КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" серпня 2016 р. Справа№ 910/32156/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Буравльова С.І.

при секретарі Місюк О.П.

за участю представників:

від позивача - Чеботарьова І.Г.

від відповідача - Сидоров П.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" на рішення Господарського суду м. Києва від 15.03.2016 (суддя Борисенко І.І.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик"

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ НАК «Нафтогаз України» звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Газовик» про стягнення коштів за договором куплі-продажи.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газовик" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду м. Києва від 15.03.2016 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до протоколу про автоматизований розподіл судової справи апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Синиця О.Ф., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2016 відновлено строк на подання апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю „Газовик" та призначено до розгляду на 25.05.2016.

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного господарського суду №09-52/1754/16 від 25.05.2016 у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Ткаченка Б.О. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/32156/15.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу cудової справи між суддями, справу № 910/32156/15 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Шапран В.В., суддів Буравльов С.І., Андрієнко В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 30.06.2016.

В судовому засіданні 30.06.2016 по справі оголошено перерву відповідно до ст. 77 ГПК України до 09.08.2016.

В судове засідання з`явилися представники сторін та надали усні пояснення стосовно предмету спору.

Через відділ документального забезпечення до суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду є обґрунтованим та правомірним, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні матеріали справи, встановив наступне:

04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Газовик" був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13-367-Н.

Між сторонами були також укладені 10.07.2013 додаткова угода № 1, 31.12.2013 додаткова угода № 2, 10.01.2014 додаткова угода № 3, 28.04.2014 додаткова угода № 4, 15.05.2014 додаткова угода № 5, 10.06.2014 додаткова угода №6, 22.12.2014 додаткова угода № 7, 23.03.2015 додаткова угода № 8.

Відповідно до п. 1.1 договору, в редакції додаткової угоди № 2 у 2013 - 2014 роках постачальник зобов'язується передати природний газ для подальшої реалізації нанесенню, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити природний газ в обсязі та на умовах, визначених договором.

На виконання договору та додаткових угод до нього, протягом 2013 - 2014 років постачальник передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 1546,254 тис.м3 на загальну суму 8353553,30 грн., що підтверджується відповідними актами приймання - передачі природного газу, а також довідками щодо кінцевого сальдо та щодо операцій із відповідачем.

Звертаючись із даним позовом до суду, позивач мотивує свої вимоги тим, що ним на виконання умов договору відповідач розрахувався із позивачем за поставлений природний газ в повному обсязі, проте з порушенням строків, встановлених умовами договору, а тому він звернувся із даним позовом до відповідача про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних.

Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти заявленого позову, та оскаржуючи постановлене рішення суду, обґрунтовує свої заперечення тим, що згідно з п. 6.1, 3.4 договору розрахунок за спожитий газ здійснюється на підставі актів приймання-передачі, проте у відповідача не виникло грошового зобов'язання в строки визначені в розрахунку позивача, зважаючи на те, що фактично акти-приймання передачі були підписані набагато пізніше факту споживання газу.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У договорі на купівлю-продаж природного газу у розділах 3, 4, сторонами погоджено детальні умови поставки і обліку газу та інші права та обов'язки сторін, а також порядок приймання-передачі газу.

Відповідно до договору обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки визначається шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу в пункті приймання-передачі газу.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги спожитого газу, його ціна та вартість. Акт приймання-передачі газу складається на підставі технічних актів приймання-передачі газу між газорозподільним підприємством та покупцем, з урахуванням планового обсягу поставки, наданого продавцем.

Не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки, відповідач зобов'язується надати позивачу для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою відповідача і погоджені газорозподільним підприємством, копію технічних актів приймання-передачі газу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання.

Відповідно до ч. 2 ст.193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідач не заперечує факт, кількість, якість та об'єм споживаного газу, відтак спору в цій частині немає.

В той же час відповідач заперечує щодо початку виникнення зобов'язання по оплаті спожитого газу, а відтак і заперечує щодо початку виникнення прострочення грошового зобов'язання, вказуючи, що за умовами договору підставою для розрахунку є саме дата підписання акту приймання-передачі природного газу.

Проте, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта (відповідача) враховуючи наступне.

За умовами договору, фактичний обсяг спожитого газу відомий Відповідачеві (Покупцю) вже на кінець місяця поставки, і стає відомим позивачу лише з даних, що надіслані відповідачем у вигляді актів.

При цьому, за умовами договору саме від дій відповідача залежить фактична дата підписання актів приймання-передачі газу, зважаючи на те, що саме відповідач зобов'язується, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем поставки надати позивачу для підпису два примірники акта приймання-передачі газу, підписані та скріплені печаткою відповідача і погоджені газорозподільним підприємством (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 6.1. договору, в редакції додаткової угоди № 2 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати вартості газу протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 6.1. договору, в редакції додаткової угоди № 4 оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати вартості газу протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Тобто, договором чітко передбачений порядок здійснення оплати за поставлений газ, який не залежить від конкретної дати підписання актів приймання-передачі, а відповідальність за неналежне виконання умов договору щодо оплати за поставлений газ, відповідно до чинного законодавства та умов договору, настає після дати остаточного розрахунку за фактично переданий газ.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.3 статті 213 Цивільного кодексу України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін.

Так, частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України регламентовано, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Вказана умова договору, яка відповідає приписам ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України, не містить жодних застережень щодо настання обов'язку відповідача з оплати газу протягом певного терміну після підписання позивачем акта приймання-передачі газу чи після повернення одного примірника оригінала акта покупцю.

Дійсно, згідно з п. 3.4 договору акти приймання-передачі газу визначаються в якості підстави для остаточних розрахунків сторін, але, з урахуванням змісту п.6.1 цього договору, несвоєчасне підписання продавцем актів приймання-передачі за минулий місяць жодним чином не змінює встановлений конкретний строк оплати поставленого газу.

Тобто настання обов'язку з оплати спожитого газу не прив'язується до моменту підписання вказаних актів, чим спростовується висновок апеляційного суду про зворотне.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України № 902/1598/14 від 21.07.2015, 904/8409/14 від 02.06.2015, 926/1315/14 від 19.02.2015, 904/6721/15 від 13.04.2016, 904/11157/15 від 27.07.2016.

Крім того, колегія враховує, що в матеріалах справи відсутні та відповідачем не надано докази внесення будь-яких змін до спірного договору, в тому числі й до п.6.1 цього договору.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Зважаючи на зазначене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду проте, що позивачем підтверджений належними та допустимими, в розумінні ст. 33 ГПК України доказами факт прострочення відповідачем сплати коштів за договором поставки природного газу, а також доведений факт наявності у позивача підстав для нарахування відповідачу інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне перерахування покупцем коштів за отриманий товар.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитору зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних, як плати за користування чужими грошовими коштами за період прострочення відповідачем сплати за отриманий газ за договором вважає, що він є вірним та обґрунтованим, а отже правомірно задоволено до стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 64473,38 грн.

Стосовно інфляційних втрат, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції, що визнав розрахунок позивача правильним, не вірно було визначено суми боргу, на які потрібно нараховувати інфляційні втрати, оскільки позивачем лише частково враховувались здійснені відповідачем проплати за поставлений газ (до 15 числа кожного місяця), в той час як інфляційні нарахування здійснюються за період - місяць, тобто позивачем не були враховано проплати, що здійснювались відповідачем протягом всього (кожного) місяця (за весь спірний період), з огляду на те, що покупцем кошти за отриманий природній газ за 2013-2014 роки майже щоденно перераховувалась в різних сумах на рахунок позивача.

Згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Отже, зважаючи на викладене, місцевим судом не в повному обсязі досліджені всі наявні матеріали справи, не здійснено вірного розрахунку заявлених інфляційних втрат, за розрахунком суду апеляційної інстанції до стягнення підлягає сума інфляційних втрат в розмірі 294259,19 грн., а тому оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню.

Згідно зі статтею 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (стаття 34 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.4 ч.1. ст. 103 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення.

Враховуючи положення ст. 104 ГПК України, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 у справі № 910/32156/15 підлягає частковому скасуванню.

Відповідно до ч.4 ст. 49 ГПК України, стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує мито за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Відповідно до викладеного, керуючись ст. 49, 99, 101, п. 2 ст. 103, ч.1 ст. 104, ст. 105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2016 по справі № 910/32156/15 - скасувати частково. Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 39, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) 294259,19 грн - інфляційної складової боргу, 64473,38 uhy/ - 3 % річних, та судовий збір в розмірі 5380,98 грн.

В іншій частині позову - відмовити.»

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газовик" (03150, м. Київ, вул. Предславинська, 39, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 3951,72 грн.

Видати судові накази. Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/32156/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

С.І. Буравльов