ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2016 р. Справа № 925/748/16

За позовом публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії Нафтогаз України

до публічного акціонерного товариства "Уманьгаз"

про стягнення 1064877 грн. 92 коп.

Суддя Дорошенко М.В.

Секретар судового засідання Биченко М.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1;

від відповідача: у судовому засіданні, яке відбулося 26.07.2016, ОСОБА_2 за довіреністю від 12.07.2016 № 1186; у судовому засіданні, яке відбулося 11.08.2016, не зявились.

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовною заявою до публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" про стягнення 1064877 грн. 92 коп., у тому числі: 33216 грн. 47 коп. пені, 884501 грн. 92 коп. інфляційних втрат та 147159 грн. 53 коп. 3% річних за прострочення оплати природного газу.

У позові позивач також просить господарський суд відшкодувати йому за рахунок відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову позивач вказав на неналежне (несвоєчасне) виконання відповідачем грошових зобовязань за укладеними між сторонами договором від 04.01.2013 №13-311-Н на купівлю продаж природного газу та додатковими угодами до нього щодо оплати переданого йому позивачем протягом січня 2013 року червня 2015 року природного газу.

Ухвалою від 07.07.2016 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" до розгляду, порушив провадження у цій справі і призначив її до розгляду в судовому засіданні на 11 годину 26.07.2016 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

Відповідач подав до господарського суду письмові заперечення проти позову від 25.07.2016 №1228, у яких вказав на таке:

позивач не вказав у позові які його права або законні інтереси порушені відповідачем;

на день подання позивачем позову відповідач не мав боргу з оплати природного газу, він був повністю сплаченим відповідачем, тому позивач уже не був кредитором по відношенню до відповідача і відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України за відсутності боргу не мав права вимагати від відповідача сплати інфляційних втрат та 3% річних;

при нарахуванні інфляційних втрат позивач не враховував місяці прострочення в оплаті природного газу, у яких індекс інфляції був меншим від одиниці;

штрафні санкції позивач нарахував за період після спливу позовної давності;

позивач в супереч п. 6.1 договору від 04.01.2013 №13-311-Н, без урахування фактичних дат підписання сторонами актів приймання-передачі природного газу, які є підставою для остаточних розрахунків за газ, неправильно визначив період прострочення в оплаті природного газу, поставленого у лютому, березні, грудні 2013 року, січні, березні 2014 року і відповідно неправильно нарахував стягувані суми пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення оплати природного газу, поставленого у вказані місяці;

при визначенні періодів прострочення в оплаті природного газу і нарахуванні пені, інфляційних втрат та 3% річних позивач безпідставно не враховував укладені на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 спільні протокольні рішення як багатосторонні договори, якими були змінені строки оплати частини поставленого за договором від 04.01.2013 №13-311-Н природного газу.

Також відповідач просить господарський суд узяти до уваги ступінь виконання ним зобовязання перед позивачем, майновий стан сторін, їх інтереси, що заслуговують на увагу, невідповідність розміру пені наслідкам порушення, зокрема, що єдиним джерелом прибутку відповідача є відщеплення за надані послуги із транспортування газу, тому покладення на нього заявленої у позові відповідальності негативно позначиться на його майновому стані.

Ухвалою від 26.07.2016 Господарський суд Черкаської області відклав розгляд справи на 11 годину 11.08.2016 у приміщенні Господарського суду Черкаської області.

У засіданні суду, яке відбулося 11.08.2016 за участю представника позивача, останній підтримав позов з викладених у ньому підстав.

Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання суду, призначене ухвалою від 26.07.2016 на 11 годину 11.08.2016, проте його представник у це судове засідання не зявився, натомість заявив письмове клопотання про відкладення розгляду справи на інший день у звязку з неможливістю зявлення у вказане судове засідання через перебування у відпустці.

Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.9.2 своєї постанови від 26.12.2011 №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції розяснив, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами.

У даному випадку з огляду на вказане розяснення Пленуму Вищого господарського суду України господарський суд відхилив доводи представника відповідача щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням його у відпустці, оскільки вважає вказану причину незявлення у судове засідання неповажною і, що незявлення представника відповідача не перешкоджає вирішенню спору.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення учасника судового процесу, Господарський суд Черкаської області

ВСТАНОВИВ:

04 січня 2013 року публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України як продавець і публічне акціонерне товариство "Уманьгаз" як покупець уклали договір № 13-311-Н на купівлю продаж природного газу (а. с. 31-36, далі договір № 13-311-Н), згідно з яким продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору.

У подальшому додатковими угодами від 10.07.2013 №1, від 31.12.2013 №2, від 28.04.2014 №3, від 15.05.2014 №4, від 10.06.2014 № 5, від 22.12.2014 №6, від 27.03.2015 № 7 і від 19.06.2015 №8 (а. с. 37- 51) сторони вносили зміни до договору № 13-311-Н щодо обсягів купованого газу, його ціни, продовження строку дії договору на наступні періоди часу аж по червень 2015 рік та ін.

Пунктом 6.1 договору № 13-311-Н в першій його редакції встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки, з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання передачі.

У п. 7.2 договору № 13-311-Н в першій його редакції сторони передбачили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплати пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Додатковою угодою від 31.12.2013 №2 сторони пункти 6.1 і 7.2 договору № 13-311-Н виклали в наступній редакції:

6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу.

7.2. У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплати продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1 договору).

Відповідно до п. 11 додаткової угоди від 31.12.2013 №2 сторони поширили її дію на відносини між ними, що фактично склалися з 01.01.2013.

Додатковою угодою від 28.04.2014 №3 сторони пункт 6.1 договору №13-311-Н виклали в наступній редакції:

6.1. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу за розрахунковий рахунок..

Відповідно до п. 4 додаткової угоди від 28.04.2014 №3 сторони поширили її дію на відносини між ними, що фактично склалися з 18.03.2014.

На виконання договору № 13-311-Н і додаткових угод до нього публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у період з січня 2013 року по червень 2015 року передало публічному акціонерному товариству "Уманьгаз", а останнє прийняло 205383,068 тис. куб. м. природного газу на загальну суму 125098737 грн. 41 коп., що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання-передачі газу (а. с. 52- 82).

У період з вересня 2014 року по липень 2015 року Головне управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, Департамент фінансів Черкаської обласної адміністрації, публічне акціонерне товариство "Уманьгаз" і публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України підписали спільні протокольні рішення від 22.09.2014 №1910 і №1931, від 14.11.2014 №2153, від 15.12.2004 №2365 і №2366, від 19.01.2015 №7, від 18.02.2015 №345, від 18.03.2015 №559, від 15.05.2015 №1047, від 18.06.2015 №1402 і від 20.07.2015 №1630 (а. с. 132-155) про організацію взаєморозрахунків відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20. Цими спільними протокольними рішеннями їх сторони встановили порядок проведення перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, природного газу.

Ці протокольні рішення не стосуються прав і обовязків сторін за договором № 13-311-Н і додатковими угодами до нього, не змінюють їх умови, а тому спірних правовідносин не стосуються і не мають значення для вирішення даного спору.

Станом на 31.07.2015 дату розрахунку стягуваних сум пені, інфляційних втрат і 3% річних публічне акціонерне товариство "Уманьгаз" , повністю оплатило публічному акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України поставлений ним у період з січня 2013 року по червень 2015 року за договором № 13-311-Н і додатковими угодами до нього природний газ у сумі 125098737 грн. 41 коп., що підтверджується відповідним розрахунком (а. с. 9-30).

Спір між сторонами щодо кількості і вартості поставленого позивачем у період з січня 2013 року по червень 2015 року за договором № 13-311-Н і додатковими угодами до нього природного газу і повноти його оплати відповідачем станом на 31.07.2015 відсутній.

Разом з тим позивач вважає, що відповідач порушив встановлені договором № 13-311-Н і додатковими угодами до нього умови щодо строку оплати природного газу і у звязку з цим нарахував відповідачу до сплати за прострочення оплати природного газу 33216 грн. 47 коп. передбаченої п. 7.2 договору №13-311-Н пені, а також передбачені ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати у сумі 884501 грн. 92 коп. та три проценти річних у сумі 147159 грн. 53 коп.

Із розрахунку стягуваних сум пені, інфляційних втрат і 3% річних (а. с. 9-30) вбачається, що стягувану суму пені позивач нарахував лише за 11 днів прострочення з 20.07.2015 по 30.07.2015 в оплаті природного газу поставленого у червні 2015 року; стягувану суму інфляційних нарахувань - за прострочення оплати природного газу поставленого у липні - грудні 2013 року, січні жовтні 2014 року і січні 2015 року; стягувану суму трьох процентів річних - за прострочення оплати природного газу поставленого у квітні - грудні 2013 року, січні грудні 2014 року і січні, лютому, квітні, травні, червні 2015 року. При цьому періоди прострочення в оплаті природного газу позивач визначав починаючи з 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, по день його фактичної (часткової та/або повної) оплати.

Вказаних позивачем у розрахунку стягуваних сум пені, інфляційних втрат і 3% річних дат і сум фактичної оплати відповідачем поставленого у період з січня 2013 року по червень 2015 року за договором № 13-311-Н і додатковими угодами до нього природного газу відповідач не спростував.

Доводи представника відповідача, приведені ним в обґрунтування заперечень проти позову, щодо неврахування позивачем при нарахуванні інфляційних втрат місяців прострочення в оплаті природного газу, у яких індекс інфляції був меншим від одиниці не відповідають дійсності і спростовуються розрахунком стягуваної суми цих втрат.

Відповідач нараховані позивачем суми пені, інфляційних втрат і трьох процентів річних не сплатив, що й спричинило даний спір.

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, в тому числі неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обовязковим для виконання.

Частинами 1 та 2 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частина 2 ст. 20 Господарського кодексу України передбачає право кожного субєкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом присудження до виконання обовязку в натурі та застосування штрафних санкцій.

З огляду на викладені вище обставини та норми чинного законодавства Господарський суд Черкаської області дійшов до таких висновків.

З договору №13-311-Н та додаткових угод до нього у відповідача виникло зобовязання щодо оплати поставленого позивачем природного газу в строк, встановлений п. 6.1 цього договору в редакції додаткової угоди від 31.12.2013 №2 та додаткової угоди від 28.04.2014 №3. Тобто відповідач зобовязаний був оплачувати поставлений природний газ шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки без акту приймання-передачі газу і лише у разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ мав здійснюватися здійснюється відповідачем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки (реалізації) газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу за розрахунковий рахунок.

Доводи представника відповідача, приведені ним у запереченні проти позову, про те, що обов'язок здійснити оплату природного газу виникає у покупця лише з моменту підписання сторонами і скріплення їх печатками актів приймання-передачі газу, а відповідно їх непідписання означає, що строк оплати газу ще не настав, і як наслідок, відсутнє порушення грошового зобов'язання, господарський суд відхилив як такі що не відповідають п. 6.1 договору №13-311-Н, який передбачає, що оплата за газ здійснюється покупцем шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки, в той час як актами приймання-передачі газу має бути з'ясовано розбіжності у даних покупця і продавця, за наявності яких, у разі необхідності здійснюється остаточний розрахунок.

Отже, позивач правильно у відповідності із умовами договору №13-311-Н та додаткових угод до нього і фактичними обставинами оплати відповідачем поставленого у період з січня 2013 року по червень 2015 року за цим договором природного газу визначив періоди прострочення в оплаті газу.

Прострочення відповідачем оплати поставленого природного газу порушило право позивача на своєчасне одержання плати за поставлений газ, тому позивач незалежно від того, що борг за природний газ уже відсутній вправі вимагати від відповідача сплати передбаченої договором №13-311-Н пені та передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України інфляційних втрат та 3% річних.

Твердження представника відповідача у запереченнях проти позову про те, що інфляційні втрати і 3% річних можуть стягуватися з боржника лише разом із боргом є помилковим.

Розрахунок стягуваних сум пені, інфляційних нарахувань та 3% річних позивач зробив правильно.

Стаття 257 Цивільного кодексу України визначає загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Стаття 258 Цивільного кодексу України визначає спеціальну позовну давність тривалістю в один рік до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач з позовом до Господарського суду Черкаської області звернувся 01.07.2016.

Стягувану суму пені відповідач нарахував за період прострочення з 20.07.2015 по 30.07.2015, стягувану суму інфляційних нарахувань за період прострочення з вересня 2013 року по березень 2015 року і стягувану суму 3% річних за період з 01.07.2013, а не з 01.04.2013, як це стверджує представник відповідача, по 30.07.2015.

Отож станом на 01.07.2016 день подання позову встановлена ст. ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна і спеціальна позовна давність за заявленими позивачем позовними вимогами не спливла.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Підстав для зменшення розміру стягуваної пені господарський суд не вбачає.

За подання позову позивач за платіжним дорученням від 29.06.2015 №4005022 сплатив до Державного бюджету 15974 грн. судового збору.

Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір та ст. 49 Господарського процесуального кодексу України позивачу за рахунок відповідача підлягають відшкодуванню 15973 грн. 17 коп. витрат на сплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. 49, ст. ст. 82-84 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства "Уманьгаз" (вул. Деревянка, 19, м. Умань, Черкаська область, 20300, ідентифікаційний код 03361419) на користь публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720) 33216 грн. 47 коп. пені, 884501 грн. 92 коп. інфляційних втрат, 147159 грн. 53 коп. 3% річних і 15973 грн. 17 коп. витрат на сплату судового збору.

Це рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду у порядку та строки, передбачені розділом ХІІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено і підписано 19.08.2016.

СУДДЯ М.В. Дорошенко