КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"27" липня 2016 р. Справа№ 911/3959/15
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Кропивної Л.В.
суддів: Чорної Л.В.
Дідиченко М.А.

секретар судового засідання Білак В.Ю.
за участю представників:
від позивача: Шаталюк М.С. за належним чином оформленою довіреністю;
від відповідача: Князьківський О.С. за належним чином оформленою довіреністю;
від прокуратури: Подосінова О.В. за посвідченням,

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
на рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2015р.
у справі № 911/3959/15 (суддя Антонова В.М.)

за позовом ТВО військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Візит
про стягнення 724 800,00 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Тимчасово виконуючий обов`язки військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Візит про стягнення 724 800,00 грн. штрафу у розмірі 20% від суми поставки на підставі п. 7.4 договору №97/ВВЗ-2014 від 07.10.2014р. та ст. 231 ГК України, вказуючи, що відповідач недоукомплектував поставлені набори 45 грамами цукру та однією паперовою серветкою.
Заперечуючи проти заявленого позову, відповідач зазначав, що поставив товар, який без зауважень щодо якості та кількості отримала Військова частина НОМЕР_1 , тому позивач, інтереси якого захищав прокурор, не вправі вимагати сплати штрафу.
Рішенням Господарського суду Київської області від 16.11.2015р. у справі №911/3959/15 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції погодився з відповідачем і послався на те, що Військова частина НОМЕР_1 претензій щодо комплектності та якості товару в момент його прийняття не висувала. Акт контрольного обстеження вмісту наборів продуктових та готових страв Повсякденний набір сухих продуктів, який був складений пізніше дати передачі, суд першої інстанції не розцінив в якості належного доказу, вважаючи, що представники відповідача були відсутні при відборі зразків продукції і не були повідомлені про здійснення зазначеної перевірки. До того ж, вказав суд, оскільки перевірка проводилась лише за зразками двох комплектів товару, то її висновки не підлягають поширенню на всю партію товару, у кількості 60 000 одиниць.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Наводячи підстави, з яких порушено питання про перегляд оскаржуваного рішення, скаржником зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених в рішенні, обставинам справи.
На думку апелянта, суд першої інстанції у своїх висновках невірно застосовував Інструкцію про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Госарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966р. № П-7.
Крім того скаржник вказував, що добровільна сплата відповідачем на рахунок позивача грошових коштів за недоукомплектований товар є фактом визнання неналежного виконання договірних зобов`язань.
Відповідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2016р. апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Кропивної Л.В., судді: Дідиченко М.А., Чорна Л.В.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016р. вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду на 22.06.2016р.
21.06.2016р. через загальний відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому його представник просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити -без змін.
З 22.06.2016р. у судовому засіданні оголошено перерву до 06.07.2016р. та до до 27.07.2016р.
27.07.2016р. у судовому засіданні представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, вказував, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Представник відповідача та прокуратури підтримали викладені в апеляційній скарзі мотиви, наголошували на скасуванні рішенні господарського суду.
Заслухавши доводи апелянта та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, повторно розглянувши спір, Київський апеляційний господарський суд дійшов до висновку про обґрунтованість апеляційної скарги з наступних підстав.
Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.
Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 07.10.2015р. між Військовою частиною НОМЕР_1 (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю Візит ( надалі- Товариство ) укладено договір №97/ВВЗ-2014, за умовами якого Товариство зобов`язалося у 2014 році поставити Замовникові товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а замовник прийняти і оплатити такі товари.
Відповідно до п. 1.2 договору найменування (номенклатура, асортимент) товару набори продуктові та готові страви (повсякденний набір сухих продуктів (ПКМУ від 29.03.02р., №426, зі змінами) (код згідно Державного класифікатора продукції та послуг 10.85.1) (товар). Кількість товару за договором 60 000 комплектів.
Згідно п. 2.1 договору якість товару, що поставляється учасником повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ТУ виробника.
Ціна договору складає 3 624 000,00 грн., у тому числі ПДВ 20%: 604 000,00 грн. (п. 3.1 договору).
Відповідно до п. 4.1 договору розрахунки за товар, що поставляються, Замовник проводить шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 90 календарних днів з дати документального підтвердження Товариством Замовнику доставки товару.
Згідно п. 5.5 договору право власності на товар переходить до замовника після прийняття товару на склад замовника і підписання уповноваженими на це особами накладної.
Відповідно до п. 10.1 договору договір набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 19.12.2014р., а в частині взаєморозрахунків до їх повного виконання.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач поставив, а позивач прийняв та оплатив товар у кількості 60 000 одиниць загальною вартістю 3 624 000,00 грн., що підтверджується видатковими накладними №3428 від 05.11.2014р., №3369 від 03.11.2014р., №3368 від 03.11.2014р., №3367 від 03.11.2014р., №2845 від 15.10.2014р., №2901 від 17.10.2014р., №2938 від 22.10.2014р., №2061 від 27.10.2014р., №2062 від 27.10.2014р., №3088 від 28.10.2014р., підписаними та скріпленими печатками обох сторін договору та платіжними дорученнями №533 від 06.11.2014р., №529 від 05.11.2014р., №527 від 04.11.2014р., №526 від 04.11.2014р., №501 від 29.10.2014р., №498 від 28.10.2014р., №499 від 28.10.2014р., №474 від 24.10.2014р., №470 від 22.10.2014р. та №460 від 16.10.2014р.
Засновуючись на висновках акту контрольного обстеження повсякденного набору сухих продуктів від 18.02.2015р., позивач вказував, що відповідач недоукомплектував повсякденний набір сухих продуктів 45 грамами цукру та однією паперовою серветкою.
23.02.2015р. позивач на адресу відповідача направив лист №374 від 23.02.2015р. про доукомплектування продукції, в якому повідомив ТОВ Візит про те, що посадовими особами військової частини НОМЕР_1 спільно з працівниками військової контррозвідки СБУ були відібрані зразки повсякденних наборів сухих продуктів та здано до лабораторії, для перевірки якості продуктів та відповідності ДСТУ, ГОСТ та ТУ. Результати досліджень підтвердили якість комплектуючих набору, але була встановлена відсутність у наборі 45 грамів цукру та однієї паперовій серветці. У зв`язку з цим Військова частина просила доукомплектувати поставлені згідно договору №97/ВВЗ-2014 від 07.10.2014р. повсякденні набори сухих продуктів, або сплатити вартість недопоставленого товару.
У своїй відповіді №69 від 25.02.2015р. Товариство зобов`язалося доукомплектувати поставлені повсякденні набори сухих продуктів тими товарами, які не були ним поставлені, але згідно платіжного доручення № 3255 від 22.09.2015р. відшкодувало вартість недопоставленого у набір товару на суму 73 800,00 грн., вказавши у графі платіжного доручення таке: «Оплата за стіки цукру, серветку паперову до повсякденного набору сухих продуктів зг. рах № від 22.09.2015р. в т.ч. ПДВ 20% 12300,00 грн.»
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що 19.12.2014р, тобто після спливу строку дії договору поставки, постачальник повернув частину передоплати у розмірі вартості недопоставленого ним товару.
Предметом позову є стягнення з відповідача штрафу, передбаченого ст. 231 Господарського кодексу України, за поставку недоукомплектованого товару в розмірі 20% від загальної вартості товару, що за розрахунком позову складає 724 800,00 грн.
Умовами договору №97/ВВЗ-2014 від 07.10.2014р. сторони погодили найменування (номенклатура, асортимент) товару - Набори продуктові та готові страви (Повсякденний набір сухих продуктів (ПКМУ від 29.03.02р., №426, зі змінами)).
У специфікації (додаток №3 до договору №97/ВВЗ-2014 від 07.10.2014р.) вказано перелік продукції, яка входить до комплекту одного набору.
Отже, поставлений товар мав відповідати як умовам договору, так і Постанові Кабінету Міністрів України №426 від 29.03.2002р. «Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації».
Пунктом 7.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за договором сторони несуть відповідальність, передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та цим Договором.
З матеріалів справи вбачається, що актом контрольного обстеження від 18.02.2015р. встановлена некомплектність поставленого товару 45 грамами цукру та 1 паперовою серветкою.
Відповідно до ч. 1 ст. 683 ЦК України, якщо договором купівлі-продажу встановлений обов`язок продавця передати покупцеві певний набір товару у комплекті (комплект товару), зобов`язання є виконаним з моменту передання продавцем усього товару, включеного до комплекту.
Згідно до ст. 684 ЦК України у разі передання некомплектного товару покупець має право вимагати від продавця за своїм вибором:
пропорційного зменшення ціни;
доукомплектування товару в розумний строк.
Якщо продавець у розумний строк не доукомплектував товар, покупець має право за своїм вибором:
вимагати заміни некомплектного товару на комплектний; відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої грошової суми.
Наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються також у разі порушення продавцем обов`язку передати покупцеві комплект товару (стаття 683 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.
Правові наслідки поставки постачальником некомплектних виробів у сфері господарської діяльності уміщено до ст. 270 ГК України: У разі поставки некомплектних виробів постачальник (виробник) зобов`язаний на вимогу покупця (одержувача) доукомплектувати їх у двадцятиденний строк після одержання вимоги або замінити комплектними виробами у той же строк, якщо сторонами не погоджено інший строк. Надалі до укомплектування виробу або його заміни покупець (одержувач) має право відмовитися від його оплати, а якщо товар уже оплачений, вимагати в установленому порядку повернення сплачених сум. У разі якщо постачальник (виробник) у встановлений строк не укомплектує виріб або не замінить його комплектним, покупець має право відмовитися від товару.
В силу частини 4 статті 270 ГК України прийняття покупцем некомплектних виробів не звільняє постачальника (виробника) від відповідальності.
Судова колегія вважає, що із закінченням строку дії договору зобов`язання постачальника доукомплектувати поставлений товар, або замінити його комплектним - припинилися, але не припинився обов`язок повернути покупцю плату за товар.
Пунктом 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Частиною 2 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, яка належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).
У пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексу України" зазначено, що спеціальні норми Господарського кодексу України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами Цивільного кодексу України, які містять відповідне загальне регулювання.
Враховуючи встановлену законом черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням (ст. 534 ЦК України), а також ті обставини, що постачальником сплачено на рахунок покупця 73 800,00 грн., розмір штрафу, який мав сплатити постачальник становить 651 000,00 грн. з розрахунку (3 624 000,00 х 20%) - 73 800,00.
Тому, позов про стягнення штрафу слід визнати обґрунтованим на суму 651 000,00 грн.
Крім того, при укладенні договору поставки сторони не передбачили можливості застосування до його умов щодо виконання договору положень Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю П-7 від 25.04.1966р., на що суд першої інстанції при вирішенні спору належної уваги не звернув.
Як визначає ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до ст.ст. 34, 43 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обов`язковим.
За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.
З огляду на наведене, з урахуванням положень п. 4 ч. 1 ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, колегія апеляційного суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2015р. у справі № 911/3959/15 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України - частковому задоволенню.
Відповідно до п. 4.6. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" приймаючи рішення зі справи, провадження в якій порушено за заявою прокурора, господарський суд у разі повного або часткового задоволення позову (скарги) стягує судовий збір з відповідача (повністю або пропорційно задоволеним вимогам), якщо він не звільнений від сплати судового збору; у разі ж повної або часткової відмови в позові судовий збір стягується з визначеного прокурором позивача (так само повністю або пропорційно задоволеним вимогам), за винятком випадків, коли останнього звільнено від сплати судового збору та коли позивачем у справі є сам прокурор. Стягнення відповідних сум судового збору здійснюється в доход державного бюджету України.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач пільгами щодо сплати судового збору не наділений.
Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються пропорційно задоволених вимог.
У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Задовольнити частково апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2015р. у справі № 911/3959/15.
2.Скасувати рішення Господарського суду Київської області від 16.11.2015р. у справі № 911/3959/15.
3.Прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України частково задовольнити.
4.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Візит (09161, Київська обл., Білоцерківський район, місто Узин, ВУЛИЦЯ ЗАВОДСЬКА, будинок 23 "А", ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) штрафні санкції у розмірі 651 000 (шістсот п`ятдесят одна тисяча) грн. 00 коп., 14 322 (чотирнадцять тисяч триста двадцять дві) грн. 00 коп. судовий збір за подання апеляційної скарги.
5.В решті позову відмовити.
6.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Візит (09161, Київська обл., Білоцерківський район, місто Узин, ВУЛИЦЯ ЗАВОДСЬКА, будинок 23 "А", ) в доход Державного бюджету України 13 020 (тринадцять тисяч двадцять) грн. 00 коп. судовий збір за подання позову.
7.Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) в доход Державного бюджету України 1 476 (тисяча чотириста сімдесят шість) грн. 00 коп. судового збору за подання позову.
8.Доручити Господарському суду Київської області видати накази.
9.Матеріали справи №911/3959/15 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді Л.В. Чорна

М.А. Дідиченко