ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2016 р. Справа № 911/2158/16

Суддя А.С. Грєхов, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "СТН ОСОБА_1"

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про стягнення 170 697,96 грн

за участю представників сторін:

від позивача не зявився,

від відповідача не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось товариство з обмеженою відповідальністю СТН ОСОБА_1 (далі - позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі відповідач) про стягнення 170 697,96 грн, з яких 36 808,00 грн основного боргу, 124 697,96 грн пені, 7 410,39 грн 3% річних, 2 432,65 грн інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем зобовязань щодо оплати послуг за Договором №1.02/2015-К від 03.02.2015.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.07.2016 порушено провадження у справі №911/2158/16 та призначено її до розгляду на 21.07.2016 о 12:40 год.

У відзиві на позовну заяву б/н б/д (вх. суду №15139/16 від 21.07.2016) відповідач підтверджує суму основної заборгованості в заявленому розмірі та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, 3% річних, інфляційних втрат.

Через канцелярію Господарського суду Київської області представником позивача в порядку ст.22 Господарського процесуального кодексу України подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивачем зменшено позовні вимоги в частині стягнення пені та 3% річних. Тож позивачем заявлено до стягнення з відповідача 36 808,00 грн основного боргу, 22 053,32 грн пені, 1 955,66 грн 3% річних, 2 432,65 грн інфляційних втрат. Отже, нова ціна позову становить 63 249,63 грн.

В судових засіданнях 21.07.2016 та 28.07.2016 оголошувались перерви по 28.07.2016 та 04.08.2016.

Через канцелярію Господарського суду Київської області представником позивача подано клопотання б/н від 03.08.2016 (вх. суду №16131/16 від 03.08.2016) про розгляд справи без його участі, а також клопотання б/н від 03.08.2016 (вх. суду №93/16 від 03.08.2016) про забезпечення заходів забезпечення позову.

Враховуючи обмежений ст.69 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду справи, а також те, що Відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, явка Відповідача обовязковою не визнавалась і його відсутність не перешкоджає всебічному, повному та обєктивному розгляду всіх обставин справи, а матеріалів справи достатньо для вирішення спору по суті, відповідно до права суду, наданого йому ст.75 Господарського процесуального кодексу України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Керуючись ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 04.08.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та врахувавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю СНТ ТРЕЙТ ФОРВАРДЕР (далі - Експедитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі Клієнт) укладено Договір №1.02/2015-К від 03.02.2015 (далі Договір).

Згідно з п.п.1.1., 1.3. Договору Клієнт доручає, а Експедитор забезпечує та організовує виконання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування імпортних вантажів Клієнта, у порядку передбаченому чинним законодавством та цим Договором. Послуги з транспортно-експедиційного обслуговування надаються Експедитором відповідно до умов даного Договору, Закону України «Про транспортно-експедиційну діяльність» №1955-IV від 01.07.2004, чинного законодавства України.

Відповідно до п.п.2.3.1., 4.3. Договору Клієнт зобовязаний своєчасно оплачувати послуги Експедитора. Клієнт оплачує рахунки Експедитора протягом 5 (пяти) банківських днів від дати отримання рахунку Клієнтом, переказом зазначених у рахунку сум на розрахунковий рахунок Ескпедитора.

На виконання умов Договору позивач надав, а відповідач прийняв послуги на загальну суму 145 572,58 грн за рахунками №СФ-163 від 24.02.2015 на суму 20 147,08 грн, №СФ-195 від 05.03.2015 на суму 34817,50 грн, №СФ-270 від 27.03.2015 на суму 92 608,00 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Однак відповідач оплату послуг за рахунком №СФ-270 від 27.03.2015 здійснив лише частково у розмірі 53 808,00 грн, про що свідчить банківська виписка з рахунку позивача, відкритого у публічному акціонерному товаристві «Марфін Банк» за період з 18.05.2015 по 13.06.2016.

Відтак, в порушення своїх договірних зобовязань відповідач оплату послуг повністю не здійснив, у звязку з чим за ним утворилась заборгованість, яка заявлена позивачем до стягнення в сумі 36 808,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як зазначається в ч.1 ст.929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Оскільки відповідач в обумовлений Договором строк свої грошові зобовязання перед позивачем в повному обсязі не виконав, що підтверджено сторонами в судових засіданнях, суд вважає, що позивач правомірно звернувся до суду, а тому вимога про стягнення 36 808,00 грн підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання відповідача щодо неможливості своєчасного виконання останнім зобовязань у звязку з його неплатоспроможністю, судом не приймаються з огляду на приписи ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно з правовою позицією, викладеною у п.17 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 20.10.2006 №01-8/2351 «Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року» та у пункті 6 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 13.08.2008 №01-8/482 «Про деякі питання застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у першому півріччі 2008 року», в разі зменшення позовних вимог, якщо його прийнято господарським судом, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір; факт зменшення ціни позову обов'язково відображається господарським судом в описовій частині рішення зі справи; при цьому будь-які підстави для припинення провадження у справі в частині зменшення позовних вимог у господарського суду відсутні.

Відтак, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за Договором позивач заявляє до стягнення з відповідача 22 053,32 грн пені за загальний період прострочки з 07.04.2015 по 07.10.2015, 1 955,66 грн 3% річних за загальний період прострочки з 02.10.2015 по 06.07.2016, а також 2 432,65 грн інфляційних втрат за загальний період прострочки з 02.10.2015 по 24.06.2016.

Як зазначено в ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ч.2 ст.217 Господарського кодексу України зазначається, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, як це передбачено ч.2 ст.551 Цивільного кодексу України.

Згідно з п.4.5. Договору за прострочення оплати рахунку Експедитора за терміном, вказаним у п.4.3. Договору, Клієнт сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період, за який сплачується пеня, від невиплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За твердженням позивача, з метою проведення розрахунків позивачем направлено на адресу відповідача рахунок, що підтверджується доданою до позовної заяви копією експрес-накладної № від 31.03.2015 з відміткою про вручення.

Виходячи з вищезазначеного, умов Договору, зокрема з п.4.3. Договору щодо оплати товару протягом 5 (пяти) банківських днів від дати отримання рахунку Клієнтом, вимог ст.530 Цивільного кодексу України, керуючись положеннями ст.253 Цивільного кодексу України, згідно з якою перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок, суд встановив, що останній день виконання відповідачем обовязку по оплаті послуг, отриманих за Договором, є 07.04.2015, а отже, прострочка відповідачем своїх договірних зобовязань розпочалась 08.04.2015.

Дослідивши розрахунок відповідача, що міститься у відзиві на позовну заяву, суд зазначає, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань).

Враховуючи вищезазначене, суд визначив періоди та суми прострочки:

- сума простроченого платежу в розмірі 90 608,00 грн з 08.04.2015 по 17.05.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 85 608,00 грн з 18.05.2015 по 16.06.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 80 608,00 грн з 17.06.2015 по 30.06.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 75 608,00 грн з 01.07.2015 по 02.08.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 73 808,00 грн з 03.08.2015 по 16.08.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 69 808,00 грн з 17.08.2015 по 17.08.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 64 808,00 грн з 18.08.2015 по 30.08.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 57 808,00 грн з 31.08.2015 по 14.09.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 52 808,00 грн з 15.09.2015 по 24.09.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 44 808,00 грн з 25.09.2015 по 01.10.2015;

- сума простроченого платежу в розмірі 36 808,00 грн з 02.10.2015 по 07.10.2015.

Суд зазначає, що позивачем у заяві про зменшення позовних вимог враховано вимоги ч.6 ст.232 Господарського кодексу України щодо обмеженого строку нарахування штрафних санкцій, а отже вірно визначено період нарахування пені на суму простроченого платежу 36 808,00 грн з 02.10.2015 по 07.10.2015.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи умови Договору, встановлені судом суми заборгованості та періоди прострочки по оплаті отриманих послуг, часткові проплати відповідача, заявлений позивачем та встановлений судом періоди нарахування пені, суд здійснив власний розрахунок, що наведений нижче:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір облікової ставки НБУРозмір подвійної облікової ставки НБУ в деньСума пені за період прострочення
90608.008.04.2015 - 17.05.20154030.0000 %0.164 %*5957.79
85608.018.05.2015 - 16.06.20153030.0000 %0.164 %*4221.76
80608.017.06.2015 - 30.06.20151430.0000 %0.164 %*1855.09
75608.001.07.2015 - 02.08.20153330.0000 %0.164 %*4101.48
73808.003.08.2015 - 16.08.20151430.0000 %0.164 %*1698.60
69808.017.08.2015 - 17.08.2015130.0000 %0.164 %*114.75
64808.018.08.2015 - 27.08.20151030.0000 %0.164 %*1065.34
64808.028.08.2015 - 30.08.2015327.0000 %0.148 %*287.64
57808.031.08.2015 - 14.09.20151527.0000 %0.148 %*1282.86
52808.015.09.2015 - 24.09.20151027.0000 %0.148 %*781.27
44808.025.09.2015 - 01.10.2015722.0000 %0.121 %*378.11
36808.002.10.2015 - 07.10.2015622.0000 %0.121 %*266.23
Оскільки, вірна сума пені, за розрахунком суду складає 22 010,92 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 22 053,72 грн пені підлягає частковому задоволенню в сумі 22 010,92 грн.

Враховуючи умови Договору, встановлені судом суми заборгованості та періоди прострочки по оплаті отриманих послуг, часткові проплати відповідача, заявлений позивачем період нарахування 3% річних, суд здійснив власний розрахунок, що наведений нижче:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
90608.008.04.2015 - 17.05.2015403 %297.89
85608.018.05.2015 - 16.06.2015303 %211.09
80608.017.06.2015 - 30.06.2015143 %92.75
75608.001.07.2015 - 02.08.2015333 %205.07
73808.003.08.2015 - 16.08.2015143 %84.93
69808.017.08.2015 - 17.08.201513 %5.74
64808.018.08.2015 - 30.08.2015133 %69.25
57808.031.08.2015 - 14.09.2015153 %71.27
52808.015.09.2015 - 24.09.2015103 %43.40
44808.025.09.2015 - 01.10.201573 %25.78
36808.002.10.2015 - 06.07.20162793 %844.06
Оскільки, вірна сума 3% річних, за розрахунком суду складає 1 951,23 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 1 955,66 грн 3% річних підлягає частковому задоволенню в сумі 1 951,23 грн.

Враховуючи умови Договору, встановлені судом суми заборгованості та періоди прострочки по оплаті послуг, часткові проплати відповідача, заявлений позивачем період нарахування інфляційних втрат, суд здійснив власний розрахунок, що наведений нижче:

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
02.10.2015 - 24.06.201636808.01.0642354.0939162.09
Оскільки, вірна сума інфляційних втрат, за розрахунком суду складає 2 354,09 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 2 432,65 грн інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню в сумі 2 354,09 грн.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 36 808,00 грн основного боргу, 22 010,92 грн пені, 1 951,23 грн 3% річних та 2 354,09 грн інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем не запереченими і належним чином не спростованими, а отже, такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Відповідно до ст.66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачу; забороною відповідачеві вчиняти певні дії.

З правової позиції, викладеної у абз.2 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 33 ГПК, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Відтак, клопотання позивача про забезпечення позову в порядку ст.66 Господарського процесуального кодексу України шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позовних вимог та заборонення вчиняти дії щодо відчуження нерухомого майна відповідача, судом залишено без задоволення у звязку з неподанням доказів до клопотання та недоведеністю обставин того, що невжиття таких заходів по забезпеченню може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Як зазначається в абз.5 п.4.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 за №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" зменшення розміру позовних вимог згідно з пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" є підставою для повернення відповідної суми судового збору; що ж до інших судових витрат, то в такому разі вони у відповідній частині покладаються на позивача.

Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог.

З урахуванням вищезазначеного та нової ціни позову, відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 1 375,26 грн.

Керуючись ст. 124 Конституції України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (09142, Київська обл., Білоцерківський р-н, с. Йосипівка, вул. Радянська, буд. 31, код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю СТН ОСОБА_1 (65091, Одеська обл., м. Одеса, вул. Колонтаївська, буд. 8, офіс 50, код 36436149) 36 808,00 грн (тридцять шість тисяч вісімсот вісім гривень) основного боргу, 22 010,32 грн (двадцять дві тисячі десять гривень тридцять дві копійки) пені, 1 951,23 грн (одну тисячу девятсот пятдесят одну гривню двадцять три копійки) 3% річних, 2 354,09 грн (дві тисячі триста пятдесят чотири гривні девять копійок) інфляційних втрат та 1 375,26 грн (одну тисячу триста сімдесят пять гривень двадцять шість копійок) витрат по сплаті судового збору.

3. В інших позовних вимогах відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 05.08.2016 року

Суддя А.С. Грєхов