КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа№ 911/3023/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

ОСОБА_1

За участю представників:

від прокуратури Київської області: Шиленко М.В. - прокурор відділу

від позивача: не з'явився

від відповідача-1: не з'явився

від відповідача-2: Єфімова Т.В. - за дов.

розглянувши апеляційну скаргу Першого заступника Прокурора Київської області

на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2015

у справі №911/3023/15 (суддя Бацуца В.М.)

за позовом Заступника Прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави

в особі Бучанської міської ради

до 1) Комунального підприємства «Бучабудзамовник» Бучанської міської ради;

2) Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд»

про визнання недійсною додаткової угоди до договору

ВСТАНОВИВ:

Заступник Прокурора міста Ірпеня Київської області (далі, прокурор) в інтересах держави в особі Бучанської міської ради (далі, позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Комунального підприємства «Бучабудзамовник» Бучанської міської ради (далі, відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі, відповідач-2) про визнання недійсною Додаткової угоди №3 від 03.07.2012 до Договору № 39 від 21.04.2006, укладеної між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП «Бучабудзамовник» Бучанської міської ради та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд».

Позовні вимоги обґрунтовані невідповідністю Додаткової угоди №3 від 03.07.2012 до Договору №39 від 21.04.2006, укладеною між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП «Бучабудзамовник» Бучанської міської ради та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про планування і забудову територій», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», інших нормативно-правових актів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Присуджено до стягнення з Бучанської міської ради в доход Державного бюджету України 1 218,00 грн. судового збору.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що спірна Додаткова угода №3 від 03.07.2012 до Договору №39 від 21.04.2006 не відповідає вимогам норм законодавства, чинних на момент її укладення, однак суд відмовив у задоволенні позову в зв'язку зі спливом строків позовної давності.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Перший заступник Прокурора Київської області звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 25.11.2015 у справі №911/3023/15 скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор посилається на те, що норми, встановлені частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України щодо початку перебігу строку позовної давності, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів, а перебіг позовної давності в такому разі починається від дня, коли прокурор довідався або міг довідатись про порушення інтересів держави.

За твердженнями скаржника, пов'язуючи дату обізнаності Бучанської міської ради про укладення її виконавчим органом спірної додаткової угоди з обов'язком прокурора саме з цієї дати здійснювати захист інтересів держави у зв'язку з наявністю з цього часу порушень вимог законодавства, судом фактично позбавлено прокурора, як самостійного учасника процесу, права здійснювати конституційні повноваження з представництва інтересів держави в суді з власної ініціативи та самостійно реалізувати надані йому процесуальні права та обов'язки.

Як зазначає прокурор, про виявлені порушення вимог законодавства прокурору стало відомо лише зі звернення громадянина ОСОБА_4 до прокуратури м. Ірпеня, яке надійшло 24.11.2014, та проведення відповідної перевірки викладених у ньому доводів, оскільки саме з цього часу органи прокуратури стали обізнані про факт порушення законодавства, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Відтак, як зазначає прокурор, строк позовної давності ним не пропущено.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Першого заступника Прокурора Київської області у справі №911/3023/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді: Ткаченко Б.О., Зеленін В.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2016 (головуючий суддя Синиця О.Ф., судді: Ткаченко Б.О., Зеленін В.О.) апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено до розгляду на 11.05.2016.

У зв'язку із перебуванням судді Зеленіна В.О. на лікарняному, розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2016 №09-52/1363/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів для розгляду апеляційної скарги Першого заступника Прокурора Київської області у справі №911/3023/15 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді: Ткаченко Б.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2016 апеляційну скаргу прокурора було прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Синиця О.Ф., судді: Ткаченко Б.О., Мартюк А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.05.2016 у зв'язку з неявкою у судове засіданні представників позивача та відповідача-1 розгляд справи відкладено на 22.06.2016.

24.05.2016 представник відповідача-2 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заперечення на апеляційну скаргу, у яких просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

10.06.2016 відповідач-1 подав заяву про розгляд справи у відсутності його представника.

У зв'язку із перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, розпорядженням в.о. керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 22.06.2016 №09-52/2564/16 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до повторного автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Першого заступника Прокурора Київської області у справі №911/3023/15 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2016 апеляційну скаргу Першого заступника Прокурора Київської області у справі №911/3023/15 прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І., розгляд справи призначено на 02.08.2016.

02.08.2016 відповідач-1 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду заяву про розгляд справи у відсутності його представника, у якій також зазначив, що підтримує апеляційну скаргу прокурора.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 02.08.2016, не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Враховуючи те, що неявка представників позивача та відповідача-1 не перешкоджає розгляду спору, з огляду на доказове наповнення матеріалів справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представників позивача та відповідача-1.

Представник прокуратури у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Представник відповідача-2 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги прокурора заперечував, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як підтверджується матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 21.04.2006 між Виконавчим комітетом Бучанської селищної ради (Сторона-1 за Договором), відповідачем-1 (Сторона-2 за Договором) та відповідачем-2 (Сторона-3 за Договором) було укладено Договір №39 (далі, Договір; том 1, а.с. 17-22), згідно з умовами пункту 1.1. якого сторони домовились направляти свої сили на реалізацію Проекту, пов'язаного з будівництвом на земельній ділянці, визначеній у пункті 1.2. цього договору (далі, земельна ділянка), що надається Стороною-1 Стороні-3 на умовах договору оренди

Перша черга:

а) Перший пусковий комплекс - житловий будинок № 1; дитячий садок на 140 місць, інженерні мережі і споруди (в т. ч. підземний перехід), котельна;

б) Другий пусковий комплекс - житловий будинок № 2, 3, школа на 900 місць.

Друга черга:

а) житловий будинок № 4, наземний багатоповерховий паркінг на 480 а/м., дольова участь у будівництві поліклініки на 600 відвідувань за зміну відповідно до додаткової угоди, але не менше опосередкованої вартості будівництва об'єктів медичних установ, рекомендованих Мінбудом (поліклініка на 150 відвідувань за зміну, лікарня на 90 ліжок).

Під об'єктом інвестування Сторони розуміють квартири або не житлові приміщення різного функціонального призначення (в т.ч. вбудовано-прибудовані приміщення, машиномісця у паркінгу, тощо), які після завершення будівництва стають окремим майном.

Згідно з пунктом 1.2. Договору відомості про земельну ділянку:

місце розташування:

- смт. Буча у межах вул. Вишнева, вул. Нове шосе, бул. Б. Хмельницького;

кадастровий номер:

розмір - 9, 7 га;

цільове призначення:

- будівництво багатоповерхових житлових будинків житлового кварталу;

рішення про виділення земельної ділянки:

№ 330-11-24 від 30.01.2003 р.

документ, що посвідчує право користування земельною ділянкою: рішення про виділення земельної ділянки № 330-11-24 від 30.01.2003.

Відповідно до пункту 1.3. Договору в рамках цього договору сторони є замовниками будівництва об'єкта, кожна із сторін - в межах функцій та обов'язків, визначених даним договором.

Пунктом 1.4. Договору передбачено, що цей договір є новою редакцією інвестиційно-підрядного договору від 28.05.2003 №1/206.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що фінансування проектування та будівництва Об'єкту здійснює Сторона-3 шляхом залучення коштів від юридичних та фізичних осіб.

Відповідно до пункту 3.6. Договору сторони домовились, що Сторона-3 зобов'язана організувати і здійснити виконання своїх обов'язків та реалізацію своїх прав і повноважень таким чином, щоб забезпечити:

- передачу Стороні-1 квартир у с. Буча, безкоштовно 5% від загальної площі житла та 2% службового житла від загальної площі всіх квартир в Об'єкті.

Відповідно до підпункту 13 пункту 4.4. Договору Сторона-3 зобов'язується передати до комунальної власності територіальної громади: інженерні мережі, споруди, котельну, дитячий садок та школу.

Пунктом 8.1. Договору визначено строк його дії, згідно якого цей Договір діє з моменту його підписання Сторонами до повного виконання ними своїх зобов'язань, але не пізніше строку закінчення дії договору оренди земельної ділянки.

01.06.2006 між Виконавчим комітетом Бучанської селищної ради, відповідачем-1 та відповідачем-2 було підписано додаткову угоду №1 до договору № 39 від 21.04.2006.

15.06.2010 між Бучанською міською радою, відповідачем-1 та відповідачем-2 було підписано додаткову угоду № 2 до договору №39 від 21.04.2006.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради № 745 від 19.04.2012 «Про укладення додаткової угоди до договору № 39 від 21.04.2006, укладеного між АТ ХК «Київміськбуд», КП «Бучабудзамовник» та Бучанською міською радою» (том 1, а.с. 36), розглянувши звернення AT ХК «Київміськбуд» щодо приведення у відповідність до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Договору №39 від 21.04.2006, укладеного між AT ХК «Київміськбуд», КП «Бучабудзамовник» та Бучанською міською радою, враховуючи статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Прикінцеві положення вищезгаданого Закону щодо приведення у відповідність до вимог даного закону, договори, укладені до набрання чинності закону, враховуючи рішення Бучанської міської ради від 29.03.2012 № 609-23-VІ «Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча», враховуючи вимоги Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та беручи до уваги розрахунки, здійснені КП «Бучабудзамовник», керуючись Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішено привести у відповідність до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Договір №39 від 21.04.2006, укладений між AT ХК «Київміськбуд», КП «Бучабудзамовник» та Бучанською міською радою шляхом підписання додаткової угоди. (Додаток 1).

03.07.2012 між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, відповідачем-1 та відповідачем-2 відповідно до пункту 6.3. рішення Бучанської міської ради № 609-23-6 від 29.03.2012 «Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча» було підписано Додаткову угоду №3 до договору №39 від 21.04.2006 (далі, Додаткова угода №3; том 1, а.с. 37-38), згідно з умовами пункту 1 якої сторони дійшли згоди викласти пункт 3.6. Договору у наступній редакції: «У зв'язку з будівництвом житлових будинків № 3 та № 4 кварталу забудови в межах вул. Нове шосе, вул. Вишневої та бульвару Б. Хмельницького в м. Буча Київської області Сторона 3 передає Стороні 1 шість квартир загальною площею 493,3 кв.м., на суму 2 663 820,00 грн. у житловому будинку № 14 по вул. Нове шосе в м. Буча Київської області та нежитлові приміщення № 4, 8, 9 загальною площею 388, 80 кв.м. на суму 2 099 520,00 грн. у житловому будинку №4 по вул. Богдана Хмельницького в м. Буча Київської області.

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди № 3 виконання умов щодо будівництва школи на 900 місць; наземного багатоповерхового паркінгу на 480 а/м; дольвої участі у будівництві поліклініки на 600 відвідувань за зміну, але не менше опосередкованої вартості будівництва об'єктів медичних установ, рекомендованих Мінрегіонбудом (поліклініка на 150 відвідувань за зміну, лікарня на 90 ліжок), зазначені в пункті 1.1. Договору, втрачають чинність з моменту підписання даної додаткової угоди.

Звертаючись до суду із даним позовом, прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах позивача, просить суд визнати недійсною Додаткову угоду № 3 від 03.07.2012, укладену між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП «Бучабудзамовник» Бучанської міської ради та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд», з тих підстав, що станом на момент її укладення спірна додаткова угода до договору не відповідала положенням чинного законодавства України, у тому числі, положенням Закону України «Про планування і забудову територій», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», інших нормативно-правових актів.

Загальні підстави визнання угод недійсними та настання відповідних правових наслідків встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1 та частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено у пункті 2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Згідно з частинами 1-4 статті 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій», чинному на момент виникнення спірних правовідносин, створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів належить до відання відповідних органів місцевого самоврядування.

Замовник, який має намір здійснити будівництво об'єкта містобудування у населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь (внесок) замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у відрахуванні замовником після прийняття об'єкта в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

До пайової участі (внеску) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населених пунктів не залучаються замовники у разі здійснення будівництва:

- об'єктів будь-якого призначення на замовлення органів державної влади або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного та/або місцевих бюджетів;

- будівель закладів освіти та культури, фізичної культури і спорту, медичного та оздоровчого призначення;

- будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

- об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється на конкурсній основі;

- об'єктів, що споруджуються замість пошкоджених або зруйнованих внаслідок стихійного лиха чи техногенних аварій;

- об'єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, що споруджуються за кошти інвесторів.

Відповідно до частини 8 статті 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій» органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема, житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі (внеску) замовника, встановленої цією статтею.

Частинами 13, 14 статті 27-1 Закону України «Про планування і забудову територій» передбачено, що пайовий внесок сплачується в повній сумі єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Граничний термін сплати пайового внеску не повинен перевищувати одного місяця після прийняття об'єкта містобудування в експлуатацію.

Кошти, отримані як пайова участь (внесок) замовників об'єктів містобудування, можуть використовуватися виключно на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Закон України «Про планування і забудову територій» втратив чинність у зв'язку з прийняттям 17.02.2011 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пунктом 6.3. Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча, затвердженого рішенням Бучанської міської ради №609-23-6 від 29.03.2012 «Про затвердження Порядку сплати пайової участі замовника у розвитку інфраструктури міста Буча» передбачено, що крім пайової участі, додатково може здійснюватися передача житлових або нежитлових приміщень за погодженням та домовленністю сторін.

Згідно з частинами 1-4 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, чинній на момент укладення Додаткової угоди №3 від 03.07.2012, порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва:

1) об'єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів;

2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла;

4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках;

5) об'єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів;

6) об'єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об'єктів соціальної інфраструктури;

7) об'єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру;

8) об'єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів;

9) об'єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об'єктів енергетики, зв'язку та дорожнього господарства (крім об'єктів дорожнього сервісу).

Згідно частини 7 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Частиною 10 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Якщо технічними умовами передбачається необхідність будівництва замовником інженерних мереж або об'єктів інженерної інфраструктури поза межами його земельної ділянки, розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму їх кошторисної вартості, а такі інженерні мережі та/або об'єкти передаються у комунальну власність. У разі якщо кошторисна вартість будівництва інженерних мереж та/або об'єктів інженерної інфраструктури перевищує розмір пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту, орган місцевого самоврядування приймає рішення про відшкодування замовнику різниці між здійсненими витратами та розміром пайової участі замовника у розвитку інфраструктури населеного пункту (частина 5 статті 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Пунктом 7 Прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що якщо договором про пайову участь, який укладений до набрання чинності цим Законом, передбачена сплата пайової участі замовником будівництва (повністю або частково) в обсягах інших, ніж визначено цим Законом, такий договір підлягає приведенню у відповідність із цим Законом. Будь-які рішення органів місцевого самоврядування про надання замовником будівництва будь-яких послуг, передачу активів у будь-якій формі (матеріальній чи нематеріальній), передачу частини (відсоткової частки) площ прийнятих в експлуатацію об'єктів містобудування, крім пайової участі відповідно до цього Закону, прийняті до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність із цим Законом.

Враховуючи вищевикладене, спірна Додаткова угода № 3 від 03.07.2012 не відповідає вимогам норм законодавства, чинних на момент її укладення, та наявні підстави для визнання її недійсною, оскільки статтею 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлена заборона органам місцевого самоврядування вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва об'єктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною п'ятою статті 30 цього Закону.

Водночас, як вбачається із матеріалів справи, під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідачем-2 було заявлено про застосування строків позовної давності до вимог про визнання недійсною спірної додаткової угоди (том 1, а.с. 56; том 2, а.с. 27-28).

Статтями 256, 257 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для юридичної особи як сторони правочину (договору) днем початку перебігу строку позовної давності слід вважати день вчинення правочину (укладання договору), оскільки він збігається із днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України №3-59гс14 від 19.08.2014.

Пунктами 3-5 статті 267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Предметом розгляду даної справи є недійсність Додаткової угоди № 3 від 03.07.2012.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач - Бучанська міська рада довідалась про обставини укладення між Виконавчим комітетом Бучанської міської ради, КП «Бучабудзамовник» Бучанської міської ради та ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» спірної додаткової угоди №3 від 03.07.2012 до Договору №39 від 21.04.2006 в момент її підписання і укладення, так як сама спірна додаткова угода до договору укладалась від імені її виконавчого органу - Виконавчого комітету Бучанської міської ради і підписувалась Першим заступником Міського голови ОСОБА_6 на виконання рішення Виконавчого комітету Бучанської міської ради №745 від 19.04.2012 «Про укладення додаткової угоди до договору № 39 від 21.04.2006, укладеного між АТ ХК «Київміськбуд», КП «Бучабудзамовник» та Бучанською міською радою», що в свою чергу підписувалось Міським головою ОСОБА_7, який головує на засіданнях Бучанської міської ради і представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства, і додатком № 1 до якого була спірна додаткова угода № 3 від 03.07.2012. Крім того, підпис Першого заступника Міського голови ОСОБА_6 на спірній додатковій угоді № 3 від 03.07.2012 до договору № 39 від 21.04.2006 був скріплений печаткою Бучанської міської ради.

Тобто, у даній справі про визнання недійсним договору перебіг строку позовної давності розпочався з дня укладення Додаткової угоди №3 - 03.07.2012. Відповідно, строк позовної давності у вказаній справі сплив через три роки з 04.07.2015.

Разом з тим, прокурор звернувся до суду з позовом про визнання недійсною Додаткової угоди № 3 від 03.07.2012 лише 14.07.2015, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності.

Посилання прокурора на ту обставину, що перебіг позовної давності слід обраховувати від дати, коли про порушення права довідався саме прокурор не ґрунтуються на нормах законодавства та спростовуються матеріалами справи.

Частиною 2 статті 29 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 Цивільного кодексу України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 Господарського процесуального кодексу України), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, Заступник прокурора міста Ірпеня звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Бучанської міської ради.

Отже, в силу положень статті 29 Господарського процесуального кодексу України позивачем у вказаній справі є Бучанська міська рада, відповідно позовна давність має обчислюватись від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатись саме позивач у справі.

Отже, прокурор звернувся до суду з пропуском трирічного строку позовної давності, що відповідно до положень статті 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови у позові.

Позивачами та прокурором не заявлено суду поважних причин пропуску строку позовної давності.

У процесі розгляду справи прокурором та позивачами також у відповідності до статті 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду належних та допустимих доказів, що б підтверджували переривання або зупинення перебігу позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які грунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Першого заступника Прокурора Київської області є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Першого заступника Прокурора Київської області на рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2015 у справі №911/3023/15 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області від 25.11.2015 у справі №911/3023/15 залишити без змін.

Матеріали справи №911/3023/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх