ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" серпня 2016 р. Справа № 907/425/16

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

Головуючого судді Марка Р.І.

Суддів Малех І.Б.

ОСОБА_1

за участю представників:

від позивача : ОСОБА_2;

від відповідачів : не зявилися;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ, № 55/2-08/1213-1005/2016-00/вих від 21.07.2016р. (вх. № 01-05/3796/16 від 03.08.16).

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 14.07.2016р.

у справі № 907/425/16, суддя Івашкович І.В.

за позовом: Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м.Київ

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю Виноградівський райагротехсервіс, м.Виноградів

до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю Європродторг, м.Мукачево

до відповідача-3: Товариства з обмеженою відповідальністю Консервний завод Універ, м.Виноградів

про: стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Виноградівський райагротехсервіс суми 1 555 852, 60 євро та суми 1 844 863, 69 грн.

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.07.2016р. позовну заяву Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України № 55/2-08/1041-6349 від 30.06.2016р. і додані до неї документи повернуто без розгляду.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 14.07.2016р. у справі № 907/425/16, позивач звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою № 55/2-08/1213-1005/2016-00/вих від 21.07.2016р. (вх. № 01-05/3796/16 від 03.08.16), в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Закарпатської області від 14.07.2016 по справі № 907/425/16.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального права, оскільки, на думку апелянта, не було порушено правил обєднання в одній позовній заяві кількох вимог згідно з п.5 ч. 1 ст. 63 ГРК України.

Згідно автоматичного розподілу справ КП Документообіг господарських судів, 03.08.2016р. справу за № 907/425/16 розподілено до розгляду судді доповідачу Марку Р.І., у складі колегії суддів Костів Т.С. та Малех І.Б.

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 05.08.2016р. апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено справу до розгляду на 15.08.2016р.

В судове засідання 15.08.2016 року прибув представник позивача, який надав пояснення по суті спору, а також пояснення з питань, що виникли в процесі розгляду апеляційної скарги.

Відповідачі участі своїх уповноважених представників в судовому засіданні не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п.3.9.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що ухвалою суду про призначення справи до розгляду явку представників сторін в судове засідання не визначено обов'язковою, сторони належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, відтак, не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, а у справі міститься достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників відповідачів.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали норм процесуального права, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Дослідивши матеріали справи судами встановлено, що позивач звернувся з позовом до трьох відповідачів: товариства з обмеженою відповідальністю "Виноградівський райагротехсервіс", товариства з обмеженою відповідальністю "Європродторг", товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод «Універ», заявивши до кожного з них окремо вимоги про стягнення однієї і тієї ж суми, а саме: про стягнення суми 1555852,60 євро (еквівалент 43707789,17 грн.) (в т.ч. 1299901,36 євро (еквівалент 36517478,96 грн.) заборгованості по простроченому кредиту, 255950,78 євро (еквівалент 7190297,29 грн.) заборгованості по прострочених процентах), 0,46 євро (еквівалент 12,92 грн.) заборгованості по простроченій комісії) та стягнення суми 1844863,69 грн. (в т.ч. 222188,56 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту, 1400490,55 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів, 0,01 грн.пені за несвоєчасну сплату комісії, 17787,38 грн. 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 204397,00 грн. 3%річних за несвоєчасну сплату процентів, 0,01 грн. 3%річних за несвоєчасну сплату комісії).

Підстави заявлених до кожного із відповідачів окремо вимог відрізняються, оскільки:

- підставою для звернення з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Виноградівський райагротехсервіс", є посилання на невиконання зобов"язань за договором кредитної лінії №300910 від 30.10.2010 (із змінами та доповненнями згідно з договором про заміну боржника у зобов"язанні (переведення боргу) №201011 від 20.10.2011, додатковою угодою №1 від 20.10.2011 до договору кредитної лінії №300910 від 30.10.2010, додатковою угодою №2 від 30.03.2012 до договору кредитної лінії №300910 від 30.10.2010, додатковою угодою №3 від 31.10.2012 до договору кредитної лінії №300910 від 30.10.2010, додатковою угодою № 4 від 31.07.2013). Відповідно, вимоги про стягнення вищезазначених сум заявлено до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Виноградівський райагротехсервіс" як до боржника за вказаним кредитним договором;

- підставою для звернення з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Європродторг", є посилання на порушення ним взятих на себе зобов"язань за договором поруки № 300910/4 від 31.07.2013, укладеним в забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором. Відповідно, вимоги про стягнення вищезазначених сум заявлено до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Європродторг" як до поручителя за договором поруки № 300910/4 від 31.07.2013;

- підставою для звернення з позовом до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ", є посилання на порушення ним взятих на себе зобов"язань за договором поруки № 300910/3 від 20.10.2011, укладеним в забезпечення виконання зобов"язань за вказаним кредитним договором. Відповідно вимоги про стягнення вищезазначених сум заявлено до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Консервний завод "Універ" як до поручителя за договором поруки №300910/3 від 20.10.2011.

Вирішуючи питання про повернення позовної заяви та доданих до неї документів без розгляду, місцевий господарський суд виходив з того, що враховуючи значний обсяг обставин, які належить встановити щодо кожної з вимог окремо, суд дійшов висновку про порушення позивачем положень ст.58 ГПК України, оскільки, хоча такі вимоги і пов"язані між собою поданими доказами, однак спільний розгляд заявлених до кожного із трьох відповідачів окремо позовних вимог, які містять один і той самий предмет, але відрізняються підставами їх виникнення, унеможливить повне та всестороннє з'ясування прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору, враховуючи при цьому, що суд обмежений при розгляді спору строками, визначеними ст.69 ГПК України.

Проте, апеляційний господарський суд не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 58 ГПК України встановлено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано кілька вимог, зв'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Як встановлено судом першої інстанції, фактично позовні вимоги із одним і тим самим предметом вимог заявлено до відповідачів не як до солідарних боржників, а до кожного з них окремо. Колегія суддів, вважає за необхідне зазначити наступне:

Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобовязання, виникає кілька самостійних зобовязань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не повязані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є. Порука кількох осіб може визначатися як спільна в разі укладення договору поруки кількома поручителями та встановлення умовами договору волевиявлення цих осіб щодо спільного забезпечення зобовязання. Лише в такому випадку поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою (спільна порука). Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобовязання у них не виникає солідарної відповідальності між собою. За таких обставин кредитор, керуючись статтею 543 ЦК України, має право на свій розсуд предявити вимогу до боржника й кожного з поручителів разом чи окремо, в повному обсязі або частково.(Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові Верховного суду України від 11.11.15. у справі № 6-511 цс 15).

Оскільки, апелянтом було укладено договори поруки окремо з кожним з поручителів, умовами яких не передбачено спільної поруки, то відсутні підстави для подачі позовної заяви з вимогою про солідарне стягнення з поручителів заборгованості за кредитним договором.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору.

У п. 3.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судам першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 зазначено, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами (зокрема, про стягнення неповернутого кредиту, відсотків за користування кредитом і неустойки). Однорідними можуть вважатися позовні заяви, які, пов'язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоча й різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними ж позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов'язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів. Якщо позивач порушив правила об'єднання вимог або об'єднання цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору, суддя має право повернути позовну заяву (стаття 58 та пункт 5 частини першої статті 63 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги позивача до відповідачів передбачають один і той самий спосіб захисту (стягнення заборгованості), виникли з одних і тих самих підстав (невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором), звязані між собою поданими доказами, тому їх можливо розглянути в межах одного позовного провадження.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції помилково повернув позовну заяву з доданими до неї документами на підставі п.5 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Згідно ч. 7 ст. 106 ГПК України, у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвали про повернення позовної заяви без розгляду, справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а ухвала господарського суду міста Закарпатської від 14.07.2015 року скасуванню.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-106 України, Львівський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України, м. Київ, № 55/2-08/1213-1005/2016-00/вих від 21.07.2016р. задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Закрпатської області від 14.07.2016 року по справі № 907/425/16 скасувати.

3. Матеріали справи № 907/425/16 повернути Господарському суду Закрпатської області для розгляду по суті позовних вимог.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови виготовлений 17.08.2016 р.

Головуючий-суддя Марко Р.І.

Суддя Малех І.Б.

Суддя Костів Т.С.