РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016Справа №910/10055/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
до Дочірнього підприємства «Комунальне підприємство «Маяк»
простягнення 686 161,13 грн.
суддя Пукшин Л.Г.

Представники:

від позивача Кучкова Ю.В. - представник за довіреністю № 91/2015/11/11-6 від 11.11.15
від відповідача не з'явились

В судовому засіданні 03.08.2016 в порядку ст. 85 ГПК України, було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Комунальне підприємство «Маяк» про стягнення 686 161,13 грн., в тому числі 494918,57 грн. основного боргу, 173698,64 грн. інфляційних втрат та 17543,92 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8383029 від 01.03.2014 року, на виконання умов якого позивач поставив відповідачу теплову енергію, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, у зв'язку з чим, за останнім за період з 01.03.2014 року по 01.02.2016 року рахується заборгованість за використану теплову енергію в сумі 494918,57 грн. основного боргу. Крім того, за неналежне виконання договірних зобов'язань позивачем нараховані штрафні санкції у вигляді 3 % річних - 17543,92 грн. та інфляційні втрати у розмірі 173 698,64 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 01.06.2016 порушено провадження у справі № 910/10055/16 за вказаною позовною заявою та призначено розгляд справи в судовому засіданні 22.06.2016.

21.06.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника.

У судове засідання, призначене на 22.06.2016, з'явився представник позивача, який на виконання вимог ухвали про порушення провадження у справі надав через канцелярію суд документи, що долучені до матеріалів справи, щодо клопотання про відкладення розгляду справи представник позивача не заперечував.

Ухвалою суду від 22.06.2016 було задоволено клопотання представника відповідача та відкладено розгляд справи на 03.08.2016.

23.06.2016 через загальний відділ діловодства суду позивач надав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 493 195 грн. 85 коп., 3% річних у розмірі 17543 грн. 92 коп. та інфляційні втрати у розмірі 173698 грн. 64 коп.

У судове засідання, призначене на 03.08.2016, з'явився представник позивача, який підтримав подану через канцелярію суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Нормами частини 6 статті 22 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд не приймає відмови від позову, зменшення розміру позовних вимог, визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси.

Відповідно до положень пункту 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18 визначено, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві.

З огляду на те, що заява про зменшення позовних вимог підписана уповноваженим представником позивача, суд приймає подану позивачем заяву про зменшення позовних вимог як зменшення позовних вимог в частині основного боргу і розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Договором № 8383029 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 01.03.2014 у загальному розмірі 684 438 грн. 41 коп., з яких 493195 грн. 85 коп. основного боргу, 17543 грн. 92 коп. - 3% річних та 173698 грн. 64 коп. інфляційних втрат, тобто у справі має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Представник позивача надав пояснення по суті спору, позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про зменшення підтримав.

Представник відповідача в судове засідання 03.08.2016 не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, відзив на позовну заяву не надав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату та час судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення 691, з якого вбачається, що ухвалу про відкладення розгляду справи від 22.06.16 відповідач отримав 29.06.16.

Зважаючи на те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

01 березня 2014 між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (далі - постачальник, позивач) та Дочірнім підприємством «Комунальне підприємство «Маяк» (далі - споживач, відповідач) було укладено Договір № 8383029 на постачання теплової енергії у гарячій воді, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов'язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених у цьому договорі.

Згідно з пунктом 2.2.1 Договору постачальник зобов'язався безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в Додатку № 1 до цього Договору.

У відповідності до пункту 2.3.1 Договору споживач зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у Додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у Додатку № 2 до цього Договору.

Згідно з пунктом 9 Додатку № 2 до Договору споживач щомісячно з 12 по 15 число отримує в РТМ «Нивки» за адресою: вул. Бакинська, 2а оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання-передавання товарної продукції; облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання.

Споживач щомісячно: забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника або транзитний рахунок ГІОЦ КМДА. До 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями (пункт 10 Додатку № 2 до Договору).

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 01.06.2014 року (пункт 4.1. Договору).

Пунктом 4.3. Договору сторони погодили, що Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії не буде письмово заявлено однією із сторін про його припинення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив про неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно з Договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 8383029 від 01.03.2014 року, внаслідок чого, у останнього, за період з 01.03.2014 року по 01.02.2016 року рахується заборгованість за використану теплову енергію в сумі 493195,85 грн. основного боргу. Зважаючи на вищенаведене, позивач просить суд стягнути з відповідача 493195,85 грн. основного боргу, 17543,92 грн. 3 % річних, 173698,64 грн. інфляційних втрат.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного договору, суд дійшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Нормами частини 2 статті 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

У відповідності до норм частини 6 та частини 7 статті 276 Господарського кодексу України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.

Судом встановлено, що за період з 01.03.2014 по 01.02.2016 позивачем було поставлено відповідачу теплову енергію на умовах, передбачених Договором № 8383029 від 01.03.2014 на постачання теплової енергії у гарячій воді на загальну суму 591 649 грн. 66 коп., що підтверджується долученими позивачем до позовної заяви обліковими картками за вказаний період, та відображено позивачем у розрахунку ціни позову про стягнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, в порушення умов договору відповідач не виконав у повному обсязі взяті на себе зобов'язання з оплати отриманої теплової енергії за період з 01.03.2014 по 01.02.2016, сплативши за період з 01.03.2014 по 01.06.2016 грошові кошти у розмірі 98453 грн. 81 коп., у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 493 195 грн. 85 коп., що відображено у долученій позивачем довідці про надходження коштів від відповідача та акті звіряння розрахунків між сторонами за договором № 8383029 станом на 01.06.2016.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості Дочірнього підприємства «Комунальне підприємство «Маяк» у розмірі 493 195,85 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в частині стягнення з ДП «Комунальне підприємство «Маяк» суми основного боргу у розмірі 493 195,85 грн. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог) є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 17543 грн. 92 коп. та інфляційні втрати у розмірі 173698 грн. 64 коп. за період з квітня 2014 року по лютий 2016 року.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку в їх обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Київенерго" в частині стягнення з Дочірнього підприємства «Комунальне підприємство «Маяк» 3% річних у розмірі 17543 грн. 92 коп. та інфляційних втрат у розмірі 173698 грн. 64 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 10292 грн. 42 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 958157 від 26.05.2016.

Водночас, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", з 1 січня 2016 року мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378 грн. 00 коп.

23.06.2016 позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду. При цьому, у заяві про зменшення позовних вимог позивач просив повернути суму судового збору у розмірі 25 грн. 84 коп. та стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 10266 грн. 58 коп.

Пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, враховуючи, що сума судового збору, яка підлягає сплаті позивачем за подання позовної заяви про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 684 438 грн. 41 коп. (в редакції заяви про зменшення позовних вимог) становить 10266 грн. 58 коп., беручи до уваги подане позивачем клопотання про повернення зайво сплаченого судового збору, суд дійшов висновку на підставі п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернути Публічному акціонерному товариству "Київенерго" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 25 грн. 84 коп., сплачений на підставі платіжного доручення № 958157 від 26.05.2016.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 33, 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства «Комунальне підприємство «Маяк» (04073 м. Київ, просп. Московський, буд. 8; ідентифікаційний код: 23168794) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131305) суму основного боргу у розмірі 493 195 (чотириста дев'яносто три тисячі сто дев'яносто п'ять) грн. 85 коп., 3% річних у розмірі 17 543 (сімнадцять тисяч п'ятсот сорок три) грн. 92 коп., інфляційні втрати у розмірі 173 698 (сто сімдесят три тисячі шістсот дев'яносто вісім) грн. 64 коп. та судовий збір у розмірі 10 266 (десять тисяч двісті шістдесят шість) грн. 58 коп.

3. Повернути з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 25 (двадцять п'ять) грн. 84 коп. на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, площа Івана Франка, буд. 5; ідентифікаційний код: 00131305), що був сплачений згідно платіжного доручення № № 958157 від 26.05.2016, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

4. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.08.2016

Суддя Пукшин Л.Г