РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа № 906/316/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Савченко Г.І.

суддя Демидюк О.О. ,

суддя Тимошенко О.М.

при секретарі судового засідання Соколовській О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (дов. від 23.05.2016 р.)

відповідача Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції - не з'явився

відповідача Публічного акціонерного товариства "Житомир-Авто" - Щуцький А.В. (дов. №358 від 24.12.2015 р.)

третьої особи - директор Бібічєв С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Житомир-Авто" на рішення господарського суду Житомирської області від 31.05.2016 р.

у справі № 906/316/16 (суддя Гансецький В.П.)

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_7

до Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції

до Публічного акціонерного товариства "Житомир-Авто"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "Кондор"

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_7 звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Житомир-Авто" та Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції про виключення з акта опису та звільнення з-під арешту належного йому на праві власності майна - приладу ІНФОРМАЦІЯ_1, складеного державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Гордійчуком Я.В. 05.12.11р. у зведеному виконавчому провадженні № 284.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ФОП ОСОБА_7, як власник арештованого майна, не може реалізувати своє право власника, оскільки спірне майно незаконно описано та передано виконавчою службою на зберігання до ПАТ "Житомир-Авто". При цьому, зберігач майна протягом тривалого часу перешкоджає йому різними способами в поверненні цього майна. Вважає, що його права як єдиного законного власника майна мають бути поновлені у будь-якому випадку, у тому числі і внаслідок пропуску строку позовної давності..

Рішенням господарського суду Житомирської області від 31.05.2016 р. у справі №906/316/16 позов задоволено. Виключено з акта опису належний фізичній особі - підприємцю ОСОБА_7 на праві власності прилад "ІНФОРМАЦІЯ_1" , складеного державним виконавцем Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції Гордійчуком Я.В. 05.12.11р. у зведеному виконавчому провадженні № 284, звільнивши вказане майно з-під арешту. Стягнуто з Корольовського відділу державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції, на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_7 1378,00 грн. судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач ПАТ "Житомир-Авто" подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову ФОП ОСОБА_7 відмовити або припинити провадження у справі згідно п.1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Вважає, що місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення були неповною мірою з'ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права.

Зокрема, скаржник зазначає, що місцевий господарський суд помилково не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності.

Крім того, скаржник звертає увагу, що судом першої інстанції неправомірно, з порушенням ст.ст. 38, 83 ГПК України, не задоволено клопотання ПАТ "Житомир-Авто" про витребування у Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області матеріалів кримінального провадження, а також про визнання договору купівлі-продажу від 16.10.2006 р. недійсним.

Також, скаржник вказує, що місцевим господарським судом помилково не припинено провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 80 ГПК України.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує її доводи, вважає оскаржене рішення законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначає, що ним не пропущено строк позовної давності, оскільки тривалий час вживалися заходи щодо повернення спірного майна.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ТОВ "Кондор" підтримав позицію позивача у справі. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

У судових засіданнях Рівненського апеляційного господарського суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з підстав, наведених у ній.

Представник позивача доводи апеляційної скарги заперечив з підстав, наведених у відзиві.

Представник третьої особи підтримав правову позицію позивача у справі.

Відповідач Корольовський відділ державної виконавчої служби Житомирського міського управління юстиції явку представника у судове засідання не забезпечив, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення /а.с. 130/.

Оскільки явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, додаткові докази судом не витребовувалися, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу по суті без участі представника зазначеного відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.10.2006 р. між позивачем та ПМП "ЛІВіС" укладено договір купівлі-продажу № 061017/1 /а.с.28/.

Відповідно до п.1 даного договору, продавець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов'язується передати у власність покупцю належний продавцеві на праві власності ІНФОРМАЦІЯ_1 за ціною 43850,00 грн., а покупець зобов'язується прийняти такий товар та оплатити його.

Факт придбання позивачем вказаного приладу підтверджується актом приймання-передачі майна за договором купівлі-продажу № 061017/1 від 17.10.2006 р., видатковою накладною № ЛИ-РН061017/1 від 17.10.2006 р. та квитанцією до прибуткового касового ордеру № 273 від 17.10.2006р. /а.с.25-27/.

01.09.2009 р. між ФОП ОСОБА_7 та ТОВ "Кондор" укладено договір оренди № 2009/1, відповідно до якого орендодавець передав орендарю у тимчасове платне користування майно, у тому числі і вказаний ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.21/.

Оскільки після закінчення строку дії договору оренди № 2009/1 ТОВ "Кондор" не повернув орендоване майно, ФОП ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом про спонукання до повернення орендованого майна.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 20.10.2011 р. у справі №9/5007/105/11, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2012 р. та постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2012 р. позов задоволено. Зобов'язано ТОВ "Кондор" повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 орендоване майно, у тому числі і вказаний ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.18-24/.

Однак, вказане рішення суду у справі № 9/5007/105/11 щодо повернення орендованого майна добровільно ТОВ "Кондор" та у примусовому порядку виконавчою службою виконано не було, оскільки ТОВ "Кондор" є боржником за іншими виконавчими документами та майно, наявне в його володінні, включно з тим, що орендоване на підставі договору оренди від 01.09.2009 р., описане державним виконавцем та на нього накладено арешт.

05.12.2011 р. головним державним виконавцем Корольовського відділу ДВС Житомирського МУЮ Гордійчуком Я.В. накладено арешт на майно, яке перебувало у володінні ТОВ "Кондор" у тому числі і на вказаний ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідний Акт опису і арешту майна /а.с.35-36/.

Позивач 19.03.2012 р. звертався до державного виконавця Корольовського відділу ДВС Житомирського МУЮ із заявами про скасування акту опису і арешту майна від 05.12.2011 р. в частині опису і арешту майна, яке на праві власності належить ФОП ОСОБА_7 /а.с.33-34/.

З листа Корольовського відділу ДВС Житомирського МУЮ від 25.01.2016 р. №42/730 вбачається, що 27.11.2014 р. при виході державного виконавця відбулась передача ФОП ОСОБА_7 майна, яке перебувало у користуванні ТОВ "Кондор", окрім ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідний акт /а.с. 29/. ІНФОРМАЦІЯ_1 не було повернуто у зв'язку з тим, що останній описаний і арештований 05.12.2011 р. по зведеному виконавчому провадженні №284.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що незважаючи на наявність правовстановлюючих документів та рішень суду, якими встановлено право власності позивача на спірне майно - ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач не може реалізувати свої права власника (володіння, користування) через необґрунтоване включення державним виконавцем даного майна до акту опису і арешту від 05.12.2011

Колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно приписів ст.. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено принцип мирного володіння майном, який закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №6 від 27.08.1976 р. "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснив, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Отже, виходячи із змісту зазначених норм власник або особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту, а умовою задоволення матеріально-правових вимог позивача має бути встановлення факту належності позивачеві права власності на спірне майно та безпідставність включення такого майна до опису боржника та накладення на нього арешту.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 20.10.2011 р. у справі №9/5007/105/11, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.03.2012 р. та постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2012 р. встановлено, що ФОП ОСОБА_7 є власником спірного майна - ІНФОРМАЦІЯ_1. Вказане майно набуте на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ПМП "ЛІВіС", який на даний час є чинним, в судовому порядку не оскаржувався, недійсним не визнавався.

Частиною 3 ст.35 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, факт належності позивачу на праві власності ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлений судовими рішеннями у справі № 9/5007/105/11, які набрали законної сили.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.1 ст.60 Закону України "Про виконавче провадження" вказане майно має бути звільнене з-під арешту та повернуте законному власнику.

Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі.

При цьому колегія суддів враховує, що відповідачем ПАТ "Житомир-Авто" подано клопотання про застосування строків позовної давності /а.с. 92-93/. Вказане клопотання підтримане у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 4-3 постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 27.08.1976 р. "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" на вимоги про виключення майна з опису поширюється трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку починається з дня, коли заінтересована особа дізналась або повинна була дізнатись про опис належного їй майна.

З матеріалів справи вбачається, що позивач про факт опису та арешту спірного майна дізнався у березні 2012 року. Таким чином, трирічний строк позовної давності закінчився у березні 2015 року.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У п. 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.13р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" роз'яснено, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

У п. 2.3 вказаної постанови пленуму якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

У письмових поясненнях від 31.05.2016 р. позивач вказує на поважність причин пропуску ним строку для звернення до суду за захистом порушеного права /а.с. 99/.

Зокрема, зазначає, що 06.03.2012 року Рівненським апеляційним господарським судом було винесено постанову у справі №9/5007/105/11, в якій підтверджено право власності позивача на спірне описане та арештоване згідно акту від 05.12.2011 року майно.

В подальшому позивачем велась постійна переписка із Корольовським відділом ДВС Житомирською МУЮ з метою повернення арештованого майна /а.с. 31-34/.

27.11.2014 р. при виході державного виконавця відбулась передача ФОП ОСОБА_7 майна, яке перебувало у користуванні ТОВ "Кондор", окрім ІНФОРМАЦІЯ_1, про що складено відповідний акт /а.с. 29/. ІНФОРМАЦІЯ_1 не було повернуто у зв'язку з тим, що останній описаний і арештований 05.12.2011 р. по зведеному виконавчому провадженні №284.

Колегія суддів розцінює пояснення позивача як клопотання про поновлення строку позовної давності, та вважає наведені причини пропуску строку позовної давності поважними.

Таким чином, на думку колегії суддів, порушені права позивача підлягають судовому захисту.

Даний висновок суду ґрунтується також на тому, що права законного та неоспореного власника майна на це майно, відповідно до чинного законодавства, повинні бути захищені судом у будь-якому випадку, незалежно від строків давності, оскільки нікому іншому, крім власника, спірне майно без згоди власника не може бути передано та ніким, крім власника та без його згоди, не може утримуватись.

Таким чином, доводи скаржника, викладені у апеляційній скарзі, є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Зокрема, колегія суддів погоджується із висновками місцевого господарського суду про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача - ПАТ "Житомир-Авто" щодо витребування з Коростишівського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області матеріалів розслідування і виклику в судове засідання для дачі пояснень ОСОБА_10, оскільки кримінальне провадження за вказаним фактом закрито, обвинувачення нікому не пред'явлено, до суду справа не направлялась. Тоді як, в силу приписів ст. 35 ГПК України, обов'язковим для суду є вирок у кримінальній справі, який набрав законної сили.

Також, місцевий господарський суд правомірно не застосував до спірних правовідносин п.1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, оскільки правомірність набуття позивачем права власності на спірне майно підтверджена судовими рішеннями у справі №9/5007/105/11, які набрали законної сили.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо непідвідомчості справи господарському суду, оскільки станом на момент звернення з позовом позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець, що підтверджується Спеціальним витягом з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань /а.с. 78-80/.

Таким чином, місцевим господарським судом повністю з'ясовані обставини, що мають значення для справи. Судом правильно застосовані норми матеріального права. За таких обставин вбачаються підстави, визначені ст. 104 ГПК України, для скасування оскарженого рішення.

В силу приписів ст. 49 ГПК України витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника у зв'язку із відмовою у її задоволенні.

Керуючись ст.ст. 99,101,103-105 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства "Житомир-Авто" на рішення господарського суду Житомирської області від 31.05.2016 р. у справі № 906/316/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 31.05.2016 р. у справі № 906/316/16 залишити без змін.

2. Матеріали справи №906/316/16 повернути до господарського суду Житомирської області.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Тимошенко О.М.