ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.08.2016 року Справа № 904/3671/15

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач),

суддів: Березкіної О.В., Величко Н.Л.

Секретар судового засідання: Ковзиков В.Ю.

За участю представників сторін:

від скаржника: Іванцова Г.В., довіреність №б/н від 21.08.2013 р., представник;

від ініціюючого кредитора: Пархоменко О.Л., довіреність №176 від 08.12.2015 р., представник;

від УПФ України: Перекопська Т.І., довіреність №161/14/16 від 05.04.2016 р., представник;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р. у справі № 904/3671/15

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ", м. Київ

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС", м. Дніпропетровськ,

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р. у справі №904/3671/15 (суддя Калиниченко Л.М.) долучено до матеріалів справи № 904/3671/15 клопотання №б/н від 26.01.16р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" з додатками.

Кандидатуру арбітражного керуючого Вербицького Олексія Вікторовича, свідоцтво № 692 від 18.04.2013р. - відхилено.

Задоволено заяву арбітражного керуючого Константінова І.М., свідоцтво № 1232 від 01.07.13р. про призначення розпорядником майна по даній справі.

Порушено провадження у справі №904/3671/15 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС".

Визнано грошові вимоги кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС" в сумі 28 872 321, 21 грн.

Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто п'ятнадцять календарних днів до 23.05.16р., призначено розпорядником майна боржника ТОВ "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС" арбітражного керуючого Константінова Ігоря Михайловича. Встановлено грошову винагороду розпоряднику майна арбітражному керуючому Константінову І.М. у розмірі двох мінімальних заробітних плат за кожний місяць виконання ним повноважень. Сплата грошової винагороди розпоряднику майна здійснюється шляхом її авансування заявником (кредитором).

Зобов'язано розпорядника майна Константінова І.М. вчинити певні дії.

Не погодившись з ухвалою господарського суду, Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС" подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу господарського суду скасувати, відмовити ТОВ "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" у порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС".

За твердженням скаржника, при винесенні оскаржуваної ухвали не враховано, що кредитор ТОВ «КУА "ІЗІ ЛАЙФ" має забезпечені вимоги на суму, яка є набагато вищою за суму самих вимог ТОВ «КУА "ІЗІ ЛАЙФ" до боржника, оскільки майновим поручителем - ТОВ «ВБК «Максімус» - додатково забезпечені вимоги заявника ТОВ «КУА "ІЗІ ЛАЙФ", яке стало правонаступником прав вимоги на загальну суму 48 000 000 грн., що є набагато більше за кредиторські вимоги ТОВ «КУА "ІЗІ ЛАЙФ".

Стосовно призначення розпорядником майна арбітражного керуючого Константінова І.М., скаржником зазначене, що місцевим судом не враховано знаходження останнього в м.Києві. Крім того, як стверджує скаржник, арбітражним керуючим Константіновим І.М. були надані до суду завідомо недостовірні дані щодо відсутності будь-якого конфлікту інтересів, посилається на існування заінтересованості останнього на користь кредитора ТОВ «КУА "ІЗІ ЛАЙФ".

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги від 23.06.2016 скаржником зазначено, що всі вимоги ініціюючого кредитора, які викладені в заяві про порушення провадження у справі про банкрутство, є повністю забезпеченими, що свідчить про відсутність підстав для порушення справи про банкрутство. В обґрунтування своїх доводів скаржник посилається на: договір застави права вимоги № 15-94/17-7369 від 24.10.2006р., укладений між ТОВ«Виробничо-будівельна компанія «Максімус» та ПАТ«Промінвестбанк», предметом якого є забезпечення вимог, що випливають з кредитного договору № 15-93/17-8978 від 24.10.2006р.;

договір застави прав вимоги № 15-94/17-249/09 від 27.02.2009р., укладений між ТОВ«Виробничо-будівельна компанія «Максімус» та ПАТ «Промінвестбанк», предметом якого є забезпечення вимог, що випливають з кредитного договору № 15-93/17-8978 від 24.10.2006р.

Крім того, як зазначено скаржником, 23.02.2007р. додатково укладено договір застави прав вимог №15-94/17-1320/07, відповідно до якого було передано в якості забезпечення по кредитному договору про відкриття кредитної лінії №15-93/17-555/07 від 23.02.2007р. майнових прав на загальну суму 125 929 365. 00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КУА "ІЗІ ЛАЙФ" просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу господарського суду - без змін. Крім того, у відзиві зазначено, що помилковим є посилання скаржника на договори застави права вимоги, як на забезпечення безспірності грошових вимог. Оскільки вказане забезпечення ніяким чином не стосується кредитного договору, який був предметом заяви про порушення справи про банкрутство. Щодо доводів про заінтересованість арбітражного керуючого Константінова І.М. на виконання обов'язків розпорядника майна по даній справі, ТОВ «КУА "ІЗІ ЛАЙФ" зазначено, що кредиторська заборгованість ТОВ "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС" тільки перед ТОВ КУА «Ізі Лайф» складає в загальному розмірі 33 581 263,83грн., з яких 24 125 235,78грн., забезпечені заставою майном боржника, яке зберігається, відповідно до договорів застави майна за адресою: м. Київ, вул. Дорогожицька, 10. Місцезнаходження офісу арбітражного керуючого Константинова І.М. у м. Київ, тоді як місцезнаходження офісу арбітражного керуючого Вербицького О.В. - Дніпропетровська область, найвищій рівень кваліфікації арбітражного керуючого Константинова І.М. - IV (рівень кваліфікації арбітражного керуючого Вербицького О.В. - III, що є нижчим за кваліфікацію арбітражного керуючого Константинова І.М.), відбір кандидата арбітражного керуючого повинен здійснюватися саме з урахуванням зазначеного.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши відповідність оскарженої ухвали нормам матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з урахуванням наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 06.07.15р. прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС".

Для виконання повноважень розпорядника майна для участі у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС" автоматизованою системою з відбору кандидатів на призначення розпорядника майна запропоновано кандидатуру арбітражного керуючого Лєснікова Є.Є., свідоцтво № 824 від 21.05.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи, до господарського суду надходили заяви на виконання обов'язків розпорядника майна по даній справі від наступних арбітражних керуючих:

- Вербицького Олексія Вікторовича, свідоцтво № 692 від 18.04.2013р. з доданими до неї копіями свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 18.04.2013р. № 692, договору страхування відповідальності арбітражного керуючого від 21.01.2015р. № 001/053/01488, свідоцтва про підвищення кваліфікації від 13.04.2014р. № 234, які надійшли електронною поштою до господарського суду 16.07.2015р. (а/с 133-139, том 1);

- Константінова Ігоря Михайловича, свідоцтво № 1232 від 01.07.2013р. з доданими до неї належним чином засвідченими копіями свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 01.07.2013р. № 1232, договору страхування відповідальності професійної діяльності арбітражного керуючого від 01.06.2015р. № 001/053/01616, свідоцтва про підвищення кваліфікації від 01.11.2014р. № 748, інформаційна довідка щодо здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (а/с 47-54, том 2).

26.01.16р. Товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" надано до суду копію кредитного договору № 15-93/17-555/07 від 23.02.07р. про відкриття кредитної лінії, копію опису речей і документів, які були вилучені на підставі ухвали слідчого судді від 03.01.13р., копію ухвали Печерського районного суду м. Києва від 24.12.12р. по справі № 1-кс-598/12.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р., окрім іншого, порушено провадження у справі №904/3671/15 про банкрутство ТОВ "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС", визнано грошові вимоги кредитора ТОВ "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" у сумі 28 872 321, 21 грн., призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Константінова І.М., встановлено грошову винагороду розпоряднику майна.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо відповідності закону та обґрунтованості винесеної судом першої інстанції ухвали про порушення провадження по справі, суд апеляційної інстанції враховує наступне.

Згідно із пунктом 1-1 Прикінцевих та перехідних положень (Х розділ) Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон) (в редакції з 19.01.2013 року) положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Відповідно до статті 4-1 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

За вимогами частини 1 статті 2 Закону провадження у справі про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

Відповідно до статті 9 Закону справи про банкрутство юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

У ч. 3 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.

Безспірні вимоги кредиторів - грошові вимоги кредиторів, підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону до заяви про порушення справи про банкрутство додаються: докази того, що сума безспірних вимог кредитора (кредиторів) сукупно становить не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, якщо інше не передбачено цим Законом; рішення суду про задоволення вимог кредитора, що набрало законної сили.

Частиною 6 статті 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" встановлено, що за наслідками розгляду заяви про порушення справи про банкрутство та відзиву боржника господарський суд виносить ухвалу про: порушення провадження у справі про банкрутство; відмову у порушенні провадження у справі про банкрутство.

Перелік підстав для відмови в порушенні провадження у справі, зазначений у частині сьомій статті 16 Закону, є вичерпним ( п.13 Інформаційного листа Вищого господарського суду України, від 28.03.2013, № 01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI), а саме: заявником не доведено наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство; вимоги кредитора є повністю забезпеченими майном боржника; вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження; вимоги кредитора (кредиторів) задоволені боржником у повному обсязі до підготовчого засідання суду; відсутня хоча б одна з підстав, передбачених частиною третьою статті 10 цього Закону; за наявності підстав, передбачених статтею 15 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону, перевірка обґрунтованості вимог заявника, а також з'ясування наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство здійснюються господарським судом у підготовчому засіданні, яке проводиться в порядку, передбаченому цим Законом.

Підстави для порушення провадження у справі - це сукупність таких обставин, з якими законодавець пов'язує можливість судового розгляду заяви про порушення провадження у справі про банкрутство, зокрема, і з ч. 3 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", в порядку, визначеному законодавцем.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 16 Закону, у підготовчому засіданні господарський суд розглядає подані документи, заслуховує пояснення сторін, оцінює обґрунтованість заперечень боржника, а також вирішує інші питання, пов'язані з розглядом справи.

Якщо справа порушується за заявою кредитора, господарський суд перевіряє обґрунтованість його вимог, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Отже, згідно ч. 7 ст. 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд відмовляє в порушенні провадження у справі про банкрутство, зокрема, якщо заявником не доведено наявності підстав для порушення провадження у справі про банкрутство.

Як вбачається із матеріалів справи, безспірні вимоги ініціюючого кредитора до боржника становлять суму у розмірі 28 872 321, 21 грн., що підтверджуються рішенням господарського суду м. Києва від 14.05.14р. по справі № 34/321, яким з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство"Максімус" стягнено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами"ІЗІ ЛАЙФ" , що діє в інтересах та за рахунок коштів пайового венчурного інвестиційного фонду закритого типу "Гамма" не диверсифікованого виду закритого типу заборгованість за кредитним договором №15-93/17-555/07 від 23.02.07р. у розмірі 30 467 413, 31 грн., з яких: 23 364 626, 99 грн. заборгованості за кредитором, 5 265 249, 02 грн. - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитором, 3 600, 00 грн. - заборгованість по сплаті комісійної винагороди, 1595 092, 10 грн. пені, 213 109, 20 грн. - 3% річних, 25 500, 00 грн. - витрат по сплаті державного мита та 236, 00 грн. - витрат на інформаційно - технічне забезпечення судового процесу, про що 30.07.14р., про що було видано наказ.

16.12.14р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45850929 від 16.12.14р., на підставі наказу № 34/321 від 30.07.14р. про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство"Максімус" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ" заборгованості на загальну суму 30 467 413, 31 грн.

Відповідно до листа № 456/2-10 від 19.03.15р. Відділу примусового виконання рішень ДВС, з якого встановлено, що 03.02.15р. здійснено вихід за адресою: м. Київ, вул.Дорогожицька, 10 та встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство"Максімус" за вказаною адресою не знаходиться, майна в рахунок погашення боргу не виявлено, про що складено відповідний акт державного виконавця. У зв'язку з відсутністю боржника за вищевказаною адресою, державним виконавцем було перевірено місцезнаходження боржника за допомогою Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, відповідно до якого встановлено, що ТОВ"Автотранспортне підприємство"Максімус" знаходиться за адресою: 49098, Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Прогресивна, буд. 1, кв. 69 (т.1, а/с 64-65).

Отже, станом на 18.03.15р. кошти, на виконання рішення господарського суду м.Києва за 14.05.14р. по справі № 34/321 з боржника в примусовому порядку не стягнуті.

Як вже було зазначено, при зверненні до суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство ініціюючий кредитор зобов'язаний, доводити наявності правових підстав для порушення провадження у справі про банкрутство. При цьому законодавець ставить в обов'язок ініціюючому кредитору надати докази щодо безспірності вимог, а саме: рішення суду, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, суд першої інстанції правомірно прийшов висновку щодо існування підстав для порушення провадження у справі про банкрутство, у зв'язку з наданням ініціюючим кредитором доказів для порушення провадження у даній справі про банкрутство та доведення безспірності вимог.

З огляду на викладене, порушуючи провадження у справі про банкрутство ТОВ "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС", господарський суд керувався приписами ст. 16 Закону та виходив з того, що звертаючись до суду з відповідною заявою, кредитором було надано докази в підтвердження неплатоспроможності боржника, а тому як правомірно та обґрунтовано встановлено місцевим судом, підстави для відмови у порушенні провадження у справі про банкрутство відсутні.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що всі вимоги ініціюючого кредитора, які викладені в заяві про порушення провадження у справі про банкрутство є повністю забезпеченими, що свідчить про відсутність підстав для порушення справи про банкрутство, колегією суддів не приймаються, оскільки ухвалою від 26.01.2016р. про порушення справи про банкрутство господарський суд визнав грошові вимоги ініціюючого кредитора - ТОВ«Компанія з управління активами «ІЗІ ЛАЙФ» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 15-93/17-555/07 від 23.02.2007р. до боржника в сумі 28 872 321,21 грн.

Вичерпний перелік підстав для відмови в порушенні провадження у справі про банкрутство визначено частиною 7 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Серед них самостійною підставою визначено, коли вимоги кредитора повністю забезпечені заставою майна боржника. Забезпечення вимог кредитора заставою майна майнового поручителя, який не є боржником, не визначено як підставу для відмови у порушенні провадження у справі про банкрутство. Вищезазначене спростовує доводи апелянта про підстави для відмови в порушенні провадження у справі про банкрутство за наявності договорів застави, укладених між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-будівельною компанією «Максимус» (т.4 а.с.- 81-111).

Таким чином, керуючись вимогами ст..ст. 1, 10, 11, 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», господарський суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість та доведеність належними та допустимими доказами вимог ініціюючого кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "ІЗІ ЛАЙФ", та наявність підстав передбачених ч.3 ст. 10 вказаного Закону для порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС".

Стосовно призначення місцевим судом розпорядника майна по справі необхідно зазначити наступне.

На призначення розпорядником майна автоматизованою системою визначено кандидатуру арбітражного керуючого Лєснікова Є.Є., свідоцтво № 824 від 21.05.13р., яким заяву про згоду на участь у справі про банкрутство ТОВ "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС" надано не було.

В той час, як до місцевого суду надійшли заяви на виконання обов'язків розпорядника майна по даній справі від наступних арбітражних керуючих:

- Вербицького Олексія Вікторовича, свідоцтво № 692 від 18.04.2013р. з доданими до неї копіями свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 18.04.2013р. № 692, договору страхування відповідальності арбітражного керуючого від 21.01.2015р. № 001/053/01488, свідоцтва про підвищення кваліфікації від 13.04.2014р. № 234, які надійшли електронною поштою до господарського суду 16.07.2015р. (а/с 133-139, том 1);

- Константінова Ігоря Михайловича, свідоцтво № 1232 від 01.07.2013р. з доданими до неї належним чином засвідченими копіями свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) від 01.07.2013р. № 1232, договору страхування відповідальності професійної діяльності арбітражного керуючого від 01.06.2015р. № 001/053/01616, свідоцтва про підвищення кваліфікації від 01.11.2014р. № 748, інформаційна довідка щодо здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) (а/с 47-54, том 2).

З огляду на наявність двох кандидатур арбітражних керуючих на призначення їх розпорядником майна у справі, суд вважає за належне дослідити додані до заяв відомості про освіту, досвід та показники роботи у попередніх справах, кількість справ, у яких бере участь арбітражний керуючий, наявність організаційних та технічних можливостей виконувати обов'язки розпорядника майном у конкретній справі, докази страхування відповідальності арбітражного керуючого, та інші відомості, які можуть свідчити про переважне право на призначення вказаних арбітражних керуючих розпорядником майна у даній справі.

З наявних в матеріалах справи відомостей вбачається, що арбітражні керуючі Вербицький О.В. та Константінов І.М. отримали Свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), які видані в 2013 році, що свідчить про належне виконання зазначеними особами вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", та ставить їх в однакове становище при виборі кандидатури розпорядника майна.

Зазначені арбітражні керуючі належним чином виконали вимоги Закону про банкрутство щодо укладення договорів страхування професійних ризиків арбітражних керуючих за шкоду, заподіяну внаслідок невмисних дій або помилки під час здійснення повноважень арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Арбітражні керуючі повідомили суд про наявність організаційних та технічних можливостей виконувати обов'язки розпорядника майна у даній справі, наявність автотранспортного засобу.

Стосовно порушення арбітражними керуючими законодавства та ліцензійних умов, то відомості, про те, що арбітражні керуючі Вербицький О.В. та Константінов І.М. допускали зазначені порушення в матеріалах справи відсутні. Стосовно обмежень щодо призначення розпорядником майна у справі, то арбітражні керуючі повідомили про відсутність визначених обмежень.

Крім того, арбітражним керуючим Константіновим І.М. надано до суду інформаційну довідку про здійснення діяльності арбітражного керуючого, з якої вбачається, що арбітражний керуючий Константінов І.М., виконував повноваження ліквідатора, розпорядника майна та керуючого санацією понад 68 - ми підприємств.

Крім того, судом враховується і відсутність заперечень кредитора стосовно кандидатури арбітражного керуючого Константінова І.М.

Оцінюючи правильність прийнятого процесуального рішення - ухвали господарського суду, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Порядок функціонування автоматизованої системи з відбору кандидатів на призначення господарським судом арбітражного керуючого у справах про банкрутство регламентується Положенням про автоматизовану систему з відбору кандидатів на призначення розпорядника майна господарським судом у справах про банкрутство, затвердженим постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 16.01.2013 р. № 1 та погодженим Міністерством юстиції України 15.01.2013 р. за № 13.2-20/120.

Пунктом 4.14. зазначеного Положення встановлено, що у разі якщо від арбітражного керуючого, визначеного автоматизованою системою, надійшла заява про відмову від участі у справі або не надійшла заява про участь у такій справі у встановлений господарським судом строк, господарський суд призначає арбітражного керуючого без застосування автоматизованої системи з числа осіб, внесених до Реєстру, з урахуванням рівня кваліфікації та спеціалізації арбітражного керуючого.

Пунктом 1 статті 97 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) може бути громадянин України, який має повну вищу юридичну або економічну освіту, стаж роботи фахом не менше трьох років або одного року на керівних посадах після отримання повної вищої освіти, пройшов навчання та стажування протягом шести місяців у порядку, встановленому державним органом з питань банкрутства, володіє державною мовою та склав кваліфікаційний іспит.

Відповідно до п.2 ст.97 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не може бути арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) особа:

1) яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною; 2) яка має судимість за вчинення корисливих злочинів;

3) яка не здатна виконувати обов'язки арбітражного керуючого за станом здоров'я;

4) якій заборонено обіймати керівні посади;

5) якій відмовлено в наданні допуску до державної таємниці або скасовано раніше наданий допуск за порушення законодавства у сфері охорони державної таємниці, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов'язків, визначених цим Законом, у разі якщо з часу такої відмови або скасування пройшло менше року.

Частиною 2 статті 114 Закону про банкрутство встановлено, розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором не можуть бути призначені арбітражні керуючі:

1) які є заінтересованими у цій справі;

2) які здійснювали раніше управління цим боржником - юридичною особою, крім випадків, коли з дня усунення від управління зазначеним боржником минуло не менше трьох років;

3) яким відмовлено в допуску до державної таємниці, якщо такий допуск є необхідним для виконання обов'язків, покладених цим Законом;

4) які мають конфлікт інтересів (особи, у яких виникає суперечність між власними чи їх близьких осіб майновими, немайновими інтересами та повноваженнями арбітражного керуючого).

До призначення арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) особа повинна подати до господарського суду заяву, в якій зазначається, що вона не належить до жодної категорії вищезазначених осіб.

Колегія суддів зазначає, що заяви арбітражних керуючих підготовлені, оформлені та пред'явлені до суду з врахуванням та дотриманням вимог, встановлених для заяв відповідного роду положеннями статті 114 Закону про банкрутство. Однак, обрана судом першої інстанції кандидатура арбітражного керуючого Константінова І.М. дійсно має переважаючі характеристики порівняно з арбітражними керуючими Вербицький О.В.

Твердження апелянта, що при призначенні розпорядника майна місцевим судом не враховану ту обставину, що арбітражний керуючий Вербицький О.В. знаходиться у м.Дніпропетровську, а арбітражний керуючий Константінов І.М. знаходиться у м.Києві, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки це є не вагомою обставиною. А основними аргументами визначення кандидатури розпорядника майна у справі було наявність приміщення, транспорту, помічників, засобів зв'язку, виконання повноважень ліквідатора, розпорядника майна та керуючого санацією понад 68 - ми підприємств.

Висновки, які зроблені судом першої інстанції з приводу призначення розпорядником майна арбітражного керуючого Константінова І.М. відповідають чинному законодавству.

З огляду на зазначені правові положення та встановлені обставини справи апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки вони спростовуються зібраними по справі доказами і не відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає, що ухвала господарського суду першої інстанції прийнята з врахуванням всіх обставин справи та з дотриманням норм чинного законодавства, а тому не вбачає підстав для її зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 101-103, 105,106 ГПК України,ст.ст.16, 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Автотранспортне підприємство "МАКСІМУС" залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2016р. у справі №904/3671/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого господарського суду України.

Постанова складена в повному обсязі 05.08.2016р.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя О.В. Березкіна

Суддя Н.Л. Величко