донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

10.08.2016 справа № 908/2373/15-г

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю представників сторін:
від позивача:не з'явився,
від відповідача:ОСОБА_4 за дов. № 222/20-19 від 11.07.2016,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
на ухвалу Господарського суду Запорізької області
від29.06.2016
по справі№908/2373/15-г (ОСОБА_5Г.)
за позовомПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,
доКонцерну "Міські теплові мережі", м. Запоріжжя,
простягнення 237 682 835, 54 грн.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі ПАТ «НАК «Нафтогаз України»), м. Київ, звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовом до Концерну «Міські теплові мережі» (далі Концерн «МТМ»), м. Запоріжжя, про стягнення основного боргу в розмірі 164 018 297, 64 грн., пені в сумі 9 126 189, 04 грн., 3 % річних у розмірі 8 564 096, 76 грн. та інфляційних втрат у сумі 47 974 252, 10 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2373/15-г позовні вимоги ПАТ «НАК «Нафтогаз України» задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 161 018 297, 64 грн., пеню в сумі 9 104 380, 03 грн., 3 % річних у розмірі 8 555 322, 97 грн. та інфляційні втрати в сумі 47 797 205, 27 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Також відповідачем до винесення рішення у справі було заявлено клопотання про відстрочення його виконання на 3 місяці, яке було задоволено у повному обсязі.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 09.09.2015 у справі № 908/2373/15-г рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 частково скасовано, позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 164 018 297, 64 грн., пеню в сумі 9 104 380, 03 грн., 3 % річних у розмірі 8 555 322, 97 грн. та інфляційні втрати у сумі 47 797 205, 27 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 09.12.2015 у справі № 908/2373/15-г постанову Донецького апеляційного господарського суду від 09.09.2015 залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.01.2016, залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 01.03.2016 та постановою Вищого господарського суду України від 27.04.2016, заяву про відстрочку виконання рішення задоволено, а виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2373/15-г відстрочено до 01.07.2016.

До канцелярії Господарського суду Запорізької області 17.06.2016 надійшла заява Концерну «МТМ» про розстрочення виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2373/15-г на 54 місяці з 01.07.2016 по 01.01.2021 рівними частинами по 4 102 823, 00 грн. та 4 102 825, 71 грн. в останній місяць.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 29.06.2016 у справі № 908/2373/15-г заяву Концерну «МТМ» задоволено повністю.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.06.2016 у справі № 908/2373/15-г та прийняти нову, якою у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду відмовити повністю. Заявник апеляційної скарги посилається на неправильне застосування місцевим господарським судом норм процесуального права, а також неповне зясування фактичних обставин, що мають значення для справи. Зокрема, апелянт вважає, що чинним законодавством не передбачено можливості звільнення від відповідальності за порушення грошового зобовязання через неможливість його виконання; також судом при винесенні ухвали не враховано тяжкий майновий стан позивача.

В апеляційній скарзі наведені також інші доводи, які на думку заявника є підставою для скасування оскаржуваної ухвали.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні не вбачає підстав для її задоволення та просить залишити ухвалу місцевого господарського суду без змін як законну та обґрунтовану.

Також у відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, зокрема платіжного доручення від 26.07.2016 на підтвердження виконання боржником графіків розстрочення виконання рішень в інших справах. В обгрунтування неможливості надання цих документів при розгляді заяви Концерну «МТМ» у суді першої інстанції відповідач посилається на те, що перерахування коштів відбулось після прийняття оскаржуваної ухвали, а інші докази відповідачем надані в якості заперчень на доводи апелянта.

Колегія суддів, враховуючи приписи статті 101 ГПК України, вважає, що клопотання відповідача підлягає задоволенню, оскільки причини неможливості надання додаткових доказів у суді першої інстанції, наведені представником Концерну «МТМ», визнаються поважними.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за його відсутності, з чим погодився представник відповідача.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає, що ухвала місцевого господарського суду підлягає частковому скасуванню, виходячи з такого.

Статтею 115 ГПК України встановлено, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист, а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Винятком із загального порядку виконання рішень господарського суду є, зокрема, стаття 121 ГПК України, яка передбачає, що у разі наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до статті 121 ГПК України суд за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони у виняткових випадках, залежно від обставин справи може, серед іншого, відстрочити або розстрочити виконання рішення.

За змістом наведеної норми, відстрочення та розстрочення є правом, а не обовязком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до приписів статей 33, 43 ГПК України саме на відповідача покладено обовязок доведення існування відповідних підстав, а господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Виходячи зі змісту пункту 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» від 17.10.2012 № 9, підставою для відстрочки або розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

До обставин, що ускладнюють виконання судового рішення належать, зокрема, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Такі висновки Конституційного Суду України містяться в мотивувальній частині рішення від 26.06.2013 у справі № 1-7/2013.

В обґрунтування заяви про розстрочку виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2373/15-г відповідач посилається, зокрема, на те, що його господарська діяльність спрямована на забезпечення життєдіяльності міста, а саме: Концерн «МТМ» є єдиним підприємством, розташованим на території міста Запоріжжя, яке здійснює виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, а також надає послуги з централізованого опалення населенню на території міста; основними споживачами теплової енергії є бюджетні підприємства та населення міста, які мають постійну значну заборгованість за спожиту теплову енергію.

Припинення постачання хоч одного ресурсу, зокрема природного газу, може призвести до зриву опалювального сезону, тобто припинення надання послуг з централізованого опалення та централізованого гарячого водопостачання у місті Запоріжжя, що, в свою чергу, повністю унеможливить виконання як зобов'язань відповідача щодо будь-яких розрахунків, так і судових рішень.

На теперішній час Концерн «МТМ» не має можливості виконати рішення суду першої інстанції через тяжкий фінансовий стан підприємства, на підтвердження чого відповідач надав баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015 (т. 5, а. с. 23), звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2015 рік (т. 5, а. с. 24), звіт про витрати на виробництво та фінансові показники діяльності підприємства від виробництва, транспортування та постачання теплової енергії (т. 5, а. с. 25) та довідку про заборгованість Концерну «МТМ» (т. 5, а. с. 19).

Також відповідач зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 444) затверджено Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, яким встановлено, що плата за теплову енергію від усіх категорій споживачів («населення», «бюджетні установи», «інші споживачі») зараховується виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу.

Згідно із зазначеним Порядком грошові кошти, що надійшли від споживачів Концерну «МТМ», перераховуються в першу чергу за спожитий природний газ на рахунок гарантованого постачальника природного газу ПАТ «НАК «Нафтогаз України», і в розпорядження відповідача не потрапляють, що унеможливлює виконання рішення господарського суду шляхом погашення всієї суми заборгованості одразу.

Також відповідач просить взяти до уваги і той факт, що з дати винесення рішення Господарського суду Запорізької області у справі № 908/2373/15-г він погасив частину основного боргу на загальну суму 7 922 761, 20 грн. (а. с. 181-186), що свідчить про намір Концерну «МТМ» виконати судове рішення належним чином.

Заперечуючи проти задоволення заяви Концерну «МТМ» про розстрочку виконання судового рішення, позивач зазначає, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є обєктом, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави. Через значний обсяг кредиторської заборгованості ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не має можливості своєчасно здійснювати розрахунки з контрагентами, що є необхідним для безперервного постачання газу споживачам.

На підтвердження зазначених обставин позивач надав, зокрема, баланс (звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015 та звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за 2015 рік.

Колегія суддів зауважує, що посилання апелянта на тяжке фінансове становище ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не є безумовною підставою для відмови у розстроченні виконання рішення, а вимагають встановлення відповідного балансу інтересів сторін при вирішенні питання щодо розстрочення виконання рішення. Водночас, за змістом статті 121 ГПК України, встановлення такого балансу не виключає розстрочення як таке.

Заявник апеляційної скарги також зазначає, що судом вже розглядались заяви відповідача про відстрочення виконання рішення, зокрема рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 Концерну «МТМ» була надана відстрочка виконання рішення на 3 місяці, а ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.01.2016 до 01.07.2016.

Проте, колегія суддів не вважає, що наведене є підставою для відмови у задоволенні заяви відповідача чи для скасування винесеної за результатами її розгляду ухвали, адже чинне законодавство, зокрема стаття 121 ГПК України, не обмежує право сторони на повторне звернення з відповідною заявою.

Водночас, дослідивши надані сторонами докази, вивчивши обставини справи, заслухавши представників позивача та відповідача, колегія суддів доходить висновку, що, задовольняючи заяву Концерну «МТМ» у повному обсязі, суд першої інстанції не врахував принцип компромісу сторін та майновий стан позивача, а тому ухвала Господарського суду Запорізької області від 29.06.2016 підлягає частковому скасуванню, виходячи з такого.

Господарський суд повинен враховувати не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чижов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що розстрочка виконання рішення може забезпечити його належне виконання, а тому, з урахуванням заперечень ПАТ «НАК «Нафтогаз України», заява Концерну «МТМ» підлягає частковому задоволенню, а виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2373/15-г підлягає розстроченню не на 54, а на 24 місяці рівними частинами по 9 231 351, 86 грн. щомісячно та 9 231 351, 93 грн. в останній місяць.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «НАК «Нафтогаз України» підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду Запорізької області від 29.06.2016 у справі № 908/2373/15-г частковому скасуванню з підстав, викладених вище.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105, 106 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.06.2016 у справі № 908/2373/15-г задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 29.06.2016 у справі № 908/2373/15-г частково скасувати.

Розстрочити виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 18.06.2015 у справі № 908/2373/15-г на 24 місяці з 01.09.2016 по 31.08.2018 рівними частинами по 9 231 351, 86 грн. щомісячно та 9 231 351, 93 грн. в останній місяць.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 689, 00 грн.

Господарському суду Запорізької області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.А. Скакун

Судді: Т.М. Колядко

ОСОБА_3