РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016Справа №910/19937/15

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт»
до1. Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» 2. Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту»
простягнення 912 050,00 грн.
Суддя Підченко Ю.О.

Представники сторін:

від позивача:Чумак О.В.
від відповідача 1:Вітович О.Я.
від відповідача 2:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляді господарського суду міста Києва перебувала справа №910/19937/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» та Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» про стягнення 912 050,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач 1 в порушення умов договору про надання маркетингових послуг №35816 від 15.05.2010 р. не виконав взяті на себе зобов'язання з надання оплачених маркетингових послуг, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 1 передоплати у розмірі 902 050,00 грн.

Вимоги до відповідача 2 обґрунтовані тим, що відповідно до договору поруки від 20.01.2014 р. ПП «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» поручилося за повне та своєчасне виконання відповідачем 1 зобов'язань за договором №35816 від 15.05.2010 р., яке останнім належним чином не виконане.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. у справі № 910/19937/15 в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 р. рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 р. рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 р. у справі № 910/19937/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду міста Києва №04-23/940 від 11.05.2016 р. призначено повторний автоматичний розподіл справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.05.2016 р. справу №910/19937/15 передано на розгляд судді Підченку Ю.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2016 р. справу прийнято до свого провадження суддею Підченком Ю.О. та призначено до розгляду на 10.06.2016 р.

10.06.2016 р. представником позивача до канцелярії суду подано клопотання про призначення у справі технічної експертизи документу, в задоволенні якого судом відмовлено з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу.

Згідно із положеннями ст. 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Як зазначено в листі Вищого господарського суду України «Про деякі питання призначення судових експертиз» №01-8/2651 від 27.11.2006 р. судова експертиза повинна призначатися лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Аналогічні за змістом положення містить ч. 2 п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» №4 від 23.03.2012 р.

Суд відзначає, що позивачем не доведено існування дійсної необхідності для призначення експертизи у справі та неможливості суду самостійно вирішити дану справу по суті без направлення документів до експертної установи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.06.2016 р. розгляд справи відкладено на 08.07.2016 р. у зв'язку із неявкою представника відповідача 2.

05.07.2016 р. представником відповідача 1 до канцелярії суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на наявні в матеріалах справи докази надання ним послуг на заявлену до стягнення позивачем суму, а також ухилення позивача від прийняття таких послуг у встановленому умовами договору №35816 від 15.05.2010 р. порядку.

В судовому засіданні 08.07.2016 р. представником позивача було підтримано раніше подану ним заяву про вжиття заходів до забезпечення позову, в якій заявник просив суд накласти арешт на грошові кошти відповідача 1 в сумі 902 050,00 грн.

Відповідно до ст. 66 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 67 цього Кодексу заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається в будь-якій стадії провадження у справі, якщо невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:

- накладанням арешту на майно або грошові суми, що належать відповідачеві;

- забороною відповідачеві вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

- зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;

- зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду. Отже, найдоцільніше вирішувати питання забезпечення позову на стадії попередньої підготовки справи до розгляду (стаття 65 ГПК). Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

В той же час, позивачем не надано суду жодних належним та допустимих доказів, з якими приписи ст. 66 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 22.07.2016 р.

Судове засідання 22.07.2016 р. не відбулося, у зв'язку з чим ухвалою господарського суду міста Києва від 28.07.2016 р. справу призначено до розгляду на 03.08.2016 р.

Представник позивача в судове засідання з'явилася, надала пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримала повністю.

В судове засідання представник відповідача 1 з'явився, вимоги ухвал суду виконав, надав пояснення по справі, проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, вимоги ухвали суду не виконав, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач 2 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Стосовно строку розгляду даної справи суд відзначає наступне.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст. 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»).

З огляду на наявність згоди представників сторін та неможливість розгляду даної справи у встановлені приписами Господарського процесуального кодексу України строки, справа була розглянута в межах розумного строку, передбаченого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічними засобами згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2014 р. між ТОВ «Снек Експорт» (замовник) та ТОВ «АТБ-Маркет» (виконавець) укладений договір про надання маркетингових послуг №35816 (надалі - «Договір»), відповідно до умов п. 1.1 якого виконавець зобов'язується надати замовнику послуги, а замовник зобов'язується прийняти належно надані виконавцем послуги та оплатити їх на умовах та в порядку, зазначених а даному договорі.

Перелік і види послуг, які виконавець надає замовнику, вказуються в додатку №1 (таблиця №1) до цього договору, який є його невід'ємною частиною. Замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати послуги з переліку послуг, вказаних у додатку № 1 (таблиця № 1), в обсязі, протягом строку і на умовах, зазначених у додатках до цього договору, які являється його невід'ємною частиною (пункт 1.2 Договору).

Згідно з пунктом 3.1 Договору вартість послуг вказується в доповненнях до даного договору, які є його невід'ємною частиною. Звітним періодом за даним договором є 1 календарний місяць.

Відповідно до пункту 3.2 Договору попередня оплата на кожний звітний період, в якому надавалися послуги згідно з додатками до цього договору, здійснюються замовником на підставі рахунку в безготівковій формі на поточний рахунок виконавця до останнього числа кожного звітного періоду.

За змістом пункту 4.1 Договору по завершенню надання передбачених цим договором щомісячних послуг виконавець передає замовнику акти здачі-приймання наданих послуг у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою виконавця та скріплених печаткою виконавця. Замовник протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання актів здачі-приймання наданих послуг, що підтверджується або підписом її уповноваженого представника в журналі реєстрації видачі актів здачі-приймання наданих послуг, актів звірки та іншої кореспонденції виконавця або повідомленням про вручення поштового відправлення замовнику, але не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним періодом, зобов'язаний підписати обидва примірники акту здачі-приймання наданих послуг та один екземпляр повернути виконавцю.

13.01.2014 р. відповідачем 1 був виставлений позивачу рахунок №537 на оплату маркетингових послуг на загальну суму 922 050,00 грн., який повністю оплачений останнім, що підтверджується платіжним дорученням №10141 від 27.01.2016 р. та №10151 від 29.01.2014 р.

Спір у справі виник у зв'язку із невиконанням відповідачем 1 зобов'язання з надання послуг згідно Договору.

Договір є договором надання послуг, а тому права та обов'язки сторін визначаються в тому числі положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Факт виконання сплати позивачем на користь відповідача 1 суми передоплати за послуги у розмірі 922 050,00 грн. підтверджується платіжними дорученнями №10141 від 27.01.2016 р. та №10151 від 29.01.2014 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1.2 Договору визначено, що перелік і види послуг, які виконавець надає замовнику, вказуються у Додатку №1. Замовник замовляє, а виконавець зобов'язується надати послуги з переліку послуг, вказаних у Додатку №1, у обсязі, протягом строку і на умовах, зазначених у додатках до цього договору, які є його невід'ємною частиною.

Отже, сторони встановили, що перелік послуг, які мають бути надані виконавцем, визначаються додатками до договору та обираються сторонами з переліку послуг, визначених у Додатку № 1.

За змістом пункту 4.1 Договору по завершенню надання передбачених цим договором щомісячних послуг виконавець передає замовнику акти здачі-приймання наданих послуг у двох примірниках, підписаних уповноваженою особою виконавця та скріплених печаткою виконавця. Замовник протягом 7 (семи) робочих днів з моменту отримання актів здачі-приймання наданих послуг, що підтверджується або підписом її уповноваженого представника в журналі реєстрації видачі актів здачі-приймання наданих послуг, актів звірки та іншої кореспонденції виконавця або повідомленням про вручення поштового відправлення замовнику, але не пізніше 25-го числа місяця, наступного за звітним періодом, зобов'язаний підписати обидва примірники акту здачі-приймання наданих послуг та один екземпляр повернути виконавцю.

Як було встановлено судом, постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016 р. рішення господарського суду міста Києва від 06.10.2015 р. та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 р. у справі № 910/19937/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи рішення попередніх інстанцій та передаючи справу на новий розгляд, колегія суддів Вищого господарського суду України вказала, що судами попередніх інстанцій не досліджені належним чином обставини визначення сторонами переліку послуг у Додатку №3 до Договору, а також не надана правова оцінка обставин припинення дії Договору.

За змістом ст. 111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Згідно з п. 12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. №11 «Про деякі питання практики застосування розділу XII 1 Господарського процесуального кодексу України» вказівки, що містяться у постанові касаційної інстанції і є обов'язковими для господарського суду під час нового розгляду справи (частина перша статті 111 12 ГПК), повинні бути максимально конкретними й стосуватися виключно вчинення господарським судом певних процесуальних дій та/або встановлення обставин, що входять до предмета доказування у справі і не були з'ясовані у прийнятті рішення або постанови господарського суду.

Таким чином, під час нового розгляду суд був зобов'язаний дослідити перелік послуг у Додатку №3 до Договору, а також обставин припинення дії Договору.

З метою виконання вказівок суду касаційної інстанції, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.05.2016 р. судом було зобов'язано позивача та відповідача 1 надати суду оригінал Додатку №3 від 01.01.2014 р. до договору з метою його подальшого дослідження.

На виконання вимог ухвали суду позивачем було долучено до матеріалів справи оригінал Договору разом з Додатком №3, з якого вбачається відсутність переліку послуг, що мають бути надані (незаповнена таблиця п.1 Додатку).

При цьому, відповідач 1 подав до суду оригінал Додатку №3, який відрізняється від наданого позивачем оригіналу Додатку №3, тим, що в примірнику відповідача 1 визначений перелік послуг, що мають бути надані виконавцем.

Відповідно до п. 8.5 Договору даний договір складений в двох примірниках, по одному примірнику для кожної із сторін, на російській мові, при чому обидва тексти аутентичні та мають однакову юридичну силу.

Наданий суду відповідачем 1 оригінал Додатку №3 від 01.01.2014 р. до Договору не є аутентичним, а відтак оцінюється судом критично з огляду на наступне.

З приводу наявності на його примірнику переліку послуг, відповідач 1 вказував на те, що такий примірним був направлений на адресу позивача та саме позивачем були внесені відповідні записи до переліку.

В той же час, пунктом 8.14 Договору передбачено, що відправлення однією стороною на адресу іншої сторони кореспонденції за вказаними в розділі 9 даного договору адресами для отримання кореспонденції вважається офіційно отриманими стороною.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Суд відзначає, що в матеріалах справи відсутні, а відповідачем 1 не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту направлення позивачу для визначення переліку надання послуг такого примірника Додатку №3 від 01.01.2014 р., а також повернення позивачем його із відповідними відмітками.

Відтак, з огляду на наявність в матеріалах справи оригіналу Додатку №3 від 01.01.2014 р. до Договору, наданого позивачем, який не містить будь-яких записів в переліку послуг, а також недоведеністю відповідачем 1 того, що в примірник Додатку №3 від 01.01.2014 р. відповідача 1 саме позивачем вносилися відповідні записи, суд вважає недоведеним факт погодження сторонами Договору кількості та вартості послуг, що мали надаватися ТОВ «АТБ-маркет» в січні та лютому 2014 року.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З огляду на викладене, оскільки сторони не досягли згоди стосовно кількості та вартості послуг, що мали надаватися відповідачем 1 на виконання Договору, суд приходить до висновку про те, що у відповідача 1 не виник обов'язок надавати будь-які послуги у січні та лютому 2014 року, у позивача - їх приймати.

Крім того, стосовно припинення дії Договору суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 8.3 Договору сторонами погоджено, що жатий договір вступає в силу з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та діє протягом 12 місяців.

Згідно з п. 8.9 Договору у випадку, якщо не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії даного договору ні одна із сторін не заявить про його закінчення, то даний договір вважається пролонгованим на той же строк і на тих же умовах.

Тому, будь-яке документальне підтвердження факту здійснення такої заяви на адресу контрагента припиняє договір, без урахування того, чи отримано іншою стороною цю заяву, оскільки положеннями Договору передбачений лише обов'язок довести факт належного направлення такого повідомлення-заяви відповідачу 1, яке буде свідчити про відсутність волевиявлення на продовження правовідносин.

Листом від 01.12.2014 р., направленим на адресу ТОВ «АТБ-маркет» 01.12.2014 р., позивач повідомив про відмову від пролонгації Договору.

За таких обставин суд приходить до висновку, що Договір припинився 31.12.2014 р. у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено.

21.05.2015 р. позивач звернувся до відповідача 1 із вимогою щодо повернення попередньої оплати за Договором у розмірі 922 050,00 грн.

ТОВ «АТБ-маркет» обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

Згідно частини 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться у постановах Вищого господарського суду України від 11.03.2011 р. у справі №2-22/1351-2009, від 12.06.2012 р. у справі №55/385 та від 23.07.2014 р. у справі №910/24568/13.

Пунктом 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про судове рішення» №6 від 23.03.2012 р. передбачено, з огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

З урахуванням того, що судом встановлений факт невиконання виконання відповідачем зобов'язань з надання послуг за Договором, а також припинення дії такого Договору станом на момент подання даного позову, суд приходить до висновку про те, ТОВ «АТБ-маркет» було зобов'язане повернути позивачу отриману від нього передоплату у розмірі 922 050,00 грн.

20.01.2014 р. між ТОВ «Снек Експорт» (кредитор) та ПП «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» (поручитель) був укладений договір поруки, за змістом п. 1 1якого поручитель зобов'язується солідарно відповідати перед кредитором на суму не більше 20 000,00 грн. за виконання ТОВ «АТБ-маркет» своїх зобов'язань, які виникли на підставі Договору.

Пунктом 3.1 даного договору передбачено, що поручитель та ТОВ «АТБ-маркет» несуть солідарну відповідальність перед кредитором за виконання зобов'язань по основному договору, з врахуванням вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 Цивільного кодекс України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

04.06.2015 р. позивач звернувся до ПП «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» з вимогою, в якій просив погасити заборгованість ТОВ «АТБ-маркет» згідно Договору у розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ст. 555 Цивільного кодексу України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Якщо поручитель не повідомить боржника про вимогу кредитора і сам виконає зобов'язання, боржник має право висунути проти вимоги поручителя всі заперечення, які він мав проти вимоги кредитора.

На виконання умов договору поруки від 20.01.2014 р. відповідачем 2 були перераховані на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. в якості часткового погашення заборгованості відповідача 1.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Заборгованість відповідача 1 перед позивачем у сумі 912 050,00 грн. підтверджується матеріалами справи, доказів її погашення відповідачами не надано.

За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача повністю та стягнути з ТОВ «АТБ-маркет» на користь позивача попередню оплату у розмірі 902 050,00 грн., а також стягнути з ПП «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» на користь позивача грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн.

Розподіл судових витрат, в тому числі за перегляд справи судом касаційної інстанції (з урахуванням часткового задоволення касаційної скарги позивача), здійснюється відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України. При цьому, судові витрати суд покладає на відповідача 1, оскільки спір виник з його вини.

На підставі викладеного та керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-маркет» (52005, Дніпропетровська обл., Дніпропетровський р-н, с.м.т. Ювілейне, вул. Радгоспна, 76; ідентифікаційний код 30487219) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Молодогвардійська, 32-Б; ідентифікаційний код 33324584) основний борг у розмірі 902 050 (дев'ятсот дві тисячі п'ятдесят) грн. 00 коп., судовий збір у розмірі 18 241 (вісімнадцять тисяч двісті сорок одна) грн. 00 коп. та судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 10 944 (десять тисяч дев'ятсот сорок чотири) грн. 60 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Приватного підприємства «Український інформаційний центр екологічних технологій експертизи та аудиту» (02160, м. Київ, вул. Каунанська, 13; ідентифікаційник од 36655673) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Снек Експорт» (49000, м. Дніпропетровськ, вул. Молодогвардійська, 32-Б; ідентифікаційний код 33324584) заборгованість у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.08.2016 р.

Суддя Ю.О. Підченко