ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р.Справа № 922/1565/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Ємельянової О.О.

при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут", м. Харків 3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предсмет спору на стороні позивача публічне акціонерне товариство «Харківгаз», м. Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, смт. Комсомольське
простягнення коштів
за участю представників сторін:

від позивача: Петриченко І.О. (дов. № 238 від 08.02.2016 року);

від відповідача: ОСОБА_1 (дов. № 993 від 31.05.2016 року);

від 3-ї особи: Сулятицька Н.В. (дов. № 3079 від 04.07.2016 року).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Харківгаз Збут" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (відповідач) про стягнення суми у розмірі 19 540, 94 грн. з яких: 17 140, 31 грн. - сума основного боргу, 113,38 грн. - 3 проценти річних; 1 603, 87 грн. - пені, 683, 38 грн. - інфляційні втрати та до стягнення заявлені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов'язань за договором № 11417FN3QOBPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 4.01.2016 року у частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2016 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.06.2016 року.

У межах строків визначених статтею 69 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи неодноразово відкладався.

У судовому засіданні 05.07.2016 року було продовжено строк розгляду справи на 15 днів по 03.08.2016 року.

У судовому засіданні 26.07.2016 року оголошено перерву до 02.08.2016 року , а 02.08.2016 року оголошено перерву до 02.08.2016 року на 15:00.

05.07.2016 року 3-тя особа через канцелярію суду надала відзив вх. 21843 на позовну заяву у якому надав пояснення щодо суми основного боргу та зазначає, що 19.01.2016 року в результаті проведеної повірки встановлено, що основна відносна похибка перевищує допустимі межі, що належить до пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або роботи комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрати (споживання) природного газу комерційного ВОГ обліковується порушення. 01.02.2016 року представниками 3-ї особи без участі відповідача складено акт про порушення № 14, у якому зазначено про виявлені порушення. Рішенням комісії з розгляду актів про порушення від 05.02.2016 року вирішено провести донарахування обсягів газу відповідно до технічного розрахунку за період з 01.01.2016 року по 01.02.2016 року в обсязі 1860 м. куб. 08.02.2016 року відповідач звернувся до позивача із заявою про відключення об'єкта від системи газопостачання. 08.02.2016 на виконання заяви відповідача газопостачання було припинено. Актом про порушення № 30 від 03.03.2016 року встановлено порушення п.п. 1, п. 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем та призначено засідання комісії з розгляду актів про порушення на 10.03.2016 року. 10.03.2016 року комісією з розгляду актів про порушення вирішено здійснити розрахунок за період 01.02.2016 року з 09 год. 00 хв. по 08.02.2016 року 09 год. 00 хв. за номінальною потужністю. За результати засідання комісії з розгляду актів про порушення прийнято рішення про донарахування обсягу газу відповідно до технічного розрахунку з 01.02.2016 року по 08.02.2016 року в обсязі 420 м. куб.

Щодо обсягу природного газу, донарахованого за період з 01.02.2016 року по 08.02.2016 року 3-тя особа, зазначає, що рішення щодо затвердження акту про порушення від 03.03.2016 року прийнято 10.03.2016 року, а отже період донарахування становить 01.02.2016 року по 08.02.2016 року, балансовий період лютого 2016 року є закритим, отже донарахування обсягу природного газу не могло бути включено до закритого періоду, тому зазначений обсяг природного газу включено в балансовий період березня 2016 року та надав документи для долучення до матеріалів справи.

26.07.2016 року відповідач через канцелярію суду надав відзив вх. № 24481 на позовну заяву, у якому зазначає про те, що акт про порушення № 14 від 01.02.2016 року було складено з порушеннями, а наданий технічний розрахунок № 14 від 01.02.2016 року складений без присутності споживача, оскільки не містить відомості про підписання його споживачем. На думку відповідача, розрахунок застосовувався коли мало місце порушення з вини споживача, оскільки вини споживача не має, то розрахунок повинен вестись за середнім показником використаного природного газу за попередній період від дати зняття лічильника. За розрахунком відповідача всього повинно бути нараховано кубів за 13 днів січня та 8 днів лютого 2016 року тобто 17, 11 м. ку.

За твердженнями відповідача акт № 30 від 03.03.2016 року «про порушення» має ті ж самі недолік, що й акт № 14 від 01.02.2016 року 2 "Про порушення» у зв'язку із чим просить суд частково відмовити позивачу у задоволенні позову, щодо обсягів поставки природного газу та задовольнити позов у частині фактичної поставки природного газу за період з 18.01.-31.01.2016 року та з 01.02.2016 року по 08.02.2016 року тобто за 21 день поставки природного газу у розмірі 17, 11 м.куб.

26.07.2016 року позивач через канцелярію суду надав клопотання вх. № 24514 про долучення копії довіреності на представника та клопотання вх. № 24519 про долучення копії рішення суду у справі № 922/1614/16.

02.08.2016 року відповідач через канцелярію суду надав додаткові заперечення вх. № 25338 на позовну заяву у яких зазначає. що предметом розгляду справи є нарахована сума боргу за постачання природного газу за період: січень-лютий 2016 року без засобу вимірювальної техніки. Разом з позовом надано розрахунок суми боргу у якому зазначена вартість 1 000 м. куб. природного газу - 6 405,20 грн. без урахування ПДВ. Вказана вартість за 1 000 м.куб. вказана і в розрахунку який наравлено відповідачеві. Вищезазначена вартість є відпускною ціною кінцевому споживачу. Отже відповідач не погоджується із вказаним розрахунком так як він не відповідає приписам пункту 11 Глави 5 Розділу ХІ Кодексу ГРМ.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі із підстав викладених позовній заяві та просив суд позов задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник 3-ї особи заявлені позивачем позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував із підстав викладених у наданому до суду відзиві та додаткових запереченнях. Вважає його необґрунтованим та безпідставним.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.05.2016 року про порушення провадження у справі, сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки до судового засідання та надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 02.08.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач, 04.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством "Харківгаз збут" (далі-позивач, постачальник) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (далі-відповідач, споживач) було укладений договір № 11417FN3QOBPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання) (т. 1, а.с. 11-18).

Відповідно до пункту 11.1. цей договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (за наявності) сторін і діє до в частині постачання газу з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (т. 1, а.с. 17).

Пунктом 1.1. договору, сторони визначили, що постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ (далі - газ), а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором.

Постачання газу здійснюється за умови наявності діючого між споживачем та оператором ГРМ договору розподілу газу (пункт 2, 2.1. договору).

Пунктом 2.9. договору, сторони погодили, що визначення фактичного обсягу поставленого природного газу між сторонами здійснюється у наступному порядку:

2.9.1. за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим, зобов'язаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період, що складений між оператором ГРМ та споживачем, відповідно до вимог кодексу ГРМ.

2.9.2. на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує примірники акта приймання-передічі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника;

2.9.3. споживач протягом двох днів з дати підписання акта приймання-передачі газу зобов'язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану та обґрунтовану відмову від підписання акту прийому-передачі газу;

2.9.4. у випадку відмови від підписання акту приймання-передачі газу споживачем, обсяг постачання (споживання) газу встановлюється постачальником в односторонньому порядку, на підставі даних оператора ГРМ. Споживач у такому разі не позбавлений права звернутись до суду за вирішенням спору з приводу обсягів спожитого газу. До прийняття рішення судом та набранням таким рішенням законної сили, обсяг спожитого газу та вартість послуг з його постачання встановлюється відповідно до даних постачальника;

2.9.5. у випадку не повернення споживачем підписаного оригіналу акту приймання-передачі газу, або ненадання письмової обґрунтованої відмови від його підписання до 10 числа місяця, наступного за звітнім, такий акт вважається підписаним споживачем, а обсяг спожитого газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. (пункт 3.2. договору).

Відповідно до пункту 4.1. розрахунковий період за договором становить один календарний місяць з 7.00 години першого дня місяця до 7.00 години першого дня наступного місяця включно.

Остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (3.6. договору) здійснюється до 10 місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 4.2.3. договору).

Як зазначає позивач, на виконання вимог чинного законодавства, оператор ГРМ надав постачальнику технічні акти приймання-передачі природного газу, у яких були зазначені обсяги природного газу, які спожив споживач у січні 2016 року та березні (за зобов"язання лютого) 2016 року, а саме, технічний акт № 01/16 від 31.01.2016 року та технічний акт № 03/16 від 31.03.2016 року (т. 1, а.с. 21-21А).

Відповідно до даних оператора ГРМ відповідач спожив наступні обсяги природного газу: - у січні 2016 року - 1,86 тис.м.куб.; - у березні (за зобов"язання лютого) 2016 року - 0,42 тис.м.куб.

Пунктом 3.3. договору, сторони погодили, що ціна газу становить 6 405, 20 грн. за 1000 м.куб., крім того ПДВ 1 281, 04 грн., всього з ПДВ 7 686, 24 грн.

Позивачем було надано відповідачеві акти приймання-передачі природного газу: - акт № ХОЗ00001090 від 31.01.2016 року на суму 14 296, 40 грн.; - акт № ХОЗ00014385 від 31.03.2016 року (за зобов"язання лютого) на суму 3 228, 22 грн. (т. 1, а.с. 19-20).

За твердженнями позивач, відповідач в порушення умов договору, вищезазначені акти приймання-передачі природного газу повернув без підпису та не надав письмової обґрунтованої відмови від їх підписання відповідно до пункту 2.9.5. договору. Також, за час дії договору позивач належним чином виконував прийняті на себе зобов'язання, надаючи послуги з постачання природного газу відповідачу. Відповідач розрахунки за надані йому послуги здійснював не в повному обсязі, чим порушив умови договору.

03.02.2016 року відповідачем було частково здійснено оплату газопостачання за договором № 11417FN3QOBPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання) від 04.01.2016 року у сумі 87.12 грн. про що свідчить копія платіжного доручення № @2PL946822 від 03.02.2016 року (т. 1, а.с. 45).

Станом на час звернення до суму відповідач не виконав свого обов'язку щодо повного розрахунку із оплати поставлено природного газу за період січень-лютий 2016 року. У зв'язку із чим у нього виникла заборгованість у розмірі 17 140, 31 грн., що стало підставою звернення із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них суд виходить з наступного.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та статті 174 Господарського кодексу України.

За змістом статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 265 Господарського кодексу України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки другій стороні - покупцеві, товар, а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму. Договір укладається на розсуд сторін.

За приписами статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтею 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доказів здійснення оплати за спірною господарською операцією відповідач суду не надав.

Враховуючи, що у відповідності до статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України зобов'язання повинні виконуватись сторонами у встановлених договором або законом порядку і строках, приймаючи до уваги викладені обставини; доведеність з боку позивача факту порушення відповідачем умов договору та діючого законодавства, суд визнає вимоги позивача щодо стягнення із відповідача заборгованості за договором № 11417FN3QOBPO16 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (промислові споживачі та інші суб'єкти господарювання) від 04.01.2016 року у розмірі 17 140, 31 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязі.

Крім основної суми заборгованості, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 113,38 грн. - 3 проценти річних; 1 603, 87 грн. - пені та 683, 38 грн. - інфляційні втрати.

Щодо стягнення із відповідача, нарахованих позивачем 113,38 грн. - 3 процентів річних та 683,38 грн. - інфляційних втарт, суд зазначає наступне.

Як вбачається із наданого позивач розрахунку, за зобов'язання січня 2016 року за період з 11.02.2016 року по 12.05.2016 року на суму боргу 13 912, 09 грн. позивачем нараховано суму у розмірі - 104, 92 грн. 3-х процентів річних та суму у розмірі 570, 39 грн. - інфляційних втрат;

- за зобов'язання лютого 2016 року за період з 11.04.2016 року по 12.05.2016 року на суму боргу 3 228, 22 грн. позивачем нараховано суму у розмірі - 8,47 грн. - 3-х процентів річних та суму у розмірі - 112, 99 грн. інфляційних втарт. (т. 1 .а.с. 24).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правильність нарахування 3 процентів річних у розмірі 113,38 грн. у системі "Законодавство" за вищезазначений період, судом встановлено що вищезазначені нарахування здійснено вірно, тому вони підлягають до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо стягнення із відповідача інфляційних втрат у розмірі 683, 38 грн. нарахованих позивачем за вищезазначений період, суд враховує наступне.

Відповідно до пункту 2.1. інформаційного листа ВГСУ 17.07.2012 року № 01-06/928/2012, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) [див. постанову Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р].

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (див. постанову Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат у розмірі 683, 38 грн. у системі "Законодавство", за вищезазначений період, судом встановлено що вищезазначені нарахування здійснено вірно, тому вони підлягають до задоволення у повному обсязі.

Щодо нарахованої позивачем пені у розмірі 1 603, 87 грн. (відповідно до наданого розрахунку т. 1, а.с. 24) за період з:

- за зобов'язання січня 2016 року за період з 11.02.2016 року по 12.05.2016 року на суму боргу 13 912, 09 грн. позивачем нараховано суму у розмірі - 1 490, 80 грн.;

- за зобов'язання лютого 2016 року за період з 11.04.2016 року по 12.05.2016 року на суму боргу 3 228, 22 грн. позивачем нараховано суму у розмірі - 113, 08 грн.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Отже, штраф та пеня є різновидами неустойки, які відрізняються тим, що розмір пені залежить від тривалості прострочення боржника, а штраф не залежить.

Згідно із частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно пункту 6.2.1. договору, у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом VІ договору, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми прострочення платежу, за кожен день прострочення платежу (т. 1, а.с. 15).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 1 603,87 грн. за вищезазначений період у системі "Законодавство", судом встановлено, що такі нарахування здійснено вірно, пеня яка підлягає до стягнення за вищезазначений період становить суму у розмірі 1 603,87 грн.

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов (т. 1, а.с. 143-147), суд визнає за необхідне зазначити наступне.

Відповідач посилається на те, що акти "Про порушення" № 14 від 01.02.2016 року та № 30 від 03.03.2016 року було складено з порушеннями, а наданий технічний розрахунок № 14 від 01.02.2016 року складений без присутності споживача.

Відповідачем не надано до суду доказів скасування вищезазначених актів, у матеріалах справи також відсутні докази скасування спірних актів про порушення в установленому законом порядку.

Тому надані 26.07.2016 року заперечення відповідача є необґрунтованими та безпідставними, спростовуються матеріалами справи, тому не приймаються судом.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (статті 32 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищенаведені обставини є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача у розмірі 1 378,00 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 (63460, АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Харківгаз Збут" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ) суму у розмірі 19 540, 94 грн. (17 140, 31 грн. - суму основного боргу, 1 603, 87 грн. -пеня, 113, 38 грн. - 3 проценти річних, 683,38 грн. - інфляційні втрати) 1 378, 00 грн. - витрати по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 08.08.2016 р.

Суддя О.О. Ємельянова