ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" серпня 2016 р.Справа № 916/1440/16

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Моторс"

Відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1

про стягнення 46 000,00 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: Шейк-Сейкін О.М. - довіреність

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Моторс", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 неустойку в сумі 46 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 02.06.2016р. позовну заяву (вх.№1546/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1440/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Письмове клопотання позивача про продовження строку розгляду справи (вх.№2-4017/16) судом задоволено, у зв'язку з чим, строк розгляду справи було продовжено на п'ятнадцять днів.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, однак письмовий відзив на позов суду не надав.

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, подані сторонами докази та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

25 червня 2010р. між товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс Моторс" (Орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди №25-06/10 СМ-ПГ, згідно умов п.п.1.1., 1.2. якого, цим Договором регулюються правовідносини сторін пов'язані із передачею Орендодавцем Орендатору у строкове платне користування задля здійснення Орендатором його статутної діяльності, наступних об'єктів що орендуються:

Адреса: АДРЕСА_1.

* об'єкт мийки автомобілів який включає: зал мийки; котельню; касу; щитову; компресорну; туалет; коридор.

* об'єкт кафе який включає: кухню та зал кафе.

* об'єкт виставочного зала продажу супутніх авто аксесуарів.

Відповідно до п.4.1. Договору за користування об'єктами оренди Орендатор виплачує Орендодавцю договірну орендну плату яка складає 1 000,00 (одну тисячу грн., 00 коп.) на місяць

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим Договором (п.5.1. Договору).

У відповідності до п.5.2. Договору, Договір укладено строком на 2 роки і діє з 01.07.2010р. по 01.07.2013р. з правом його пролонгуванням. У разі відмови Орендодавця пролонгування даного Договору, Орендодавець має переважне право перед іншими на укладення з Орендодавцем нового Договору оренди.

На виконання умов вищенаведеного Договору оренди позивачем відповідачу було передано зазначені приміщення в платне строкове користування.

Зі змісту постанови Одеського апеляційного господарського суду від 09.02.2016р. у справі №916/2123/16 вбачається, що "вищевказаний договір оренди не був нотаріально посвідчений, слід вважати, що дійсною його умовою щодо термінів дії був встановлений строк у 2 роки, тобто з 01.07.2010 по 01.07.2012.

Отже термін дії, укладеного між сторонами договору оренди від 25.06.2010 встановлено до 01.07.2012р.

З огляду на положення ст.764 ЦК України, у зв'язку з продовженням користування орендованим майном, враховуючи пояснення представника орендодавця, проти яких орендар не навів ґрунтовних заперечень, строк договору оренди від 25.06.2010 було поновлено загалом до 01.07.2014р.".

З матеріалів справи вбачається та не заперечується представником відповідача, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1, станом на момент розгляду даної справи продовжує використовувати орендовані приміщення.

Отже матеріалами справи встановлено, що оскільки договір оренди припинив свою дію з 01.07.2014р., а з врахуванням того, що відповідач продовжує користуванням об'єктом оренди, зв'язку з чим позивачем було нараховано за період з 01.07.2014р. по 01.06.2016р. неустойку в порядку ч.2 ст.785 ГПК України.

З врахуванням вищенаведених обставин, позивач був вимушений звернутись до господарського суду Одеської області за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав:

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб'єкта, який порушив зобов'язання, не звільняє цього суб'єкта від обов'язку виконати зобов'язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов'язання. Управнена сторона має право не приймати виконання зобов'язання частинами, якщо інше не передбачено законом, іншими нормативно-правовими актами або договором, або не випливає із змісту зобов'язання. Зобов'язана сторона має право виконати зобов'язання достроково, якщо інше не передбачено законом, іншим нормативно-правовим актом або договором, або не випливає із змісту зобов'язання. Зобов'язана сторона має право відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою стороною обов'язків, що є необхідною умовою виконання. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. Управнена сторона, приймаючи виконання господарського зобов'язання, на вимогу зобов'язаної сторони повинна видати письмове посвідчення виконання зобов'язання повністю або його частини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. При цьому, зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

В свою чергу, порушенням зобов'язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Частинами 1, 3 ст.283 ГК України передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Як встановлено судом, за правовою природою, укладений між сторонами договір - є договором оренди майна, до якого застосовуються приписи Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 781 Цивільного кодексу України договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем.

За приписами ст.782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Частиною 2 ст.785 Цивільного кодексу України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив, що відповідач з 01.07.2014р. всупереч волі позивача та без правових підстав використовує об'єкт оренди, у зв'язку з чим, позивач з врахуванням п.4.1. Договору правомірно за період з 01.07.2014р. по 01.06.2016р. нарахував до стягнення з відповідача неустойку в порядку ч.2 ст.785 ГПК України в сумі 46 000,00 грн., у зв'язку з чим, стягненню з відповідача на користь позивача неустойку в розмірі 46 000,00 грн.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З врахуванням вищенаведеного, заявлені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Відповідно до приписів ст.ст.44, 49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн.

У задоволенні заявлених до стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката, суд відмовляє, з підстав відсутності в матеріалах справи доказів понесення таких витрат.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь товариство з обмеженою відповідальністю "Сервіс Моторс" (68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Болградське шосе, 8-а, код ЄДРЮОФОПГФ 24539784) неустойку в сумі 46 000 (сорок шість тисяч) грн. 00 коп. та витрати на оплату судового збору в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім).

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Наказ видати в порядку ст.116 ГПК України

Повний текст рішення складено 08 серпня 2016 р.

Суддя О.В. Цісельський