КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Справа№ 910/5277/15-г

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Гончарова С.А.

за участю представників:

від позивача: Певнова А.М. - представник

від відповідача: Лазоренко Ю.О. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНА» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 у справі № 910/5277/15-г (суддя: Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Основа»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНА»

про стягнення 815 338,96 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 у справі № 910/5277/15-г позовні вимоги ТОВ «Основа» задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «ДАНА» на користь ТОВ «Основа» 354 241,93 грн. заборгованості, 142 608,99 грн. інфляційних втрат, 60 624,49 грн. пені, 6 845,50 грн. 3 % річних.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ «ДАНА» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 року у справі № 910/5277/15-г скасувати в частині задоволених позовних вимог та в цій частині прийняти нове рішення яким в позові відмовити, іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим з огляду на порушення норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2016 апеляційну скаргу було прийнято до провадження, розгляд справи призначено на 06.07.2016.

Представник позивача 05.07.2016 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги відповідача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 розгляд справи відкладено на 27.07.2016.

Представники сторін у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

16.08.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Основа» (Підрядник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНА» (Генпідрядник) укладено договір підряду на виконання загальнобудівельних робіт № 56/03 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору у порядку та на умовах, визначених цим Договором, Підрядник зобов'язується на свій ризик виконати комплекс робіт на об'єкті: «Комплекс по наданню послуг населенню (спортивний комплекс) з багатоповерховим паркінгом за адресою вул. Академіка Заболотного, 37 в Голосіївському р-ні м. Києва» (надалі разом - роботи), а Генпідрядник зобов'язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх.

Згідно з п. 1.2. Договору склад і обсяг робіт за цим Договором визначається відповідно до кошторисів та/або договірних цін, підписаних сторонами, що є додатками до Договору та/або додаткових угод до Договору, укладених/підписаних сторонами.

Факт належного виконання підрядником робіт за цим Договором підтверджується актами виконаних робіт форми КБ-2в, та довідками КБ-3 (надалі - акти) підписаними сторонами щодо всього об'єму робіт, передбаченого цим договором та/або додатковими угодами, а також здійсненням погодження робіт (їх результату) у випадку передбаченому п. 1.5. Договору (п. 1.6 Договору) та не заперечується сторонами.

Відповідно до п. п. 2.1., 2.2. Договору загальна ціна договору визначається як сума всіх кошторисів, підписаних сторонами протягом дії Договору. Ціна/вартість щодо конкретного обсягу/виду робіт визначається на підставі кошторисів, підписаних сторонами в межах Договору та/або додаткових угод.

Положеннями п. 3.1. Договору сторони погодили, що Генпідрядник оплачує Підряднику роботи в наступному порядку: авансування робіт визначається умовами додаткових угод до Договору; оплата виконаних робіт відбувається не пізніше 15 робочих днів з дати підписання сторонам акту, якщо інше не передбачено додатковою угодою. Генпідрядник оплачує виконані роботи в розмірі 95% від вартості робіт (без врахування матеріальних ресурсів генпідрядника) вказаної в підписаному сторонами акті та з обов'язковим врахуванням раніше сплаченого генпідрядником авансу пропорційно виконаним роботам (п. 3.1.1. Договору).

Розрахунки за цим Договором здійснюються в національній валюті України у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника (п. 3.2. Договору).

Додатковими угодами № 1 від 22.08.2013 р., № 2 від 11.09.2013 р., № 3 від 31.10.2013 р. та № 4 від 08.11.2013 р., укладеними між сторонами, було доповнено склад і обсяг робіт за основним договором.

Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтями 627, 628 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 838 Цивільного кодексу України, підрядник має право, якщо інше не встановлено договором, залучити до виконання роботи інших осіб (субпідрядників), залишаючись відповідальним перед замовником за результат їхньої роботи. У цьому разі підрядник виступає перед замовником як генеральний підрядник, а перед субпідрядником - як замовник. Генеральний підрядник відповідає перед субпідрядником за невиконання або неналежне виконання замовником своїх обов'язків за договором підряду, а перед замовником - за порушення субпідрядником свого обов'язку. Замовник і субпідрядник не мають права пред'являти один одному вимоги, пов'язані з порушенням договорів, укладених кожним з них з генеральним підрядником, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі ст. 854 Цивільного кодексу України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.

В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається обома сторонами, на виконання своїх зобов'язань за Договором позивачем були виконані роботи на загальну суму 12 361 637,93 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками форми КБ-3: за жовтень 2013 року на суму 6 517 453,14 грн., за листопад 2013 року на суму 390 297,71 грн., за листопад 2013 року на суму 628 771,39 грн., за грудень на суму 251 102,98 грн., за грудень 2013 року на суму 116 835,98 грн., за грудень 2013 року на суму 328 878,35 грн., за грудень на суму 168 031,67 грн., за січень 2014 року на суму 273 634,26 грн., за січень 2014 року на суму 157 722,44 грн., за січень 2014 року на суму 12 987,45 грн., за лютий 2014 року на суму 192 906,56 грн., а також актами приймання виконаних будівельних робіт: № 1 за жовтень 2013 року на суму 6 860 476,99 грн., № 2 за листопад 2013 року на суму 52 810,18 грн., № 3 за листопад 2013 року на суму 1 816 470,19 грн., № 4 за листопад 2013 року на суму 661 864,62 грн., № 5 за листопад 2013 року на суму 506 609,90 грн., № 6 за грудень 2013 року на суму 315 347,74 грн., № 7 за грудень 2013 року на суму 1 082 824,32 грн., № 8 за грудень 2013 року на суму 240 033,34 грн., № 9 за січень 2014 року на суму 594 236,64 грн., № 10 за січень 2014 року на суму 166 023,62 грн., № 11 за січень 2014 року на суму 13 671,00 грн., № 12 за лютий на суму 51 269,39 грн.

Наявними у справі банківськими виписками по особовому рахунку підтверджується, що відповідачем було здійснено оплату виконаних робіт за Договором на загальну суму 12 007 395,97 грн.

Як зазначає позивач та вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, спір у справі виник у зв'язку з несплатою у повному обсязі виконаних відповідачем робіт за наступними актами: Акт бмр № 8 за грудень 2013 р. на суму 240 033,34 грн. (5 % послуг генпідряду - 12 001,68 грн., до сплати - 228 031,66 грн.); Акт бмр № 9 за січень 2014 р. на суму 594 236,64 грн. (5 % послуг генпідряду - 29 711,83 грн., до сплати - 564 524,81 грн.); Акт бмр № 10 за січень 2014 р. на суму 166 023,62 грн. (5 % послуг генпідряду - 8 301,18 грн., до сплати - 157 722,44 грн.); Акт бмр № 11 за січень 2014 р. на суму 13 671,00 грн. (5 % послуг генпідряду - 683,55 грн., до сплати - 12 987,45 грн.); Акт бмр № 12 за лютий 2014 р. на суму 51 269,39 грн. (5 % послуг генпідряду - 2 563,47 грн., до сплати - 48 705,92 грн.).

За вказаними Актами виконано робіт на загальну суму 1 065 233,99 грн., з них 5 % вартості послуг генпідряду становить 53 261,712 грн.

Таким чином, вартість виконаних робіт за такими актами, за вирахуванням вартості послуг генпідряду, складає 1 011 972,28 грн., з яких відповідачем було сплачено 710 992,06 грн.

Отже, несплаченими залишаються роботи на загальну суму 300 980,22 грн. та 53 261,71 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що вся несплачена сума являється вартістю послуг генпідряду, у зв'язку з чим строк сплати таких грошових коштів не настав.

Так, між сторонами відбулось зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі договору № 4/03-14 про відступлення права вимоги та зарахування зустрічних однорідних вимог від 01.10.2014, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДАНА» (первісний кредитор), Товариством з обмеженою відповідальністю «Основа» (новий кредитор) та Спільним українсько-французьким підприємством з іноземними інвестиціями «Основа-Солсиф» у формі товариства з обмеженою відповідальністю (боржник), пунктом 13 якого визначено, що з моменту набрання чинності цим договором, незалежно від виконання боржником його обов'язків перед новим кредитором за основним договором, шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог припиняється грошове зобов'язання первісного кредитора перед новим кредитором на суму 367005,96 грн., що випливає з договору підряду на виконання загальнобудівельних робіт № 56/03 від 16.08.2013, укладеного між первісним кредитором та новим кредитором, та грошове зобов'язання нового кредитора перед первісним кредитором, та грошове зобов'язання нового кредитора перед первісним кредитором, передбачене п.11 цього договору, на суму 367005,96 грн. щодо оплати за відступлення права вимоги, що випливає з цього договору.

Згідно з умовами пунктів 3.3.1., 3.3.2. Договору, Генпідрядник вправі утримати 5 відсотків від вартості робіт без урахування матеріалів генпідрядника та не сплачувати їх підряднику в порядку, передбаченому пунктом 3.1. Договору. Указаний відсоток/сума утримується генпідрядником та буде сплачений підряднику протягом 20 робочих днів з дати завершення всього об'єму робіт за договором та/або додатковими угодами, прийняття їх генпідрядником та підписання щодо них актів, акта про виконання зобов'язань та з обов'язковим урахуванням пункту 3.3.2. цього договору. За рахунок цих грошових коштів генпідрядник вправі відшкодувати/задовольнити свої вимоги, витрати, збитки, санкції, які виникли у зв'язку з неналежним виконанням підрядником зобов'язань за договором, обов'язок сплатити яких покладено на підрядника.

Проте, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що факт укладення вказаного Договору про відступлення права вимоги не підтверджує того, що всі грошові кошти, які залишились несплаченими, являються саме утриманою сумою послуг генпідряду за Договором.

Так, наявними у матеріалах справи банківськими виписками підтверджується сплата відповідачем грошових коштів саме за Договором № 56/03 від 16.08.2013 р., без жодної інформації про сплату таких коштів за конкретним актом (графа «призначення платежу»); а суми сплачених коштів не відповідають сумам, вказаним в Актах виконаних робіт. Відтак, з наданих матеріалів неможливо встановити, які саме акти та у якому розмірі оплачувались відповідачем. За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вартість послуг генпідряду за вказаними Актами становить 53 261,71 грн., а сума 300 980,22 грн. являється заборгованістю за виконані роботи.

Відповідач, заперечуючи проти стягнення вартості послуг генпідряду, посилається на те, що станом на час розгляду спору увесь передбачений договором та додатковими угодами до нього об'єм робіт підрядником не виконано, акт про виконання підрядником зобов'язань за Договором не підписано, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги передчасними.

Мотивуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає про неможливість виконання обов'язків за договором через відсутність завдань генпідрядника (додаткові угоди, якими сторони погодили види та обсяги підрядних робіт були укладені в серпні-листопаді 2013 року, а останній акт виконаних підрядних робіт був підписаний в березні 2014 року); відсутність підстав використання грошових коштів, які акумулювалися відповідно до пункту 3.3.2. договору; розірвання договору підрядником і неможливість дотримання ним вимог пункту 12.4. договору через дії контрагента; часткове погашення боргу зарахуванням та цесії.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов погоджується із твердженнями про неможливість виконання відповідачем умов Договору через відсутність завдань позивача, оскільки з моменту підписання останнього Акту виконаних підрядних робіт був (березень 2014 року), з боку позивача не надходило будь-яких завдань за Договором.

При цьому, у матеріалах справи наявний лист позивача № 539 від 13.06.2014 р. до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНА» про розірвання договору з 08.07.2014 р.; проте останнє заперечує отримання такого листа.

На підтвердження факту направлення зазначеного листа, позивачем надано до матеріалів справи накладну 15-1066-3242, проте, така накладна не являється належним і допустимим доказом направлення кореспонденції відповідачу, оскільки на такій накладній відсутні відомості як про відправлення документів, так і про їх отримання адресатом.

Більш того, п. 11.2. Договору сторони погодили, що позивач має право розірвати договір або відмовитись від нього у наступних випадках шляхом направлення відповідачу письмового повідомлення про таке розірвання, за 15-ть робочих днів:

- у разі визнання банкрутом відповідача,

- затримання відповідачем перерахування платежів більше, ніж на 30 (тридцять) календарних днів, крім несплати за неякісно виконані або невиконані роботи;

- якщо відповідач, незважаючи на своєчасне попередження з боку позивача, у відповідний строк не змінить вказівок про спосіб виконання робіт або не усуне інших обставин, що загрожують якості або придатності результату робіт;

- у інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Тобто у даному пункті договору узгоджено право позивача на розірвання договору в односторонньому порядку шляхом направлення повідомлення.

Пунктом 12.4. Договору сторонами погоджено механізм направлення повідомлень. Так, всі повідомлення, сповіщення і будь-яка переписка, що стосується цього договору, мають бути направлені відповідними сторонами за адресами, зазначеними в договорі, і будуть вважатися як такі, що були направлені належним чином, якщо вони зроблені в письмовій формі при доставці під розписку посильним чи уповноваженим представником, цінним листом поштою.

Таким чином, належним і допустимим доказом односторонньої відмови від договору в нашому випадку може бути або опис (вкладення) у цінний лист з поштовою квитанцією, або на самому повідомленні відмітка про його отримання уповноваженим представником відповідача. Відповідних доказів суду не надано.

Проте, з'ясувавши фактичні обставини справи, всебічно і повно оцінивши надані сторонами докази, суд зазначає наступне.

Копію листа про розірвання Договору позивачем надано до матеріалів справи (т. 1, арк. 175), 13.05.2015 р.

Відповідачем неодноразово надавались пояснення щодо неотримання зазначеного листа (зокрема, пояснення від 20.05.2015 р. (т. 1, арк. 226-227).

Таким чином, відповідач під час розгляду справи, у будь-якому випадку, належним чином був повідомлений про бажання позивача розірвати Договір.

Враховуючи обізнаність відповідача із наміром позивача щодо розірвання Договору, суд дійшов висновку про те, що останній являється розірваним з моменту ознайомлення відповідача з листом № 539 від 13.06.2014 р. (про ознайомлення відповідача з листом свідчить надання ним пояснень від 20.05.2015 р.)

За таких обставин, правомірним є висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача про стягнення залишку всіх несплачених коштів за Договором підлягають задоволенню.

Крім суми заборгованості за Договором позивач просить суд також стягнути з відповідача 69 014,95 грн. пені, 7 796,99 грн. 3 % річних, 167 910,69 грн. інфляційних втрат та 216 374,37 грн. штрафу.

Пунктом 9.5. Договору сторони погодили, що за порушення строків проведення розрахунків за цим Договором, окрім здійснення авансових платежів, Генпідрядник сплачує Підряднику на його вимогу пеню в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожен день такої затримки. У випадку, якщо прострочення строків оплати Робіт складає більше 20-ти календарних днів, Генпідрядник додатково сплачує Підряднику на його вимог штраф в розмірі 10 % від суми заборгованості за кожний такий випадок. А у випадку, якщо прострочення строків оплати Робіт складає більше 30-ти календарних днів, Генпідрядник додатково сплачує Підряднику на його вимог штраф в розмірі 20 % від суми заборгованості за кожний такий випадок.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

У відповідності до ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочу платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції здійснивши перерахунок наданого позивачем розрахунку пені, 3 % річних та втрат від інфляції, з урахуванням встановленого ст. 232 ГК України шестимісячного строку нарахування пені, розміру сум заборгованості та послуг генпідряду, дійшов висновку про те, що законним та обґрунтованим являється нарахування пені у розмірі 60 624,49 грн., 6 845,50 грн. 3 % річних та 142 608,99 грн. інфляційних втрат, колегія суддів вважає зазначені розрахунки арифметично правильними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення штрафу з відповідача.

У постанові № 6-2003цс15 від 21.10.2015 року Верховний Суд України висловив правову позицію про те, що «Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення».

Враховуючи зазначену правову позицію Верховного Суду України, Господарський суд міста Києва правомірно дійшов висновку про те, що встановлена у пункті 9.5. Договору відповідальність за порушення строків проведення розрахунків за цим Договором у вигляді сплати пені за кожен день затримки, розповсюджує свою дію на прострочення строків оплати, в тому числі, більш як на 20 календарних днів (за що передбачено штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості) та більш як на 30 календарних днів (штраф у розмірі 10 % від суми заборгованості).

Таким чином, стягнення за одне й те ж порушення умов Договору (строк оплати виконаних робіт) пені та штрафу одночасно не допускається.

Оскільки період нарахування пені включає в себе і періоди прострочення, за які позивачем нараховано штраф, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу за Договором у розмірі 216 374,37 грн.

Наведені обставини свідчать, про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 354 241,93 грн. заборгованості, 60 624,49 грн. пені, 6 845,50 грн. 3 % річних та 142 608,99 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга відповідача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАНА» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.05.2016 року по справі № 910/5277/15-г залишити без змін.

2. Матеріали справи № 910/5277/15-г повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

С.А. Гончаров