РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2016Справа №910/13089/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «БВК УРБІ»
простягнення 119754 грн. 10 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Гончаренко О.Л. - представник за довіреністю б/н від 01.08.2016;

від відповідача: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

19.07.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «БВК УРБІ» про стягнення 119754 грн. 10 коп., з яких 6008 грн. 49 коп. 3% річних та 113745 грн. 61 коп. інфляційних втрат.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав на те, що відповідач прострочив оплату товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп., у зв'язку з чим позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6008 грн. 49 коп. та інфляційні втрати у розмірі 113745 грн. 61 коп. за період з 07.11.2014 по 31.03.2015 (на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2015 порушено провадження у справі № 910/13089/16; розгляд справи призначено на 05.08.2016.

Представник позивача у судовому засіданні 05.08.2016 подав письмові пояснення по справі, надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 05.08.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, про призначене судове засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 090.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Явка в судове засідання представників сторін -це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 77 ГПК України у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи згідно з частиною 1 статті 4 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи частину 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989).

Враховуючи, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об'єктивного розгляду справи, суд визнав за можливе розглянути справи за відсутності представника відповідача з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в матеріалах справи доказами.

У судовому засіданні 05.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

06.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» (постачальник) поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «БВК УРБІ» (покупець) узгоджений між сторонами товар на загальну суму 484520 грн. 85 коп., що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печаткою юридичних осіб позивача та відповідача видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп., належним чином засвідчена копія якої долучена позивачем до позовної заяви (оригінал вказаної накладної оглянуто судом у судовому засіданні 05.08.2016).

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Оскільки видаткова накладна № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп. містить найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість, суд дійшов висновку, що сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору поставки.

При цьому, з огляду на зазначення у вказаній видатковій накладній підстави поставки - Договору поставки, позивач у судовому засіданні 05.08.2016 подав письмові пояснення, в яких зазначив, що поставка товару відповідачу на суму 484520 грн. 85 коп. була здійснена на підставі саме видаткової накладної № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп. (шляхом укладення договору у спрощений спосіб відповідно до ст. 181 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у обумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як встановлено судом, 06.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» (постачальник) поставило Товариству з обмеженою відповідальністю «БВК УРБІ» (покупець) узгоджений між сторонами товар на загальну суму 484520 грн. 85 коп., що підтверджується підписаною уповноваженими представниками сторін та скріпленою печаткою юридичних осіб позивача та відповідача видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп., належним чином засвідчена копія якої долучена позивачем до позовної заяви (оригінал вказаної накладної оглянуто судом у судовому засіданні 05.08.2016).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 1.7. Постанови Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначається, що нормою ст. 530 ЦК України передбачено, між іншим, можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу.

З огляду на те, що у видатковій накладній № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп. сторонами не погоджено строк оплати поставленого товару, суд керується нормою ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що свій обов'язок з оплати товару, поставленого позивачем 06.11.2014 за видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп., відповідач повинен був здійснити 06.11.2014.

Судом встановлено, що відповідач прострочив оплату товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп., сплативши 31.03.2015 грошові кошти у розмірі 1109944 грн. 45 коп. (призначення платежу - оплата за опалення по накладним № 615 від 28.10.2014, № 669, 706, 704, 676, 702 від 06, 19, 18, 07, 14.11.2014, № 740 від 05.12.2014, доплата за рахунком № 933 від 23.10.2014), відповідно до банківської виписки з рахунку позивача № 1609 за період з 31.03.2015 до 31.03.2015.

Таким чином, 31.03.2015 відповідач оплатив товар, поставлений позивачем в тому числі за видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп., про що також зазначає позивач у позовній заяві.

При цьому, суд не досліджує, які суми грошових коштів були зараховані позивачем в оплату по іншим видатковим накладним/рахункам, які вказані у призначенні платежу при здійснення відповідачем оплати 31.03.2015, з огляду на те, що дані обставини не входять до предмету доказування у даній справі. Водночас, позивач пояснив, що 31.03.2015 відповідачем було повністю сплачено за товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача за прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання (оплати товару, поставленого за видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп.) 3% річних у розмірі 6008 грн. 49 коп. та інфляційні втрати у розмірі 113745 грн. 61 коп. за період з 07.11.2014 по 31.03.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом, відповідач 06.11.2014 зобов'язаний був оплатити товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп., однак відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання (оплати вартості товару, поставленого за вказаною видатковою накладною), здійснивши оплату 31.03.2015.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За прострочення оплати відповідачем товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп., позивачем було заявлено до стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 6008 грн. 49 коп. за період з 07.11.2014 по 31.03.2015.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку в його необґрунтованості, оскільки позивачем не враховано, що день фактичної сплати заборгованості (31.03.2015) не враховується до періоду нарахування 3% річних, та допущено арифметичні помилки при розрахунку 3% річних.

З огляду на викладене, суд здійснив власний розрахунок 3% річних.

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів, грн.
484520.85 - видаткова накладна № 669 від 06.11.2014.07.11.2014 - 30.03.20151443%5734.60
Таким чином, обґрунтованим розміром 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача, є 5734 грн. 60 коп., у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БВК УРБІ» 3% річних у розмірі 6008 грн. 49 коп. підлягають частковому задоволенню у розмірі 5734 грн. 60 коп.

Крім того, за прострочення оплати відповідачем товару, поставленого позивачем за видатковою накладною № 669 від 06.11.2014 на суму 484520 грн. 85 коп., позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 113745 грн. 61 коп.

Згідно з положеннями пунктів 3.1 та 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку в його обґрунтованості, у зв'язку з чим позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «БВК УРБІ» інфляційних втрат у розмірі 113745 грн. 61 коп. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 43, ч. 1, ст. 49, ст.ст. 75, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «БВК УРБІ» (03061, м. Київ, вул. Шепелєва, буд. 6; ідентифікаційний код: 38855710) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тендертрейдбуд» (07400, Київська обл., м. Бровари, вул. Кутузова, буд. 4; ідентифікаційний код: 37892395) 3% річних у розмірі 5734 (п'ять тисяч сімсот тридцять чотири) грн. 60 коп., інфляційні втрати у розмірі 113745 (сто тринадцять тисяч сімсот сорок п'ять) грн. 61 коп. та судовий збір у розмірі 1792 (одна тисяча сімсот дев'яносто дві) грн. 20 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 10.08.2016

Суддя І.М. Отрош