ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"08" серпня 2016 р. Справа № 911/2200/16

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз, м. Боярка

до Комунального підприємства Виробниче управління житлово-комунального господарства-1, м. Узин, Білоцерківський р-н

про стягнення 421 850,70 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. за дов. № 1-184 від 22.12.2015;

відповідач ОСОБА_2 предст. за дов. № 5-Д від 05.08.2016.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (позивач) з позовом до Комунального підприємства Виробниче управління житлово-комунального господарства-1 (відповідач) про стягнення 421 850,70 грн. за типовим договором розподілу природного газу №09420Z2GOQAT016, з яких: 360 649,29 грн. основного боргу, 44 859,14 грн. пені, 3354,45 грн. 3% річних та 12 987,82 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 15.07.2016 було порушено провадження у справі № 911/2200/16 та призначено розгляд справи на 08.08.2016 року.

03.08.2016 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив, в якому він визнав позов в частині стягнення 360 649,29 грн. основного боргу, однак заперечив проти стягнення з нього 44 859,14 грн. пені, 3354,45 грн. 3% річних та 12 987,82 грн. інфляційних втрат, посилаючись на те, що неможливість відповідача проведення вчасного та у повному обсязі розрахунку за природний газ зумовлена заборгованістю населення за спожиту теплову енергію, на вироблення якої і здійснюється транспортування газу.

У судовому засіданні 08.08.2016 року представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача визнав позов частково, з підстав зазначених у відзиві.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

08.08.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

01.01.2016 року Комунальне підприємство «Виробниче управління житлово-комунального господарства-1» заявою № 09420Z2GOQAT016 приєдналось до умов договору розподілу природного газу затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2498, відповідно до умов якого оператор ГРМ (ПАТ Київоблгаз) зобовязується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобовязується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата).

Відповідно до п. 6.3. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно п. 6.4. договору оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора.

На виконання умов зазначеного договору позивач надав відповідачу в січні-березні 2016 року послуги з розподілу природного газу, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу від 31.01.2016, від 29.02.2016, від 31.03.2016.

Втім, як стверджує позивач, відповідач лише частково оплатив послуги з транспортування природного газу, у звязку з чим, станом на дату подання позовної заяви за відповідачем рахувалась заборгованість у розмірі 360 649,29 грн.

Відповідач у відзиві визнав позов в частині 360 649,29 грн. основного боргу.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати наданих послуг та визнав факт наявності та розмір заборгованості, суд дійшов висновку, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості підлягають задоволенню повністю у розмірі 360 649,29 грн.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача 44 859,14 грн. пені за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у лютому та березні 2016 року.

Відповідно до п. 8.2. Типового договору розподілу природного газу, у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з розрахунку, пеня була нарахована позивачем наступним чином:

- За період з 01.02.2016 по 02.07. 2016 нараховано 26 120,04 грн. пені за несвоєчасну оплату наданих послуг у лютому 2016 року.

- За період з 01.03.2016 по 02.07. 2016 нараховано 18739,10 грн. пені за несвоєчасну оплату наданих послуг у березні 2016 року.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, а також застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, суд встановив, що він є вірним, а отже позовна вимога про стягнення 44 859,14 грн. пені.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3354,45 грн. 3% річних та 12 987,82 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у лютому-березні 2016.

Розрахунок 3% річних та інфляційних був виконаний за аналогічні періоди, за які була нарахована пеня.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, суд встановив, що він є вірним, а отже позовна вимога про стягнення 3354,45 грн. 3% річних та 12 987,82 грн. інфляційних за несвоєчасну оплату послуг, отриманих у лютому-березні 2016, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Посилання представника відповідача на те, що вина відповідача у виникненні заборгованості відсутня, оскільки неможливість відповідача провести вчасно та у повному обсязі розрахунки за природний газ зумовлена заборгованістю населення за спожиту теплову енергії, у звязку з чим відсутні підстави для нарахування пені, 3 % річних та інфляційних оцінюються судом критично з огляду на те, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

Аналогічна правова позиція міститься у п. 1.10. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» № 14 від 17.12.2013.

Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги про стягнення з відповідача 360 649,29 грн. основного боргу, 44 859,14 грн. пені, 3354,45 грн. 3% річних та 12 987,82 грн. інфляційних втрат є доведеними, обґрунтованими, підтверджені доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Київської області, -

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства Виробниче управління житлово-комунального господарства-1 (09161, Київська обл., Білоцерківський р-н, м. Узин, вул. Леніна, 20-А, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Київоблгаз (08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Шевченка, 178, ) - 360 649 (триста шістдесят тисяч шістсот сорок девять) грн. 29 коп. основного боргу, 44 859 (сорок чотири тисячі вісімсот пятдесят девять) грн.14 коп. пені, 3354 (три тисячі триста пятдесят чотири) грн. 45 коп. 3% річних, 12 987 (дванадцять тисяч девятсот вісімдесят сім) грн. 82 коп. інфляційних втрат та 6327 (шість тисяч триста двадцять сім) грн. 76 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 16.08.2016р.

Суддя О.В. Щоткін