КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2016 р. Справа№ 910/4685/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Отрюха Б.В.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: Самойленко П.М. - представник

від відповідача: Крашеннікова М.І. - представник

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування"

на рішення

Господарського суду міста Києва

від 20.04.2016

у справі № 910/4685/16 ( суддя В.П. Босий)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування"

про стягнення 4757,19грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" про стягнення 4757,19 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі № 910/4685/16 позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" задоволено повністю; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-страхування" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" суму страхового відшкодування у розмірі 4 757 (чотири тисячі сімсот п'ятдесят сім) грн. 19 коп. та судовий збір у розмірі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

В обгрунтування апеляційної скарги, скаржник зветає увагу суду на те, що 18 листопада 2013 року за погодженням обох сторін між АТ «ПРОСТО-страхування» та АХА «Страхування» було укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої погоджений сторонами розмір страхового відшкодування в порядку регресу за зазначеною регресною вимогою становить 24 610,64 гривень.

Страховик АТ «ПРОСТО-страхування» та АТ «АХА страхування», до якої перейшли права потерпілої особи, узгодили в порядку ст. 36.2 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» розмір страхового відшкодування та порядок його здійснення. Місцевим судом не було досліджено даних обставин та прийнято невмотивоване рішення, що не відповідає нормам матеріального права.

Скаржник звертає увагу суду на те, що відповідно до чинного законодавства на умовах Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовується оцінена шкода, яка встановлюється суб'єктом професійної оціночної діяльності у звіті про оцінку. Відповідно до висновку № 084/13 про оцінку коефіцієнт фізичного зносу становить 0,32. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Коефіцієнт фізичного зносу було застосовано безпосередньо до фактичних витрат позивача, а саме до суми, визначеної у рахунку № СчТ00000424 від 13.02.2013 року.

Саме ця сума з урахуванням зносу у розмірі 24 610,64 гривень і була узгоджена до виплати між АТ «ПРОСТО-страхування» та АТ «АХА страхування» 18.11.2013 року.

Законами не встановлено порядку визначення розміру страхового за договором добровільного страхування та відповідно не встановлено обов'язку визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу. Страхові компанії за договором добровільного страхування правомірно визначають розмір страхового відшкодування на умовах, встановлених у власних договорах добровільного страхування, правила яких встановлюються на власний розсуд сторін. Натомість, за договорами обов'язкового страхування умови та порядок виплати страхового відшкодування чітко регламентований відповідним нормативно-правовим актом, а саме Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апелянт звертає увагу суду на те, що розмір та порядок формування страхової виплати за договором добровільного страхування не має прямого впливу на розмір та порядок формування виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування, оскільки виплата страхового відшкодування за обов'язковими видами страхування чітко регламентована нормативно-правовими актами та має здійснюватись виключно на підставі відповідних норм чинного законодавства. Якщо виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування не вистачило для повного покриття фактичних збитків, то решта понесених витрат за договором добровільного страхування мають бути відшкодовані за рахунок особи, що заподіяла збиток.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.06.2016 року апеляційна скарга була прийнята до провадження, розгляд справи призначено в судовому засіданні.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вислухавши думку позивача та відповідача, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 20.07.2012 р. між ПАТ "СК "АХА Страхування" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №0222а/12к/мс.

Об'єктом страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем марки Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, зокрема на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

25.01.2013 р. о 20:00 год. на вул. Богатирській, 5 в м. Києві сталася ДТП за участі застрахованого автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_5

Скоєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №9148105.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_5 вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Оболонського районного суду міста Києва від 12.03.2013 р. у справі №756/1781/13-п, відповідно до якої ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення.

Відповідно до рахунку №СчТ0000424 від 13.02.2013 р., складеного ТОВ "Автоград", вартість відновлювального ремонту, завданого власникові автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при ДТП складає 30 327,83 грн.

25.01.2013 р. власник застрахованого транспортного засобу - автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

На підставі страхового акту №1.001.13.00864/VESKO5318 від 14.02.2013 р., позивач виконуючи свої зобов'язання за договором, перерахував на рахунок СТО суму страхового відшкодування у розмірі 29 877,83 грн., що підтверджується платіжним дорученням №10 334 від 15.02.2013 р.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до ПАТ "СК "АХА Страхування" перейшло в межах суми 29 877,83 грн. право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду №9148105 вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить ОСОБА_5 та знаходився під його керуванням.

Частинами першою та другою ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Hyundai Getz, реєстраційний номер НОМЕР_2, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу застрахована ПАТ "ПРОСТО-страхування" на підставі договору (полісу) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6530100.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Вказаним договором (поліс №АВ/6530100) передбачено, що франшиза за вказаним полісом становить 510,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 30 327,83 грн., а позивачем було виплачено потерпілій особі суму страхового відшкодування у розмірі 29 877,83 грн.

За змістом ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Аварійні комісари - особи, які займаються визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються актами чинного законодавства України. Страховик та страхувальник мають право залучити за свій рахунок аварійного комісара до розслідування обставин страхового випадку.

Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції від 18.09.2011 р.) виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Частиною 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є саме платіжне доручення.

Аналогічні висновки містяться в постановах Вищого господарського суду України від 14.05.2013 р. у справі № 5011-50/17049-2012, від 30.07.2013 р. у справі № 910/3655/13 та від 27.01.2014 р. у справі № 910/3023/13.

Із матеріалів справи вбачається, що автомобіль Mitsubishi Lancer, реєстраційний номер НОМЕР_1, - 2008 року випуску, тобто строк його експлуатації на момент настання ДТП не перевищував 7 років. Тому, з огляду на положення п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача суму страхового відшкодування, розмір якого визначено без врахування коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля.

Слід зазначити, що Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 15.04.2015 р. у справі №3-50гс15).

Абзацом 2 п. 12.1 ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору, ПАТ "СК "АХА Страхування" набуло права зворотної вимоги до ПАТ "ПРОСТО-страхування" у сумі страхового відшкодування в розмірі 29 877,83 грн. - у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.

На підставі угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог №18/11/2013 від 18.11.2013 р., було припинено грошове зобов'язання відповідача зі сплати страхового відшкодування у розмірі 24 610,64 грн.

За таких обставин, позовні вимоги ПАТ "СК "АХА Страхування" є правомірними та обґрунтованими, а тому задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Статтями 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі вищевикладеного, колегія приходить до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ "СК "АХА Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" про стягнення 4757,19 грн, підлягають задоволенню.

Стосовно доводів викладених в апеляційній скарзі, слід зазначити, що ч. 1 ст. 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом №АВ/6530100 розміри лімітів відповідальності та франшизи, а також зараховану частину страхового відшкодування, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача витрати в розмірі 4 757,19 грн. (29 877,83 грн. - 510,00 грн. франшизи - 24 610,64 грн. зарахованих коштів).

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду м. Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Просто-страхування" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016у справі № 910/4685/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 20.04.2016 у справі № 910/4685/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/4685/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Б.В. Отрюх

Ю.Б. Михальська