ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"01" серпня 2016 р.Справа № 922/2490/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ольшанченка В.І.

розглянувши матеріали

позовної заяви Керівника Харківської місцевої прокуратури №1 (м. Харків) в інтересах держави в особі Богодухівської міської ради (Харківська обл., м. Богодухів) та Харківського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (м. Харків)
до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Богодухівському районі Харківської області (Харківська обл., м. Богодухів) , Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (м. Харків)
про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою №04-28-7793вих-16 від 25.07.2016 р. в інтересах держави, в особі Богодухівської міської ради та Харківського обласного відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (позивачі) до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Богодухівському районі Харківської області та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (відповідачі) про визнання договору недійсним, в якій просить визнати недійсним договір суперфіцію від 12.10.2012 р., укладений між Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків в Богодухівському районі (суперфіціар) в особі начальника ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Котельні лікарняного комплексу" (суперфіціарій) в особі директора ОСОБА_2, про надання у строкове безоплатне користування для будівництва топкової земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Богодухівський район, м. Богодухів, вул. Пушкіна, 1-б. Також, прокурор просить стягнути з відповідачів судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Однією з визначених статтею 121 Конституції України функцій прокуратури є представництво інтересів громадянина або держави в суді.

Згідно з ст. 2 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, передбачених частиною третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви в порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

Аналогічно, відповідно до ч. 1 ст. 29 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб. При цьому прокурор для представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді (незалежно від форми, в якій здійснюється представництво) повинен обґрунтувати наявність підстав для здійснення такого представництва, передбачених частинами другою або третьою статті 25 Закону України "Про прокуратуру". Для представництва інтересів громадянина в господарському суді прокурор також повинен надати документи, що підтверджують недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність відповідного громадянина, та письмову згоду законного представника або органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси відповідної особи, на здійснення представництва. Невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва інтересів громадянина або держави в господарському суді має наслідком повернення поданої ним позовної заяви (заяви, скарги) у порядку, встановленому статтею 63 цього Кодексу.

14 жовтня 2014 р. із прийняттям нового Закону України Про прокуратуру, який набрав чинності 15 липня 2015 р., представництво інтересів громадянина та держави в суді набуває нової форми реалізації.

Однак, стаття 25 Закону України Про прокуратуру не передбачає підстав для здійснення такого представництва.

Відповідно до статті 23 вказаного Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави.

Проте, прокурор здійснює таке представництво не у всіх випадках. Так, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Підставами представництва у суді інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються в відносинах між ними або з державою.

Інтереси держави, закріплені у нормах відповідних законів та підзаконних нормативних актів, а тому при обґрунтуванні державного інтересу необхідно посилатися на відповідну норму закону, визначати орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У той же час, відповідно до ст. 7 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

Згідно зі ст. 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Виходячи з вищевказаних норм, між державою, в особі органів законодавчої, виконавчої та судової влади, і територіальними громадами, в особі органів місцевого самоврядування, існує певна різниця. Останні не є частиною державної влади, оскільки можуть самостійно (тобто незалежно від держави і його органів) вирішувати питання місцевого значення. Відповідно, інтереси територіальної громади, в принципі, можуть не збігатися з інтересами держави (хоча останні мають пріоритет).

Визначення поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження" дано в рішенні Конституційного Суду України №1-1/99 від 08.04.1999 р. Згідно з цим Рішенням під таким органом слід розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Як зазначив Конституційний Суд України в рішенні №18-рп/2004 від 01 грудня 2004 р., поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смислового зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як обумовлене загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкованого в суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, яке є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим принципам.

В обґрунтування інтересів держави прокурор у позовній заяві вказує, що позивачі (Богодухівська міська рада та Харківське обласне відділення фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності) неналежним чином здійснюють захист інтересів держави з даного питання, а саме, протягом 4 років не вчиняють жодних дій з метою відновлення законності при користуванні спірною земельною ділянкою.

У даному випадку представництва прокуратурою Богодухівської місцевої ради та ХОВ Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності інтерес держави як такий відсутній, оскільки в результаті задоволення позову воно не отримує ніякого конкретного матеріального або нематеріального блага, оскільки майно за недійсним договором повертається у власність територіальної громади, а не держави.

Отже, представляючи в суді Богодухівську місцеву раду і подаючи позов від її імені, прокурор здійснює захист інтересів територіальної громади, а не держави.

Таким чином, прокурором не обґрунтовано наявності підстав для здійснення представництва інтересів держави.

Відповідно до інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-06/348/16 від 23.02.2016 р. "Про деякі питання застосування положень Закону України "Про прокуратуру" щодо представництва прокуратурою інтересів держави в господарському суді" у разі подання прокурором позову в інтересах держави господарський суд повинен оцінити правильність визначення прокурором позивача. У разі неправильного його визначення потрібно повернути позовну заяву і додані до неї документи без розгляду на підставі пункту 1 частини першої статті 63 ГПК України. У випадку ж невиконання прокурором вимог щодо надання господарському суду обґрунтування наявності підстав для здійснення представництва господарські суди повинні повернути такі заяви на підставі пункту 3 частини першої статті 63 ГПК України.

Пунктом 3 частини 1 статті 63 ГПК України встановлено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми.

Крім того, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 57 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади (якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Копії, які видаються органами державної влади України, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об'єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України "Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003", затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 р. №55, а у разі якщо інструкціями з діловодства, які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій, - також і цих вимог.

Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Відповідно до ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Натомість, прокурором до позову надано незасвідчені копії всіх документів, крім опису вкладення та платіжного доручення.

Виходячи з вищевикладеного, позовна заява підлягає поверненню без розгляду для усунення допущених порушень.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 63, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Керівнику Харківської місцевої прокуратури №1 та додані до неї документи всього на 22 аркушах, в тому числі платіжне доручення №1398 від 12.07.2016 р. на суму 1378,00 грн.

Суддя ОСОБА_3

Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення (ст.63 ГПК України).