНЕР", 98 220, 41 грн упущеної вигоди у зв'язку з несплатою лізингових платежів, посилаючись на те, що відповідно до положень ст. 224 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 623 Цивільного кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов'язок відшкодувати збитки є загальною формою цивільно-правової відповідальності, яка настає для боржника внаслідок порушення ним зобов'язань.

Відшкодування збитків може бути покладено на боржника лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності відповідно до статей 623, 1166 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Обов'язковими умовами для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків є: протиправна поведінка боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; наявність збитків; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та завданими збитками, що означає, що збитки мають бути наслідком саме даного порушення боржником зобов'язання, а не якихось інших обставин, зокрема дій самого кредитора або третіх осіб; вина боржника.

МПП "БМД И КО" багато раз зверталося до ТОВ "Порше Лізинг Україна" з проханнями про викуп автомобіля, в добровільному порядку виконувало зобов'язання, повідомляло про зміну місцезнаходження, що свідчить про відсутність в діях відповідача протиправної поведінки.

Відповідно до п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/20/2014 від 14.01.2014 витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Також витрати на оплату юридичних та інших послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про фінансовий лізинг.

Стосовно вимог про стягнення упущеної вигоди відповідач вказав, що відповідно до законодавства України та судової практики несплачені лізингові платежі не відносяться до складу упущеної вигоди.

Аналогічна позиція викладена в постанові ВГС України від 06.08.2014 по справі №910/18234/13.

Несплачені відповідачем грошові кошти за користування об'єктом лізингу за договором не є збитками, в тому числі упущеною вигодою, у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України. Між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини на підставі укладеного між ними договору і дії сторін щодо невиконання певних обов'язків не є прямими збитками, а можуть завдавати шкоди, або призводити до неотримання доходів лише в причинно-наслідковому зв'язку з іншими обставинами, як то неотримання позивачем доходу внаслідок таких дій за іншими договорами, укладеними з іншими суб'єктами господарювання.

Вимоги про стягнення 3% річних, пені, інфляційних нарахувань на суму боргу відповідач також вважає безпідставними, посилаючись на те, що підприємство взагалі було позбавлено фізичної можливості здійснювати платежі та розрахунки за зобов'язаннями через бойові дії на території Донецької області. Окрім того, в позовній заяві при розрахунках штрафних санкцій взагалі не було взято до уваги додаткову угоду від 11.02.2015, якою було продовжено строк лізингу, в період з 01.03.2015 по 31.05.2015 встановлено лізинговий платіж у розмірі 240,26 доларів США, штрафні санкції , пеня та неустойка за невиконання умов договору не застосовуються.

Враховуючи обставини справи, надані матеріали, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічне визначення договору лізингу міститься і у ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг".

За приписами ст. 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

З вищевказаного вбачається, що договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, у зв'язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів".

Аналогічне положення містить пп. в) п. 12.6.1 договору лізингу.

Правом на відмову від договору лізингу позивач скористався 03.12.2015 шляхом оформлення виконавчого напису нотаріуса, про що відповідач, за його доводами, дізнався при вилученні у нього предмета лізингу.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

За доводами відповідача договір припинився з 15.08.2015 - через 10 днів з дня відправлення позивачем заяви про відмову від договору.

Відповідач надав до справи копію Статуту підприємства, з якого слідує, що 03.08.2015 він зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1. Лист позивача від 04.08.2015 про припинення договору лізингу адресований відповідачу на адресу у м. Донецьку та у справі відсутні докази вручення цього листа відповідачу.

Суд не приймає за належний доказ вручення відповідачу цього листа повідомлення від ТОВ "Експрес Мото Україна" від 26.10.2015 про те, що співробітниками компанії 23.09.2015 вручено повідомлення представнику "БМД И КО" за адресою: м. Донецьк, вул. Набережна, 101, оскільки на вказану дату підприємство відповідача було зареєстроване за іншою адресою.

В позовній заяві та додаткових заявах та поясненнях позивач вказав, що платежі за користування предметом лізингу за період з вересня 2015 року по січень 2016 року стягуються як упущена вигода у вигляді неотриманих платежів. Проте, враховуючи вищевикладене та відсутність підстав для висновків про припинення дії договору лізингу у жовтні 2015 року, суд не вбачає підстав для визначення правової природи цієї частини позовних вимог як упущена вигода.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до статті 623 цього ж Кодексу боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При цьому, розмір збитків має бути підтверджений документально.

Згідно з приписами статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки. Під збитками розуміються витрати, зроблені стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які б управнена сторона одержала у разі належного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені особою, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток, втрачена вигода, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною. Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3)причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Отже, при вирішенні даного спору на позивача покладається обовязок довести розмір збитків, завданих порушенням зобовязання, факт порушення відповідачем його обовязку та причинний звязок між цим порушенням і збитками.

За приписами статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд, у визначеному законом порядку, встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем не доведено причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини.

Позивач вважає, що йому були завдані збитки у вигляді упущеної вигоди, якою в даному випадку є лізингові платежі.

Позивачем кваліфіковано як збитки несплачені відповідачем грошові кошти за користування обєктом лізингу за Договором, що не є збитками, в тому числі упущеною вигодою, у розумінні статті 22 Цивільного кодексу України; між сторонами виникли зобовязальні правовідносини на підставі укладеного між ними договору і дії сторін щодо невиконання певних обовязків не є прямими збитками, а можуть завдавати шкоди, або призводити до неотримання доходів лише в причинно-наслідковому звязку з іншими обставинами, як то неотримання позивачем доходу внаслідок таких дій за іншими договорами, укладеними з іншими субєктами господарювання.

Зарахування до бази розрахунку збитків (упущеної вигоди) лізингових платежів як частини відшкодування вартості предмету лізингу, суперечить як умовам договору, так і законодавчим положенням про фінансовий лізинг, якими передбачена сплата частини вартості предмету лізингу як умова про право лізингоодержувача на викуп предмету лізингу. Дострокове припинення договору фінансового лізингу є одночасно припиненням права лізингоодержувача на викуп предмета лізингу. Такий лізинговий платіж не може бути складовою упущеної вигоди лізингодавця.

Згідно ч. 2, 4 статті 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 3 статті 651 ЦКУ у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Згідно ч.1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 ЦК України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Лізингоодержувач не виконував зобов'язань з оплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором. Керуючись частиною 2 статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець вчинив дії, направлені на відмову від договору. На дату припинення договору боржник мав заборгованість зі сплати лізингових платежів.

Частиною 2 статті 653 ЦК України передбачено, що у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. А згідно із частиною 4 статті 653 ЦК України сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, наслідком розірвання договору є відсутність у лізингодавця обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність лізингоодержувача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Враховуючи наведене та те, що право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, є безпідставними.

Аналогічна позиція викладена також у постанові Верховного Суду України від 01.10.2013 у справі № 3-28гс13 та постанові Вищого господарського суду України від 29.12.2015 у справі № 911/1623/15.

Отже, позивач безпідставно просить стягнути з відповідачів відшкодування вартості предмета лізингу у складі лізингових платежів, задоволенню підлягають лише вимоги про стягнення комісії.

18.07.2016 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду.

У цій заяві позивачем враховано умови додаткової угоди між сторонами, згідно з якою сторони домовились не нараховувати штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобов'язань у період з 01.03.2015 по 31.05.2015, тому позивачем цей період виключений із розрахунку пені.

За лютий, березень, квітень, травень 2015 року позивачем заявлено до стягнення лише заборгованість з комісії за користування предметом лізингу, за червень, липень, серпень 2015 року до складу заборгованості включено суми на відшкодування частини вартості предмета лізингу, що є безпідставним з огляду на вищевикладені обставини.

З відповідача підлягає стягненню заборгованість зі сплати лізингових платежів у вигляді комісії за користування предметом лізингу за червень 2015 року 9301,00 грн, за липень 2015 року 9227,66 грн, за серпень 2015 року 9184,15 грн, а всього за період з лютого по серпень 2015 року 48037,29 грн.

У зв'язку з перерахунком належних до сплати лізингових платежів судом здійснений власний розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат виходячи лише з заборгованості по сплаті комісії. Пеня розрахована відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, згідно з якою нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, а позивачем до кожного періоду нарахування пеня включено один зайвий день 7-го місяця.

Відповідачем заява про застосування в порядку ст. 267 ЦК України позовної давності до вимог про стягнення пені не подавалась.

Пеня нараховується за зобов'язаннями лютого 2015 року за період з 16.02.2015 по 15.08.2015, за зобов'язаннями червня 2015 року за період з 16.06.2015 по 15.12.2015, за зобов'язаннями липня 2015 року за період з 16.07.2015 по 15.01.2016, за зобов'язаннями серпня 2015 року за період з 16.08.2015 по 15.02.2016 і складає 1573,29 грн.

3% річних нараховуються окремо за кожний період виникнення зобов'язань з дня виникнення і по 28.04.2016 включно за кожний період, їх загальний розмір складає 1308,95 грн.

Інфляційні втрати розраховані за кожний період окремо, починаючи з місяця, наступного за тим, коли настав строк платежі і по квітень 2016 року включно, загальний розмір інфляційних втрат складає 7083,31 грн.

Пунктами 8.2 та 8.2.2 договору передбачено, що у випадку прострочення оплати платежу до лізингоодержувача застосовуються штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані "Порше Лізинг Україна" відповідачу : еквівалент 15 доларів США за першу вимогу, еквівалент 20 доларів США за другу вимогу, еквівалент 25 доларів США за третю вимогу (якщо "Порше Лізинг Україна" вирішить надіслати таку вимогу).

Зі змісту цих пунктів недостатньо чітко вбачається за що саме застосовується штраф - за складання, надсилання, невиконання вимоги про оплату чи інше.

Враховуючи те, що всі вимоги відповідачу адресовані на його адресу у м. Донецьку, куди у 2015 році не здійснювалась доставка поштової кореспонденції, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача штрафу за заявлені вимоги, оскільки докази отримання відповідачем цих вимог відсутні.

Щодо витрат на оплату юридичних послуг слід зазначити, що відповідно до п. 1 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/20/2014 від 14.01.2014 витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні ст. 623 Цивільного кодексу України та ст. 224 Господарського кодексу України.

Також витрати на оплату юридичних та інших послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про фінансовий лізинг.

Таким чином, отримання послуг з вчинення виконавчого напису нотаріуса, підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження, супроводження повернення об'єкту лізингу, послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів не є обов'язковими витратами, які особа має зробити для відновлення свого порушеного права, а вибір представників, які будуть представляти його інтереси, є її правом. Аналогічна позиція викладена в постанові ВГС України від 29.12.2015 по справі №911/1623/15.

Як вбачається зі змісту ст.59 Конституції України, кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Рішенням Конституційного суду України від 11.07.2013р. №6-рп/2013 у справі №1-4/2013 у справі за конституційним зверненням приватного малого підприємства-фірми "Максима" щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 59 Конституції України, частини першої статті 44 ГПК України справи про відшкодування витрат на юридичні послуги у господарському судочинстві визначено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 44 Господарського процесуального кодексу України, згідно з яким до судових витрат віднесені, зокрема, витрати, пов'язані, з оплатою послуг адвоката, у контексті статті 59 Конституції України потрібно розуміти так, що до складу судових витрат на юридичні послуги, які підлягають відшкодуванню юридичній особі у господарському судочинстві, належать суми, сплачені такою особою, якщо інше не передбачено законом, лише за послуги адвоката.

Тобто, згідно чинного законодавства, вимога щодо відшкодування витрат на опллату юридтчних послуг є незаконною.

Враховуючи вищевикладене, позов слід визнати обгрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в частині вимог про стягнення боргу з лізингових платежів у сумі 48037,29 грн, 1573,29 грн пені, 1308,95 грн 3% річних, 7083,31 грн інфляційних нарахувань на суму боргу, в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України на відповідача пропорційно задоволеним вимогам покладаються 870,04 грн витрат по сплаті судового збору, 3469,25 грн судових витрат покладаються на позивача.

З урахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до ст. 7 Закону України "Про судовий збір" позивачу може бути повернуто з держбюджету України 21,66 грн за його заявою.

Керуючись ст. ст.1, 43, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з малого приватного підприємства Малого приватного підприємства "БМД И КО", (49000, м. Дніпро, проспект Олександра Поля (Кірова), буд. 28А, офіс 517, код 20346597) на користь Товариства з обмежено відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, пр. Павла Тичини, 1В, офіс "В", ідентифікаційний код 35571472) основну суму заборгованості за договором оперативного лізингу (найму) № 00007988 від 26.07.2013 в сумі 48037,29 грн, пеню в сумі 1573,29 грн, 3% річних в сумі 1308,95 грн, інфляційні нарахування в сумі 7083,31 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 870,04 грн, видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано - 08.08.2016.

Суддя ОСОБА_5