ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2016 р.Справа № 915/1961/14
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Пироговського В.Т.

секретар судового засідання Чеголя Є.О.

За участю представників учасників провадження у справі про банкрутство:

від ПАТ "Укрсоцбанк" - Михайліченко Г.Л. за довіреністю.

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство у судове засідання не з'явились.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.05.2016 (про затвердження звіту ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди)

у справі №915/1961/14

за заявою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 25.12.2014 р. за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 порушено провадження у справі про банкрутство фізичної особи-підприємця ОСОБА_3.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 13.01.2015 визнано банкрутом фізичну особу ОСОБА_3, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено Дубровного Михайла Олександровича, тощо.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 04.06.2015 затверджено реєстр вимог кредиторів на загальну суму 5 444 998,34 грн., з яких вимоги третьої черги фізична особа - підприємець ОСОБА_2 в сумі 540 000,00 грн., ПАТ "Укрсоцбанк" в сумі 4 903 780,34 грн.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.12.2015 задоволено у повному обсязі ліквідатора Дубровного М.О. щодо встановлення основної грошової винагороди у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат. Затверджено основну грошову винагороду арбітражного керуючого Дубровного М.О. за виконання повноважень ліквідатора у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень ліквідатора.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.05.2016 (суддя Ткаченко О.В.) затверджено звіт ліквідатора фізичної особи ОСОБА_3 про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 66 536,00 грн. за період з 13.01.2015 по 13.02.2016, задоволено клопотання ліквідатора про розподіл грошових коштів від 03.03.2016 вих. 3 01-33/820, стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь арбітражного керуючого Дубровного Михайла Олександровича 6 587 грн. 06 коп. оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків ліквідатора в справі № 915/1961/14 про банкрутство фізичної особи ОСОБА_3, стягнуто з публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на користь арбітражного керуючого Дубровного Михайла Олександровича 59 948 грн. 94 коп. оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків ліквідатора в справі № 915/1961/14 про банкрутство фізичної особи ОСОБА_3 за період з 13.01.2015 р. по 13.02.2016 р.

В мотивах оскаржуваної постанови, суд першої інстанції посилаючись на приписи ч. 5 ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та позицію викладену в постановах Вищого господарського суду України від 10.12.2014р. у справі №5011-43/17913-2012, від 11.02.2015р. у справі №43/137, зазначає, що призначений у справі про банкрутство арбітражний керуючий виконує покладені на нього судом обов'язки та, відповідно, здійснює діяльність арбітражного керуючого на платній основі та незалежно від створення фонду для оплати послуг. Крім того, у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів.

Як зазначає суд першої інстанції, матеріали справи свідчать, що підприємницька діяльність банкрутом не здійснювалась, майнові активи ліквідатором не виявлені та не реалізовані. Проте, невиявлення ліквідатором боржника в процедурі ліквідації останнього майна, інших активів та грошових коштів, не може позбавити його на встановлене ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" права на оплату його послуг, а тому, враховуючи, що здійснення оплати послуг арбітражного керуючого неможливе за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності, а фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого комітетом кредиторів не створено з причин відсутності комітету кредиторів, суд дійшов висновку, що така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів.

З огляду на наведене, виходячи з принципу пропорційності розподілу коштів відносно розміру кредиторських вимог, судом першої інстанції визначено, що оплата грошової винагороди ліквідатора має здійснюватись кредиторами, а саме за рахунок кредитора ФОП ОСОБА_2 6 587,06 грн. = 66 536,00 грн.* 9,9 % (540000,00 грн. * 100% / 5444998,34 грн.); за рахунок кредитора ПАТ "Укрсоцбанк" 59 948,94 грн. = 66 536,00 грн.* 90,1 % (4904998,34 грн. * 100% / 5444998,34 грн.).

Не погоджуючись із даною ухвалою до Одеського апеляційного господарського суду звернулось публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - ПАТ "Укрсоцбанк") з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.05.2016 по справі №915/1961/14 якою затверджено звіт ліквідатора фізичної особи ОСОБА_3 про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 66 536 грн. за період з 13.01.2015 по 13.02.2016 в частині стягнення з ПАТ "Укрсоцбанк" 59 948,94 грн. оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків ліквідатора у справі №915/1961/14 за період з 13.01.2015 по 13.02.2016, в іншій частині залишити без змін.

Як зазначає апелянт, із матеріалів справи витікає, що найбільші витрати по виплаті грошових коштів покладаються на кредитора, заборгованість перед яким є найсуттєвішою.

Таким чином, скаржник вважає,що склалась ситуація, коли весь тягар по витратам на ліквідаційну процедуру покладається на ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки банк є найбільш платоспроможним з усіх кредиторів, однак за відсутності майна банкрута, за рахунок якого можливо задовольнити кредиторські вимоги, зазначений підхід, на думку скаржника, порушує принцип справедливості, в той час, як на ініціюючого кредитора ФОП ОСОБА_2, який був найбільш зацікавленою особою, в тому щоб розпочалась процедура банкрутства, в даному випадку майже відсутні фінансові втрати з відшкодування винагороди ліквідатора.

За твердженням скаржника, законодавство України, що регулює провадження у справах про банкрутство, не містить такого критерію для визначення джерела сплати витрат ліквідаційної процедури як майновий стан кредитора чи його платоспроможність, а дії, які були вчинені ліквідатором, не є співмірними з розміром затвердженої судом оплати його винагороди, оскільки, як зазначає апелянт, майно у банкрута відсутнє, ліквідаційна маса не сформована. Означене, на думку скаржника, свідчить про намагання ліквідатора отримати максимальну грошову вигоду за рахунок платоспроможного кредитора.

Скаржник зазначає, що згідно ч. 1 ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цією статтею. При цьому у першу чергу задовольняються (в тому числі) витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, а також вимоги щодо виплати основної грошової винагороди арбітражному керуючому та вимоги щодо відшкодування витрат арбітражного керуючого, пов'язаних з виконанням ним повноважень розпорядника майна, керуючого санацією боржника або ліквідатора банкрута.

На думку апелянта, якщо вимоги ліквідатора щодо оплати його праці неможливо погасити за рахунок майна та коштів боржника, то такі вимоги слід вважати погашеними, відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», як і вимоги кредиторів, на погашення яких не вистачило коштів від реалізації майна боржника.

До того ж, посилаючись на приписи ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", пункт 37 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013 р. № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» апелянт зазначає, що виходячи з наведених норм законодавства та системного їх тлумачення, сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним повноважень у справі про банкрутство здійснюються за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника. Інших джерел погашення (відшкодування) винагороди/витрат арбітражного керуючого у справі про банкрутство, чинним законодавством не передбачено.

Апелянт вважає, що кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, формування якого та порядок його використання визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду, однак, можливість створення фонду є правом, а не обов'язком кредиторів.

Як зазначає апелянт, у даній справі фонд для авансування витрат ліквідатора та виплати йому винагороди не формувався, а з матеріалів справи вбачається, що продаж майна банкрута не проводився, у зв'язку з відсутністю у боржника майна чи майнових прав. Докази ведення боржником господарської діяльності, в результаті якої ліквідатору може бути сплачено винагороду, в матеріалах справи також відсутні.

На думку апелянта, загальне імперативне правило стосовно обов'язку кредитора сплатити винагороду арбітражному керуючому закріплено як в старій редакції, так і в новій лише розпорядникові майна. Платити свої кошти в подальшому, на думку скаржника, це право кредитора.

Скаржник вважає, що для створення фонду для оплати послуг арбітражного керуючого має бути виражена узгоджена воля кредиторів. Примусити створити такий фонд не можна, а закон не містить відповідної норми. У разі ж не створення або відмови комітету кредиторів від його створення суд не має жодних правових підстав покладати судові витрати на кредиторів (повністю або в певних пропорціях).

Таким чином, апелянт вважає, що постановляючи ухвалу від 17.05.2016 р. по справі 915/1961/14 господарський суду Миколаївської про затвердження звіту ліквідатора фізичної особи ОСОБА_3 про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 66 536,00 грн. за період з 13.01.2015 по 13.02.2016, стягнення з ПАТ «Укрсоцбанк» 59 948,94 грн. оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним свої обов'язків ліквідатора в справі №915/1961/14 за період з 13.01.2015 по 13.02.2016 р. порушив приписи ст. 16, 45, 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та в супереч вимогам ст. 19 Конституції України, стягнув з ПАТ «Укрсоцбанк» оплату основної грошової винагороди на користь ліквідатора, за відсутності правової норми як б передбачала обов'язок кредитора, щодо сплати основної грошової винагороди ліквідатора.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.07.2016 апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.05.2016 (про затвердження звіту ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди) прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Пироговського В.Т.

29.07.2016 Одеським апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від арбітражного керуючого Дубровного Михайла Олександровича в якому останній просить залишити ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.05.2016 у справі №915/1961/14 без змін, а скаргу без задоволення.

У судовому засіданні від 01.08.2016 р. представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Інші представники учасників провадження у справі про банкрутство у судове засідання не з'явились.

Враховуючи строки розгляду ухвали господарського суду Миколаївської області від 17.05.2016 р. в апеляційній інстанції, передбачені ст. 102 ГПК України, судова колегія вважає, що неявка інших представників учасників провадження, явка яких не визнавалась судом обов'язковою, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Миколаївської області, заслухавши апелянта, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Укрсоцбанк" не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у повному обсязі.

Згідно з ст. 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

У відповідності до ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" ліквідатор - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду організовує здійснення ліквідаційної процедури боржника, визнаного банкрутом, та забезпечує задоволення вимог кредиторів у встановленому цим Законом порядку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 98 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора відповідно до законодавства, у тому числі має право отримувати винагороду в розмірі та порядку, передбачених цим Законом.

Порядок визначення та сплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого врегульовано у статті 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Так, відповідно до статті 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду.

Грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора складається з основної та додаткової грошових винагород.

Основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі двох середньомісячних заробітних плат керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи до введення господарським судом процедури санації боржника або відкриття процедури ліквідації банкрута за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень керуючого санацією або ліквідатора. Розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора не може перевищувати десяти мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень.

Право вимоги основної грошової винагороди виникає в арбітражного керуючого в останній день кожного календарного місяця виконання ним повноважень керуючого санацією, ліквідатора.

Положеннями частини 5 статті 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено джерела сплати грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, а саме за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника. Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Ліквідатор щомісяця звітує перед комітетом кредиторів про нарахування та виплату основної та додаткової грошових винагород арбітражного керуючого, здійснення та відшкодування витрат.

Звіт арбітражного керуючого про нарахування і виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат доводиться кредиторам до відома та повинен бути схвалений або погоджений комітетом кредиторів.

Звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат за підсумками процедур розпорядження майном, санації, ліквідації подається арбітражним керуючим до господарського суду за п'ять днів до закінчення відповідної процедури, розглядається судом та затверджується ухвалою, що може бути оскаржена у встановленому порядку.

Постановою господарського суду Миколаївської області від 13.01.2015 ФОП ОСОБА_3 було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором у справі призначено арбітражного керуючого Дубровного Михайла Олександровича.

30.11.2015 року ліквідатор ФОП ОСОБА_3 Дубровний Михайло Олександрович звернувся до господарського суду Миколаївської області з клопотанням про затвердження арбітражному керуючому (ліквідатору) основної грошової винагороди у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць здійснення повноважень ліквідатора з дня винесення постанови господарського суду Миколаївської області від 13.01.2015 у справі №915/1961/14.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.12.2015 було задоволено клопотання ліквідатора Дубровного М.О. щодо встановлення основної грошової винагороди та затверджено основну грошову винагороду арбітражного керуючого Дубровного М.О. за виконання повноважень ліквідатора у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень ліквідатора.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.03.2016 арбітражний керуючий Дубровний М.О. надав господарському суду Миколаївської області звіт про нарахування та виплату грошової винагороди в якому просив затвердити звіт про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого Дубровного М.О., здійснення та відшкодування витрат при виконанні повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 за період з 13.01.2015 по 13.02.2016 на загальну суму 66 536 грн.

У своєму звіті ліквідатор, посилаючись на приписи ст. 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" зазначив, що ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.12.2015 затверджено основну грошову винагороду арбітражного керуючого Дубровного М.О. у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожен місяць виконання повноважень ліквідатора. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» мінімальна заробітна плата з січня 2015 по серпень 2015 складає 1218 грн., а з вересня 2015 по квітень 2016 складає 1378 грн. На підставі наведеного, ліквідатор зазначив, що станом на 01.03.2016 загальний розмір основної грошової винагороди ліквідатора за період з 13.01.2015 по 13.02.2016 становить 66 536 грн.

Також, 10.03.2016 арбітражний керуючий Дубровний М.О. надав господарському суду Миколаївської області клопотання про розподіл грошових коштів в якому просив здійснити розподіл коштів у якості оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків ліквідатора ФОП ОСОБА_3 у сумі 66 536 грн. за період з 13.01.2015 по 13.02.2016 наступним чином: 6587,06 - за рахунок кредитора ФОП ОСОБА_2, 59948,94 грн. - за рахунок кредитора ПАТ "Укрсоцбанк" та стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь арбітражного керуючого Дубровного М.О. 6587,06 оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків ліквідатора ФОП ОСОБА_3 за період з 13.01.2015 по 13.02.2016, стягнути з ПАТ "Укрсоцбанк" 59948,94 грн. на користь арбітражного керуючого Дубровного М.О. 6587,06 оплати основної грошової винагороди арбітражного керуючого у зв'язку з виконанням ним своїх обов'язків ліквідатора ФОП ОСОБА_3 за період з 13.01.2015 по 13.02.2016.

Судом першої інстанції розрахунок основної грошової винагороди арбітражного керуючого Дубровного М.О. та розподіл її між кредиторами в залежності від заявлених кредиторських вимог визнано вірним та обґрунтованим у зв'язку та затверджено звіт ліквідатора Дубровного М.О. про нарахування та виплату грошової винагороди в сумі 66 536,00 грн. за період з 13.01.2015 по 13.02.2016 та задоволено клопотання ліквідатора про розподіл грошових коштів від 03.03.2016.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, а також, відзначає, що оскаржувана ухвала, якою з кредиторів пропорційно заявленим вимогам стягнуто винагороду арбітражного керуючого була прийнята одночасно із прийняттям ухвали про затвердження звіту ліквідатора, тобто після встановлення усіх обставин справи, у одному судовому засіданні.

Розраховуючи грошову винагороду за період виконання повноважень ліквідатора банкрута на суму 66 536,00 грн., арбітражний керуючий Дубровний М.О. виходив із встановленої йому ухвалою суду від 17.12.2015 року основної грошової винагороди в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень ліквідатора у даній справі, що узгоджується з положеннями частини 3 статті 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та п. 37 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 №01-06/606/2013 (із змінами, внесеними Інформаційним листом від 26.12.2013 №01-06/1862/2013) яким визначено, що грошова винагорода арбітражного керуючого визначається в розмірі мінімальних заробітних плат або середньомісячних заробітних платах керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи. При цьому в разі неотримання керівником боржника заробітної плати за останні дванадцять місяців його роботи, основна грошова винагорода арбітражного керуючого за виконання повноважень керуючого санацією, ліквідатора визначається в розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", мінімальна заробітна плата з січня 2015 р. по серпень 2015 р. складає 1 218,00 грн., а з вересня 2015 р. по грудень 2015 р. включно складає 1378,00 грн.

Згідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" розмір мінімальної заробітної плати з січня 2016 по квітень 2016 р. включно складає 1378,00 грн.

Отже, розмір оплати послуг ліквідатора за період з 13.01.2015 по 13.02.2016 становить суму 66 536,00 грн. (з 13.01.2015 по 13.09.2015 4872 грн. (1218х4) щомісячно та з 13.09.2015 по 13.02.2016 5512 (1378х4) щомісячно).

Враховуючи приписи частини 5 статті 115 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" сплата грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого здійснюється за рахунок наявних у боржника коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу майна (майнових прав) боржника. Кредитори можуть створювати фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого. Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.

Отже, оплата послуг ліквідатора за період виконання ним своїх повноважень здійснюється за рахунок коштів, одержаних у результаті господарської діяльності боржника, або коштів, одержаних від продажу його майна (майнових прав), або із фонду для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, якщо такий створено комітетом кредиторів боржника. При цьому, керуючись принципом пропорційності голосів кредиторів на зборах кредиторів кількості їх грошових вимог відповідно до статті 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд вправі застосувати такий принцип до розподілу між кредиторами витрат, пов'язаних з проведенням ліквідаційної процедури (в тому числі на виплату грошової винагороди та відшкодування витрат ліквідатора), за відсутності у боржника коштів від господарської діяльності, від реалізації його майна та рішення комітету кредиторів про утворення фонду для оплати грошової винагороди ліквідатору чи відшкодування його витрат (даної позиції, також, дотримується Вищій господарський суд України в постанові від 27.10.2015 у справі №911/1056/13).

Як вбачається з наявних матеріалів справи в ході ліквідаційної процедури ліквідатором ніяких майнових активів банкрута, які б належали йому на праві приватної власності або повного господарського відання виявлено не було, господарську діяльність боржник не здійснював.

До того ж, колегія суддів відзначає, що з урахуванням особливості процедури банкрутства фізичної особи-підприємця, визначеної Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», створення комітету кредиторів під час банкрутства такого боржника не передбачено.

До того ж, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що кредитори скориставшись свої правом, наданим ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» створювали фонд для авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого.

Разом з тим, розмір грошової винагороди арбітражного керуючого було визначено ухвалою господарського суду Миколаївської області від 17.12.2015 у розмірі чотирьох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень ліквідатора.

З аналізу норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» вбачається, що у випадку, коли оплата послуг арбітражного керуючого здійснюється не за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника, то така оплата повинна здійснюватись за рахунок коштів кредиторів. Законом порядок розподілу зобов'язання щодо оплати послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого не ставиться в залежність від авансування грошової винагороди та відшкодування витрат арбітражного керуючого, створення відповідного фонду (ч. 6 ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»), але арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує повноваження за грошову винагороду. Законодавець також і не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кредиторів у справі про банкрутство, правового статусу кредитора (особа, заснована на приватній чи державній формі власності, державний орган, громадська організація тощо), а також від джерел фінансування того чи іншого кредитора.

З урахуванням викладеного, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо доцільності покладення обов'язку оплати послуг ліквідатора на всіх виявлених кредиторів у даній справі пропорційно визнаним кредиторським вимогам.

З огляду на те, що до реєстру кредиторів боржника були включені вимоги ФОП ОСОБА_2 в сумі 540 000,00 грн., що становить 9,9% від загальної суми визнаних вимог та ПАТ "Укрсоцбанк" в сумі 4 903 780,34 грн., що становить 90,1% від загальної суми визнаних вимог, враховуючи те, що майна боржника не було виявлено, виробнича діяльність боржником не здійснювалася та кошти внаслідок цього не одержувались, з урахуванням вимог ст. 115 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» щодо того, що арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) виконує свої повноваження на платній основі, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про необхідність затвердження звіту арбітражного керуючого Дубровного М.О. про нарахування та виплату грошової винагороди арбітражного керуючого за період виконання ним повноважень ліквідатора ФОП ОСОБА_3 за період з 13.01.2015 по 13.02.2016. та можливість їх стягнення з кредиторів пропорційно розміру визнаних грошових вимог кожного кредитора у справі.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що весь тягар по витратам на ліквідаційну процедуру покладається на ПАТ «Укрсоцбанк», оскільки банк є найбільш платоспроможним з усіх кредиторів, однак за відсутності майна банкрута, за рахунок якого можливо задовольнити кредиторські вимоги, зазначений підхід, на думку скаржника, порушує принцип справедливості, в той час, як на ініціюючого кредитора ФОП ОСОБА_2, який був найбільш зацікавленою особою, в тому щоб розпочалась процедура банкрутства, в даному випадку майже відсутні фінансові втрати з відшкодування винагороди ліквідатора, з огляду на наступне.

Як вже було зазначено вище, стягнення грошової винагороди арбітражного керуючого відбувається з кредиторів пропорційно розміру визнаних грошових вимог кожного кредитора у справі.

Разом з цим, судова колегія відзначає, що приписи Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не ставить порядок розподілу витрат на оплату послуг ліквідатора в залежність від майнового стану кредиторів у справі про банкрутство, правового статусу кредитора, а також від джерел та розміру фінансування того чи іншого кредитора, а тому, колегією суддів відхиляються такі посилання апелянта.

Відхиляються колегією суддів й посилання скаржника на те, що якщо вимоги ліквідатора щодо оплати його праці неможливо погасити за рахунок майна та коштів боржника, то такі вимоги слід вважати погашеними, відповідно до ч.5 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», як і вимоги кредиторів, на погашення яких не вистачило коштів від реалізації майна боржника, оскільки, приписами ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що грошове зобов'язання це зобов'язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов'язань відносяться також зобов'язання щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов'язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов'язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

Кредитором є юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

Отже, ототожнення апелянтом грошової винагороди із кредиторськими вимогами до боржника не ґрунтується на наведених законодавчих приписах, а тому до неї не застосовуються наслідки визначені ч.5 ст.45 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Відповідно до ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано затверджено звіт ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди та про розподіл грошових коштів між кредиторами.

Колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційній скарзі порушення допущенні судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, а мотиви апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Отже, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Миколаївської області від 17.05.2016 (про затвердження звіту ліквідатора про нарахування та виплату грошової винагороди) є законною та обґрунтованою та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги ПАТ "Укрсоцбанк".

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу господарського суду Миколаївської області від 17.05.2016 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Пироговський В.Т.