ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2016 р. Справа № 925/553/16

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі Ткаченку А.О., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агропром-В» до публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат» про стягнення 100000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

25.05.2016 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агропром-В» звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом (вх. № 10403 від 26.05.2016) до публічного акціонерного товариства «Ватутінський хлібокомбінат» (далі відповідач) в якому просив суд стягнути з відповідача на свою користь частину безпідставно отриманих коштів у розмірі 100000 грн. від загальної суми у розмірі 2 400 000 грн. та відшкодувати понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 30.05.2016 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній порушено провадження у справі № 925/553/16, справа призначена до судового розгляду.

Позивач 14.06.2016 за вх. № 11962/16 (а.с. 14-15) подав письмову заяву про збільшення розміру позовних, у якій остаточно просив суд стягнути з відповідача на свою користь усю суму безпідставно отриманих коштів у розмірі 2400000 грн., сплату судового збору у розмірі 34 500 грн., необхідну до сплати у звязку з поданням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просив відстрочити до прийняття рішення за наслідками розгляду позову з мотивів перебування підприємства у тяжкому фінансовому стані. Ухвалою суду від 25.07.2016 року відмовлено позивачу у задоволенні заяви про відстрочку сплати судового збору за подання заяви про збільшення вимог майнового характеру, заяву про збільшення розміру позовних вимог до 2400000 грн. повернуто позивачу без розгляду.

Відповідач 14.07.2016 року за вх. №14142/16 подав письмовий відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог та заявив про застосування строків позовної давності до позовних вимог як самостійну підставу для відмови в задоволенні позову.

Крім того, 25.07.2016 року відповідач в особі свого представника за вх. № 14732 подав заяву про направлення справи № 925/553/16 для розгляду по суті в межах справи № 925/78/14 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Агропром-В». Ухвалою суду від 25.07.2016 року (в протоколі судового засідання) в задоволенні заяви відповідача вх. № 14732 від 25.07.2016 року відмовлено з підстав її суперечності нормам ст. 21, ст. 12 ч. 1 п. 7, ст. 16 ч. 10 ГПК України.

В засіданнях суду представник позивача позов з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача. Представник відповідача в засіданні суду позов не визнав і в його задоволенні просив суд позивачу відмовити повністю з підстав, викладених у письмовому відзиві і заяві про застосування позовної давності.

Згідно зі ст. 85 ГПК України, у судовому засіданні оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє повністю з наступних підстав.

В обґрунтування своїх вимог позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Агропром-В» зазначив, що постановою господарського суду Черкаської області від 02.09.2014 року у справі № 925/78/14 визнано банкрутом позивача - товариство з обмеженою відповідальністю «Агропром-В», відкрито ліквідаційну процедуру банкрута, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого ОСОБА_3 Ухвалою того ж суду від 03.03.2016 року продовжено строк ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора банкрута до 02.09.2016 року.

Із виписок Дніпровської філії ПАТ «Укрінбанк» по особовому рахунку № 4001 товариства з обмеженою відповідальністю «Агропром-В», сформованих банком 25.03.2015 року, ліквідатору банкрута позивача стало відомо, що у період з 10.11.2011 року по 30.11.2011 року ним було перераховано відповідачу - публічному акціонерному товариству «Ватутінський хлібокомбінат» грошові кошти згідно платіжних документів: № 9730 на суму 1240000 грн., № 10354 на суму 310000, № 10360 на суму 340000, № 10458 на суму 510000, а всього на загальну суму 2400000 грн. з призначенням платежу «повернення кредиторської заборгованості згідно акту звірки № 45 від 09.11.2011 року» (а.с. 21-24).

Посадові особи товариства з обмеженою відповідальністю «Агропром-В» в порядку ч. 6 ст. 41 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» акт звірки № 45 від 09.11.2011 року ліквідатору банкрута не передали.

На особисту вимогу ліквідатора банкрута від 07.05.2015 року № 02-01/10-60 і вимогу суду у справі № 925/78/14 відповідач не надав позивачу і суду акт звірки № 45 від 09.11.2011 року.

Відсутність у сторін акта звірки № 45 від 09.11.2011 року дало підставу ліквідатору банкрута позивача вважати, що кредиторська заборгованість позивача, зазначена у цьому акті, відсутня, а перерахування коштів у сумі 2400000 грн. було здійснено безпідставно.

Ухвалою суду від 30.05.2016 року у справі № 925/553/16 витребувано у відповідача для дослідження в засіданні суду акт звірки № 45 від 09.11.2011 року, проте зазначена вимога суду відповідачем безпідставно не виконана, причини його неподання належними доказами не підтверджені.

Отже, предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення частини від 2400000 грн. безпідставно набутих коштів у розмірі 100000 грн. За правовою природою спірні правовідносини віднесені до недоговірних зобов'язань набуття, збереження майна без достатньої правової підстави, вимоги позивача витікають із суті прав та обов'язків сторін, визначених главою 83 книги 5 ЦК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, на норму якої як на правову підставу своєї вимоги посилається позивач, особа, яка набула майно (зокрема, грошові кошти) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути це майно.

Відповідно до п. 2.35 Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ від 21.01.04 р. № 22, кошти, що помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, встановлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Відповідно до ст.ст. 33, 34, 43 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, обставини справи повинні підтверджуватись лише належними і допустимими доказами, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, оскільки відповідачем належними і допустимими доказами не спростовано вимогу позивача про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 2400000 грн., вимогу позивача про повернення частини цих коштів у розмірі 100000 грн. суд вважає обґрунтованою і такою, що підлягала б задоволенню, заперечення відповідача в цій частині суд вважає недоказаним і відхиляє.

Проте, обгрунтовуючи заперечення проти позову відповідач також заявив, відповідно до ст. 257, 267 ч. 4 ЦК України, про застосування строків позовної давності до позовних вимог.

Позивач, заперечуючи проти заяви відповідача про застосування строку позовної давності, в засіданні суду надав пояснення, за змістом яких строк позовної давності до позовних вимог не є пропущеним.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Статтями 256-258, 260, 261, 263, 264 ЦК України визначено поняття позовної давності, її загальну і спеціальну тривалість, правила обчислення, початок перебігу, умови зупинення і переривання перебігу позовної давності.

Пунктами 2.2., 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» розяснено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Якщо порушення права мало місце до призначення ліквідаційної комісії, а позов подається у процесі ліквідації юридичної особи, перебіг позовної давності починається з моменту, коли про порушене право чи про особу, що його порушила, стало відомо чи мало стати відомо правовласникові, а не ліквідаційній комісії. У зв'язку з наведеним господарськими судами не можуть братися до уваги також доводи новопризначеного (новообраного) керівника підприємства, установи, організації про те, що він дізнався про порушене право очолюваної ним юридичної особи лише з часу свого призначення (обрання), оскільки позовна вимога заявляється про захист прав саме юридичної особи, а не прав її керівника.

Загальний трирічний строк позовної давності щодо повернення безпідставно набутих коштів сплив 01.12.2014 року, позивач звернувся до суду 25.05.2016 року, поважних причин її пропущення позивачем не наведено.

Таким чином, оцінивши заяву відповідача про застосування строку позовної давності, заперечення на неї позивача в сукупності з встановленими обставинами справи, з врахуванням вимог законодавства, попереднього висновку про обґрунтованість позовних вимог і відсутність поважних причин її пропущення, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності.

Судом, відповідно до ст. 22 ГПК України, було запропоновано сторонам подати докази в обґрунтування позову і заперечень проти нього, брати участь в засіданнях суду, вони своїми правами скористались на свій розсуд, позивач подав усі наявні у нього докази і на їх підставі судом прийнято рішення у справі, відповідач цим правом не скористався.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються судом на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд Черкаської області протягом десяти днів з дня підписання.

Повний текст рішення складено і підписано 16.08.2016 року.

Суддя В.М. Грачов