ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року Справа № 923/624/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Соловйова К.В. при секретарі Степановій Н.Д., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛМІ-ТРЕЙД", м. Одеса

до: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Нова Каховка, Херсонська область

про стягнення 68 210,17 грн.

за участю представників сторін:

від позивача - Лапшин О.В., уповн. представник, довіреність від 04.01.2016р.;

від відповідача - не прибув.

Обставини справи: справу порушено ухвалою суду від 16.06.2016р. за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмі-Трейд" (позивач) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (відповідач) з вимогами про стягнення 49998,75 грн. заборгованості з оплати товару, 3 986,14 грн. річних (15 %), 2 894,53 грн. інфляційного збільшення суми боргу та 11 330,75 грн. пені, у зв'язку з невиконанням відповідачем зобов'язань договором поставки № 20683 від 09.10.2015р.

Представник позивача в судовому засіданні 09.08.2016р. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, з вказаних у позовній заяві підстав.

24.06.2016р. відповідача припинено як суб'єкта підприємницької діяльності, що слідує з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.34).

У п.п. 4.7 п. 4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом провадження у ній її розгляд належав до юрисдикції, саме, господарського суду. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень ст. 25 ГПК України та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї і тієї ж самої особи.

Відповідач належним чином повідомлений судом про місце, дату, час розгляду справи, проте, відзиву на позовну заяву не надав, в судові засідання 29.06.2016р. та 09.08.2016р. по справі не прибув. При цьому, 01.08.2016р. ознайомився з матеріалами справи та 05.08.2016р. подав до суду заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи для більш детального вивчення матеріалів справи. В задоволенні клопотання судом відмовлено, у зв'язку з недоведенням відповідачем, в порядку ст.ст.32-34 ГПК України, поданими суду доказами наявності передбачених процесуальним законом (ст.77 ГПК України) підстав для відкладення розгляду справи, а також, неможливості для відповідача та/або його представника ознайомитися належним чином з матеріалами справи за станом на 09.08.2016р.

Відповідно до ст.77 ГПК України неявка представника сторони у судове засідання є підставою для відкладення розгляду справи у разі, якщо за відсутності представника сторони неможливо розглянути справу. Неявка відповідача та/або його представника не унеможливлює розгляд справи № 923/624/16. Розгляд справи за відсутності відповідача та його представника при тому, що відповідач належним чином повідомлений про місце, дату, час розгляду справи, не є порушенням процесуальних прав відповідача.

Відповідно до ст.75 ГПК України у разі, якщо відзив на позовну заяву і витребувані судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. Справа розглядається в порядку ст. 75 ГПК України.

Після закінчення розгляду справи в судовому засіданні 09.08.2016р., відповідно до ст.85 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Вивчивши матеріали справи та заслухавши представника позивача, суд -

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алмі-Трейд" (надалі - позивач) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі - відповідач) уклали 09.10.2015р. між собою договір поставки № 20683, на умовах якого позивач зобов'язався постачати відповідачеві товари в асортименті, за кількістю, ціною за одиницю та загальною вартістю товару згідно видаткових накладних, а відповідач зобов'язався приймати та оплачувати товари протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту отримання товару (надалі - договір). Згідно п. 10.1. договору даний договір набирає чинності з моменту підписання даного договору його сторонами та діє до 31.12.2017р.

На виконання умов договору позивач передав відповідачеві в період з 21.10.2015р. по 05.11.2015р. товар загальною вартістю 69 998,69 грн. (з ПДВ) на підставі видаткових накладних № Рн-0303383 від 21.10.2015р. на суму 9 999,97 грн., № Рн-0303386 від 30.10.2015р. на суму 9 999,97 грн., № Рн-0303419 від 03.11.2015р. на суму 9 999,97 грн., № Рн-0303403 від 04.11.2015р. на суму 9 999,97 грн., № Рн-0303423 від 04.11.2015р. на суму 9 999,97 грн., № Рн-0303487 від 05.11.2015р. на суму 9 999,97 грн., № Рн-0303498 від 05.11.2015р. на суму 9 998,87 грн.

Відповідач вказаний отриманий від позивача товар загальною вартістю 69998,69 грн. оплатив частково, у сумі 19 999,94 грн., що підтверджується фіскальними касовими чеками № 7 від 09.12.2015р. про сплату 9 999,97 грн. з призначенням платежу (вказується мовою оригіналу) "накладная № 0303383", № 19 від 10.12.2015р. про сплату 9999,97 грн. з призначенням платежу "накладная № 0303386" (а.с.26,27).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону та договору. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ГПК України та ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також, інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору. Ці дані встановлюються письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів, поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, які (пояснення) на вимогу суду, мають бути викладені письмово.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розглядові в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерського обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, із змінами та доповненнями (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Аналогічне визначення терміну "первинний документ" містить у собі ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а саме, первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього ж Закону та п. 2.2 Положення первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п. 2.4 Положення обов'язковими реквізитами первинного документу є: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ; назву документа (форми); дату і місце складення документа; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; особистий підпис та інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Видаткові накладні № Рн-0303383 від 21.10.2015р., № Рн-0303386 від 30.10.2015р., № Рн-0303419 від 03.11.2015р., № Рн-0303403 від 04.11.2015р., № Рн-0303423 від 04.11.2015р., № Рн-0303487 від 05.11.2015р., № Рн-0303498 від 05.11.2015р. оформлено у відповідності до вимог ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та п.2.4 Положення щодо оформлення первинних документів. Ці накладні підписано сторонами договору, зокрема, відповідачем, що здійснював підприємницьку діяльність без печатки, при відсутності будь-яких зауважень та заперечень відповідача. Доказів іншого відповідачем не надано.

Згідно п.6.2. договору строк для оплати товару встановлений у банківських днях, а згідно п.6.3. договору оплата товару здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством. При цьому, поняття (термін) "банківський день" чинним законодавством або ж сторонами за текстом договору не визначено.

За таких обставин, суд приймає значення цього поняття як "робочий день банку, який здійснюватиме перерахування грошових коштів відповідача, в оплату товару позивача, на розрахунковий рахунок позивача". За загальним правилом, що містить у собі ч. 1 ст. 52 Кодексу Законів про працю України, в Україні встановлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними. Згідно з цим же Кодексом, допускається встановлення шестиденного робочого тижня, з одним вихідним днем. Матеріалами справи не підтверджено факт встановлення в банках, в яких обслуговуються позивач або відповідач, або ж в будь-яких інших банках шестиденного робочого тижня, з одним вихідним днем та, відповідно, факт здійснення банківських операцій протягом шести днів на тиждень. Доказів іншого позивачем не надано.

З урахуванням цього та виходячи з положень щодо строку оплати товару, які містить у собі договір між сторонами у справі, суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов'язку здійснити оплату отриманого за договором, на підставі відповідної накладної відповідача, товару протягом 10-ти робочих днів з дня отримання такого товару, виходячи з встановленого згідно з ч. 1 ст. 52 Кодексу Законів про працю України п'ятиденного робочого тижня.

Суду не надано доказів отримання відповідачем від позивача товару, який вказано у видаткових накладних № Рн-0303383 від 21.10.2015р., № Рн-0303386 від 30.10.2015р., № Рн-0303419 від 03.11.2015р., № Рн-0303403 від 04.11.2015р., № Рн-0303423 від 04.11.2015р., № Рн-0303487 від 05.11.2015р., № Рн-0303498 від 05.11.2015р., в інші календарні дати, ніж вказані за текстом (у реквізитах) цих накладних дати їхнього складання. Виходячи з цього, зобов'язання з оплати отриманого за договором товару є простроченими відповідачем:

- з 04.11.2015р. щодо товару вартістю 9 999,97 грн., який вказаний у видатковій накладній № Рн-0303383 від 21.10.2015р.;

- з 13.11.2015р. щодо товару вартістю 9 999,97 грн., який вказаний у видатковій накладній № Рн-0303386 від 30.10.2015р.;

- з 17.11.2015р. щодо товару вартістю 9 999,97 грн., який вказаний у видатковій накладній № Рн-0303419 від 03.11.2015р.;

- з 18.11.2015р. щодо товару загальною вартістю 19 999,94 грн., який вказаний у видаткових накладних № Рн-0303403 від 04.11.2015р., № Рн-0303423 від 04.11.2015р.;

- з 19.11.2015р. щодо товару загальною вартістю 19 998,84 грн., який вказаний у видаткових накладних № Рн-0303487 від 05.11.2015р., № Рн-0303498 від 05.11.2015р.

На час звернення позивача до суду з позовною заявою заборгованість відповідача перед позивачем з оплати товару за договором становить 49 998,75 грн.

49 998,75 грн. = 69 998,69 грн. (вартість товару, який відповідач отримав від позивача на підставі договору) - 19 999,94 грн. (сума часткової оплати цього товару)

Розмір вказаної заборгованості саме, як 49 998,75 грн., додатково уточнений згідно акту звірки взаємних розрахунків за станом на 31.01.2016р (а.с.19), який був складений й підписаний позивачем та відповідачем.

Відповідачем не надано будь-яких заперечень щодо наявності у нього вказаної, у розмірі 49 998,75 грн., заборгованості перед позивачем з оплати товару за договором або ж доказів погашення цієї заборгованості, повністю або частково.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 49998,75 грн. заборгованості з оплати товару підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також річні (3 %) від простроченої суми, якщо інший розмір річних не встановлено договором.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно з ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами або договором. Згідно ч. 1 ст. 230 цього ж Кодексу штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Згідно ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. Згідно ст. 343 Господарського кодексу України, ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня. Згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 8.2. договору за несвоєчасну оплату товару відповідач зобов'язався сплатити позивачеві пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення виконання зобов'язання, від суми заборгованості, за кожен день прострочення. Згідно з п. 8.3. договору за прострочення оплати товару відповідач сплачує позивачу суму боргу, з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення та 15 % (п'ятнадцять відсотків) річних.

Судом перевірено виконані позивачем розрахунки заявлених до стягнення:

- 3 986,14 грн. річних (15 %), які нараховані на 49 998,75 грн. заборгованості за період з 20.11.2015р. по 31.05.2016р.;

- 2 894,53 грн. інфляційного збільшення боргу в сумі 49 998,75 грн. за період з 20.11.2015р. по 31.05.2016р.;

- 11 330,75 грн. пені, яка нарахована на 49 998,75 грн. заборгованості за період з 20.11.2015р. по 31.05.2016р.

За результатами перевірки виконаних позивачем розрахунків вказаних сум інфляційного збільшення боргу, річних та пені встановлено, що ці розрахунки не містять арифметичних помилок, узгоджується з наведеними нормами закону та положеннями договору, відповідають фактичних обставинам взаємовідносин між позивачем та відповідачем за договором, проте, позивач здійснив розрахунки річних та пені без врахування того, що кількість днів у 2016 (високосному) році становить 366 днів, наслідком чого стало завищення сум цих нарахувань. Також, встановлено, що вказані виконані позивачем розрахунки містять у собі й окремі недоліки, які, разом з тим, не призвели до заявлення до стягнення з відповідача інфляційного збільшення боргу, річних та пені у завищених розмірах.

Так, у розрахунках позивача не здійснено нарахування суми інфляційного збільшення 9 999,97 грн. боргу за листопад 2015 року, у зв'язку з простроченням оплати товару, який вказаний у видатковій накладній № Рн-0303383 від 21.10.2015р., а також, не здійснено нарахування сум річних та пені за періоди:

- з 04.11.2015р. по 19.11.2015р. на 9 999,97 грн. заборгованості з оплати товару, який вказаний у видатковій накладній № Рн-0303383 від 21.10.2015р.;

- з 13.11.2015р. по 19.11.2015р. на 9 999,97 грн. заборгованості з оплати товару, який вказаний у видатковій накладній № Рн-0303386 від 30.10.2015р.;

- з 17.11.2015р. по 19.11.2015р. на 9 999,97 грн. заборгованості з оплати товару, який вказаний у видатковій накладній № Рн-0303419 від 03.11.2015р.;

- з 18.11.2015р. по 19.11.2015р. на 19 999,94 грн. заборгованості з оплати товару, який вказаний у видаткових накладних № Рн-0303403 від 04.11.2015р., № Рн-0303423 від 04.11.2015р.;

- за 19.11.2015р. на 19 998,84 грн. заборгованості з оплати товару, який вказаний у видаткових накладних № Рн-0303487 від 05.11.2015р., № Рн-0303498 від 05.11.2015р.

Крім того, у період з 20.11.2015р. по 08.12.2015р. розмір заборгованості відповідача перед позивачем з оплати товару за вказаними накладними становив 69 998,69 грн., а не 49 998,75 грн. (й позивач мав підстави узяти за базис для нарахувань за цей період часу не 49 998,75 грн., а саме, 69 998,69 грн.), а 09.12.2015р. розмір цієї заборгованості складав 59 998,72 грн., а не 49 998,75 грн. (й позивач мав підстави узяти за базис для нарахувань за 09.12.2015р. не 49 998,75 грн., а саме, 59 998,72 грн.).

Разом з тим, згідно приписів ГПК України визначення розміру позовних вимог є виключним правом позивача. В контексті цього суд зазначає й про виключне право позивача, на власний розсуд, визначати періоди нарахування заявлених до стягнення з відповідача сум інфляційного збільшення боргу, річних та пені, а також, базіс нарахування таких збільшення, річних та пені (тобто, суми боргу, на які здійснюються відповідні нарахування).

Судом виконано власні розрахунки інфляційного збільшення суми боргу, річних та пені на вказану (визначену) позивачем суму боргу 49 998,75 грн., у зв'язку з простроченням відповідачем оплати товару позивача, який вказаний у видаткових накладних № Рн-0303383 від 21.10.2015р., № Рн-0303386 від 30.10.2015р., № Рн-0303419 від 03.11.2015р., № Рн-0303403 від 04.11.2015р., № Рн-0303423 від 04.11.2015р., № Рн-0303487 від 05.11.2015р., № Рн-0303498 від 05.11.2015р., в межах вказаного (визначеного) позивачем періоду здійснення таких нарахувань, а саме, з 20.11.2015р. по 31.05.2016р. За результатом цих розрахунків суду встановлено наступне.

1. Річні з 20.11.2015р. по 31.12.2015р. (за 42 дні) на 49 998,75 грн. заборгованості становлять 862,99 грн.

862,99 грн. = ((49 998,75 грн. х 42 х 15) /100) / 365

Річні з 01.01.2016р. по 31.05.2016р. (за 152 дні) на 49 998,75 грн. заборгованості становлять 3 114,68 грн.

3 114,68 грн. = ((49 998,75 грн. х 152 х 15) /100) / 366

Загальна сума вказаних річних становить 3 977,67 грн.

3 977,67 грн. = 862,99 грн. + 3 114,68 грн.

2. Пеня з 20.11.2015р. по 31.12.2015р. (за 42 дні) на 49 998,75 грн. заборгованості становить 2 531,44 грн.

2 531,44 грн. = ((49 998,75 грн. х 42 х 2 х 22) /100) / 365

Пеня з 01.01.2016р. по 21.04.2016р. (за 112 днів) на 49 998,75 грн. заборгованості становить 6 732,07 грн.

6 732,07 грн. = ((49 998,75 грн. х 112 х 22 х 2) /100) / 366

Пеня з 22.04.2016р. по 26.05.2016р. (за 35 днів) на 49 998,75 грн. заборгованості становить 1 816,89 грн.

1 816,89 грн. = ((49 998,75 грн. х 35 х 19 х 2) /100) / 366

Пеня з 27.05.2016р. по 31.05.2016р. (за 5 днів) на 49 998,75 грн. заборгованості становить 245,89 грн.

245,89 грн. = ((49 998,75 грн. х 5 х 18 х 2) /100) / 366

Загальна сума пені по цій накладній становить 11 326,29 грн.

11 326,29 грн. = 2 531,44 грн. + 6 732,07 грн. + 1 816,89 грн. + 245,89 грн.

1.3. Розмір (сума) інфляційного збільшення 49 998,75 грн. заборгованості з 20.11.2015р. по 31.05.2016р. має визначатися з урахуванням індексів інфляції 100,7 % за грудень 2015 року, 100,9 % за січень 2016 року, 99,6 % за лютий 2016 року, 101,0 % за березень 2016 року, 103,5 % за квітень 2016 року, 100,1 % за травень 2016 року (у відповідності до листа Верховного суду України від 03.04.1997р. № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді справ").

Середній індекс інфляції за період з 20.11.2015р. по 31.05.2016р., після округлення отриманого в результаті значення середнього індексу інфляції 1,05895 до тисячних, складає 1,059. Це значення середнього індексу інфляції розраховано судом шляхом множення відповідних щомісячних індексів інфляції за вказаний період часу: 1,059 = =(1,007 х 1,009 х 0,996 х 1,01 х 1,035 х 1,001). Сума відповідного інфляційного збільшення заборгованості становить 2 949,93 грн.

2 949,93 грн. = 49 998,75 грн. х 1,059 - 49 998,75 грн.

Відповідач не надав будь-яких заперечень щодо нарахування йому позивачем заявлених до стягнення 3986,14 грн. річних (15 %), 2 894,53 грн. інфляційного збільшення боргу, 11 330,75 грн. пені, їхніх контррозрахунків, або ж доказів сплати на користь позивача цих сум річних, інфляційного збільшення боргу та пені, повністю або частково.

За вказаних встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги про стягнення з відповідача 2 894,53 грн. інфляційного збільшення суми боргу, оскільки вказаний заявлений до стягнення розмір інфляційного збільшення суми боргу не перевищує дійсного розрахованого судом розміру такого збільшення, а саме, 2 949,93 грн. За цих самих встановлених судом фактичних обставин та на підставі наведених правових норм позовні вимоги про стягнення з відповідача 3986,14 грн. річних (15 %) та 11330,75 грн. пені підлягають частковому задоволенню, в розмірі 3 977,67 грн. та 11 326,29 грн., відповідно. У стягненні 8,47 грн. річних (15 %) та 4,46 грн. пені має бути відмовлено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позов задовольняється на 99,98 %.

99,98 % = ((68 197,24 грн. (розмір задоволених позовних вимог)/(68 210,17 грн. (розмір заявлених позовних вимог)) х 100 %

У зв'язку з цим 99,98 % або 1377,72 грн. судового збору за подання позову покладається на відповідача, решта - на позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд-

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 (місце проживання: 74900, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Алмі-Трейд" (місцезнаходження: 65007, Одеська область, м. Одеса, вул. Болгарська, буд.1; ідентифікаційний код юридичної особи 37550276) 49 998 (сорок дев'ять тисяч дев'ятсот дев'яноста вісім) грн. 75 коп. заборгованості з оплати товару, 2 894 (дві тисячі вісімсот дев'яноста чотири) грн. 53 коп. інфляційного збільшення заборгованості, 3 977 (три тисячі дев'ятсот сімдесят сім) грн. 67 коп. річних, 11 326 (одинадцять тисяч триста двадцять шість) грн. 29 коп. та 1 377 (одна тисяча триста сімдесят сім) грн. 72 коп. компенсації по сплаті судового збору.

3. Відмовити в задоволенні іншої частини позовних вимог.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 15.08.2016р.

Суддя К.В. Соловйов