ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" серпня 2016 р.Справа № 916/3692/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Гладишевої Т.Я.,

суддів: Головея В.М., Савицького Я.Ф.

секретар судового засідання Максіміхіна Ю.В.

за участю представників сторін в судовому засіданні від 08.08.2016:

від позивача - Десятова Н.А., довіреність

від прокуратури - Малєєв О.М.

від відповідача - ОСОБА_3

від третьої особи - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Господарського суду Одеської області від 04.11.2015

по справі № 916/3692/15

за позовом: Прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області

до відповідача: Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державний заклад "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України

про зобов'язання повернути майно та стягнення 51716,40 грн.

У судовому засіданні 08.08.2016 згідно ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року заступник прокурора Одеської області (далі також - Прокурор) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області (далі також - позивач, Регіональне відділення, Фонд) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (далі також - відповідач, ФОП ОСОБА_3, Підприємець), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України (далі також - третя особа, ДП "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова", Санаторій), про зобов'язання Підприємця повернути за актом приймання-передачі орендоване майно за договором оренди від 19.06.2009, а саме нежитлові приміщення окремо розташованої одноповерхової будівлі (літ.У), загальною площею 221,9 кв.м, що розміщені за адресою: АДРЕСА_3, балансоутримувачу - ДП "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" вартістю 1704 тис.грн.; стягнення з відповідача до Державного бюджету України неустойки у зв'язку з несвоєчасним поверненням орендованого майна у розмірі 51716,40 грн.

У правове обґрунтування позову Прокурор послався на ст.ст. 549, 551, 611, 763, 785 ЦК України, ст. 17, ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.11.2015 у справі № 916/3692/15 (суддя Горячук Н.О.) позов задоволено частково: провадження у справі в частині зобов'язання ФОП ОСОБА_3 повернути за актом приймання-передачі вищевказане орендоване майно за договором оренди від 19.06.2009 припинено; стягнуто з відповідача 51716,40 грн. неустойки у зв`язку з несвоєчасним поверненням орендованого майна. Стягувачем за цим наказом є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області. Боржником за цим наказом є ФОП ОСОБА_3

Рішення суду щодо припинення провадження мотивовано тим, що станом на день подання Прокурором позову до суду відповідач повернув орендоване майно балансоутримувачу, про що свідчить акт приймання - передачі (повернення) майна від 01.09.2015. Щодо вимог Прокурора про стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна у сумі 51716,40 грн. суд зазначив, що ці вимоги обґрунтовані, підтверджені матеріалами справи, тому задоволені судом.

Не погодившись з рішенням суду, ФОП ОСОБА_3 звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю. При цьому скаржник послався на порушення судом норм матеріального права, недотримання норм процесуального права та неповне дослідження доказів у справі. Так, Підприємець зазначив, зокрема, що відповідачем не доведено використання об'єкту оренди не за цільовим використанням. Крім того, судом не встановлено, що орендна плата вносилась ФОП ОСОБА_3 до жовтня 2015 року включно.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 04.11.2015 - без змін.

У засіданнях суду апеляційної інстанції представники позивача, прокуратури та відповідача підтримали свої правові позиції щодо оскаржуваного судового рішення.

У абз. 3 п.п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом. Доказом такого повідомлення в разі неповернення ухвали підприємством зв'язку може бути й долучений до матеріалів справи та засвідчений самим судом витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" щодо відстеження пересилання поштових відправлень, який містить інформацію про отримання адресатом відповідного поштового відправлення, або засвідчена копія реєстру поштових відправлень суду.

Державний заклад "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судових засідань, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення з відмітками про вручення відповідних поштових відправлень, а також витяг з реєстру на відправку простої пошти Одеського апеляційного господарського суду від 04.08.2016, не з'явився, а отже, не скористався своїм процесуальним правом прийняти учать у засіданнях суду апеляційної інстанції.

Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, заслухавши представників сторін, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в процесі перегляду справи апеляційним господарським судом, що 19.06.2009 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (Орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (далі також -Договір), за умовами якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення окремо розташованої одноповерхової будівлі (літ.У) на території санаторію, загальною площею 221,9 кв.м, що розміщені за адресою: АДРЕСА_3, та перебувають на балансі Державного закладу "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України (Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ „Епос-13" на 22 грудня 2008 року і становить 1496450,00 гривень (п.1.1. договору).

Згідно п.1.2. Договору майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи (10,0 кв.м), розміщення пральні загального користування (29,4 кв.м), розміщення лазні загального користування (182,5 кв.м).

Як вбачається з п. 3.1 Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) та п. 19 Порядку проведення конкурсу на право оренди державного майна, який затверджено наказом Фонду державного майна України від 16.05.2007 № 768, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.06.2007 за № 604/13871 і становить без ПДВ за пропозицією Орендаря як єдиного заявника - 3260,00 грн.

Орендна плата за перший місяць оренди - червень 2009 визначається шляхом коригування орендної плати, яка зазначена у абзаці 1 цього пункту, на індекси інфляції квітня 2009, травня 2009 та червня 2009 включно.

У разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє Орендаря від обов'язку сплатити заборгованість за орендною платою у повному обсязі, якщо така виникла, ураховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу (п. 3.11 Договору).

Пунктами 5.1, 5.5 Договору передбачено, що Орендар зобов'язується використовувати орендоване майно відповідно до його мети використання (згідно п. 1.2) та умов цього Договору; забезпечити Орендодавцю і Балансоутримувачу доступ на об'єкт оренди з метою перевірки його стану і відповідності напряму використання за цільовим призначенням, визначеним цим Договором.

У пункті 5.10 Договору сторони узгодили, що у разі припинення або розірвання Договору Орендар зобов'язаний повернути Балансоутримувачу об'єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу та відшкодувати Балансоутримувачу збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об'єкту оренди з вини Орендаря.

У пункті 6.1 договору визначено, що Орендар має право використовувати майно згідно мети використання (п.1.2) та умов цього Договору.

За умовами п. 8.3 Договору Орендодавець та Балансоутримувач мають право здійснювати контроль за станом майна шляхом візуального обстеження зі складанням акта обстеження.

Відповідно до п.п. д) п. 9.4 Договору Орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди та (або) відшкодування збитків у разі, якщо Орендар змінив мету використання об'єкту оренди без дозволу Орендодавця та Балансоутримувача.

Цей Договір укладено строком на один рік з моменту підписання Договору оренди. У разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання Орендарем умов цього договору, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором та чинним законодавством, за умови відсутності заперечень органу, уповноваженого управляти об'єктом оренди, наданих Орендодавцю у встановлений законодавством термін. Чинність договору припиняється внаслідок, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено (п.п. 10.1, 10.4, 10.6 Договору).

На виконання умов зазначеного Договору оренди Орендодавцем було передано Орендарю обумовлене договором майно за актом приймання-передачі вищевказаного державного нерухомого майна від 19.06.2009.

У подальшому між сторонами було укладено декілька договорів про внесення змін до договору оренди від 19.06.2009.

Так, договором від 25.03.2010 пункт 1.2 Договору викладено в такій редакції: « 1.2. Майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи (10,0 кв.м), побутове обслуговування населення (211,9 кв.м), а також змінено п. 3.1 Договору щодо розміру орендної плати.

Договором від 14.05.2010 пункт 10.1 Договору доповнено реченням такого змісту: «…Продовжити термін дії цього договору до 31.05.2012 включно».

У договорі від 28.09.2011 пункт 1.2 Договору оренди викладено в такій редакції: « 1.2. Майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що не здійснює продаж товарів підакцизної групи (10,0 кв.м), розміщення оздоровчих закладів для дітей та молоді (211,9 кв.м).

Договором від 23.04.2012 пункт 10.1 Договору оренди доповнено реченням такого змісту: «…Продовжити термін дії цього договору до 30.05.2014 включно».

Договором від 24.07.2014 пункти 2.3 та 3.1 Договору оренди викладено в редакціях, згідно яких вартість об'єкту оренди станом на 31.03.2014 становить 1704000,00 грн., орендна плата без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2014 року становить 8251,02 грн. Також доповнено пункт 10.1 Договору реченням такого змісту: «…Продовжити термін дії цього договору до 30.05.2015 включно».

Як вбачається з акту обстеження нежитлових приміщень окремо розташованої одноповерхової будівлі (літ.У), площею 221,9 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_3, складеного представником третьої особи 04.12.2014, за результатами обстеження об'єкту оренди виявлено, що вищезазначені нежитлові приміщення на момент обстеження використовуються під міні-готель.

Листом № 210/01 від 05.12.2014 ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України повідомив Фонд в Одеській області про те, що відповідач використовує об'єкт оренди під розміщення готелю.

Регіональне відділення, у свою чергу, звернулось до відповідача з листом №18-05-06700 від 16.12.2014 щодо надання пояснень стосовно зміни мети використання об'єкту оренди без згоди Фонду, припинення використання вказаного об'єкту та його повернення Балансоутримувачу із здійсненням остаточного розрахунку з орендної плати.

У подальшому Фонд повторно звернувся до Підприємця з претензією (пропозицією) №18-05-02107 від 22.04.2015 про стягнення збитків та розірвання договору оренди, в якій просив надати до Регіонального відділення три підписаних та скріплених печаткою примірника акту приймання-передачі (повернення) майна та сплатити до Державного бюджету України збитки у сумі 120590,60 грн., нараховані з урахуванням фактичної мети використання орендованого майна - під розміщення готелю.

24.04.2015 відповідач звернувся до Фонду з листом про продовження строку дії договору на три роки.

У відповідь на вищезгаданий лист Орендодавця від 22.04.2015 №18-05-02107 ФОП ОСОБА_3 у листі від 22.05.2015 зазначила, що орендовані приміщення використовуються виключно за метою призначення, а саме для розміщення кафе, що не здійснює продаж підакцизної групи та для розміщення оздоровчих закладів для дітей та молоді. Також Підприємець зазначила, що передбачені Договором розрахунки виконуються своєчасно, заборгованість відсутня, жодних перевірок з боку державних контролюючих органів, які б визнали зміну мети використання орендованих приміщень, не здійснювалось.

08.06.2015 (лист №18-05-03021) Регіональне відділення повідомило відповідача про те, що строк дії договору закінчився 30.05.2015 та продовжений не буде, у зв'язку з чим Орендар зобов'язаний підписати та скріпити печаткою три примірники акту приймання-передачі (повернення) об'єкту оренди, повернути орендоване майно, сплатити заборгованість з орендної плати та сплатити збитки, пов'язані зі зміною мети використання об'єкту оренди без дозволу Орендодавця та Балансоутримувача. Відправлення даного листа Підприємцю підтверджується реєстром на відправку простої кореспонденції від 09.06.2015.

У зв'язку з невиконанням вказаних вимог Орендарем Прокурор звернувся до господарського суду з вищезгаданим позовом.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

В силу ч. 1 ст. 763 названого Кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ч. 1 ст. 764 ЦК України).

Частиною 2 статті 291 ГК України унормовано, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Приймаючи до уваги, що приміщення, яке виступає предметом Договору, належить до державної власності, до спірних правовідносин застосовуються також норми Закону України „Про оренду державного та комунального майна".

Частиною 1 статті 2 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін договору оренди не може бути меншим, ніж п'ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (ч. 2 ст. 26 Закону України „Про оренду державного та комунального майна").

При цьому, за положеннями ч. 1 ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

У п. 4.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року N 12 «Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна» роз'яснено, що зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець. Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення. Крім того, слід враховувати, що передбачені статтею 785 ЦК України наслідки пов'язані з моментом припинення договору оренди (найму). Підстави припинення даного виду договорів визначені в частині другій статті 291 ГК України, згідно з якою договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено (5.4. вказаної вище Постанови).

З аналізу вищенаведених положень чинного законодавства України слідує, що, якщо проти продовження договору оренди державного чи комунального майна мали місце заперечення орендодавця на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, договір оренди від 19.06.2009, враховуючи внесені вищезгаданим договором від 24.07.2014 зміни, діяв до 30.05.2015 включно.

Як вище згадувалось, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області, як орендодавець, неодноразово зверталось до Орендаря з листами про розірвання Договору оренди та вимогами про повернення орендованого майна на підставі п. 9.4 Договору. Зокрема, отримання відповідачем листа Фонду №18-05-02107 від 22.04.2015 підтверджується змістом листа-відповіді Підприємця від 22.05.2015, а відправлення листа Регіонального відділення №18-05-03021 від 08.06.2015 підтверджується реєстром на відправку простої кореспонденції від 09.06.2015. Отже, наведені листи, як повідомлення Орендаря про відсутність наміру Фонду продовжувати договірні відносини з ФОП ОСОБА_3 щодо оренди вказаного майна, є належними доказами заперечення Орендодавця як на дату закінчення строку Договору, так і протягом місяця після закінчення строку договору оренди.

Відтак, Договір оренди є припиненим з 30.05.2015, тому ФОП ОСОБА_3 згідно ст. 785 ЦК України, ч. 1 ст. 27 Закону України „Про оренду державного та комунального майна" та п. 5.10 Договору була зобов'язана повернути майно позивачу на умовах, що визначені у договорі оренди, а також сплатити неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення.

Як свідчить наявний в матеріалах справи акт приймання - передачі (повернення) майна від 01.09.2015, відповідач повернув орендоване майно Балансоутримувачу наступного дня після звернення Прокурора з даним позовом (згідно відтиску поштового штемпелю, позов подано 31.08.2106).

Відповідно до п.1-1 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі якщо, зокрема, відсутній предмет спору.

Відтак, місцевий господарський суд обґрунтовано припинив провадження за позовними вимогами Прокурора в частині зобов`язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 повернути за актом приймання-передачі орендоване майно за договором оренди від 19.06.2009, балансоутримувачу - ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України на підставі п.1-1 ст. 80 ГПК України.

Так само вірно господарський суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги Прокурора про стягнення з відповідача неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна в сумі 51716,40 грн. згідно ч. 2 ст. 785 ЦК України, так як з матеріалів справи вбачається, що строк дії договору закінчився 30.05.2015, а відповідач в порушення умов Договору повернув орендоване майно лише 01.09.2015 у зв'язку з чим позивачем з 01.06.2015 обґрунтовано нарахована неустойка за червень та липень 2015 року у розмірі 51716,40 грн.

Враховуючи викладене, позовні вимоги Прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській області підставно задоволені Господарським судом Одеської області частково, а саме в частині стягнення неустойки у зв`язку з несвоєчасним поверненням орендованого майна у розмірі 51716,40 грн. Провадження у справі в частині зобов'язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 повернути за актом приймання-передачі орендоване майно за договором оренди від 19.06.2009р., а саме: нежитлові приміщення окремо розташованої одноповерхової будівлі (літ. У), загальною площею 221,9 кв.м, що розміщені за адресою: АДРЕСА_3, балансоутримувачу - ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України правомірно припинено судом згідно п.1-1 ст.80 ГПК України.

Доводи скаржника стосовно відсутності повідомлення Підприємця про дату та час судового розгляду даної справи не приймаються судовою колегією до уваги з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 64 ГПК України передбачено, що суддя, прийнявши позовну заяву, не пізніше трьох днів з дня її надходження виносить і надсилає сторонам, прокурору, якщо він є заявником, ухвалу про порушення провадження у справі, в якій вказується про прийняття позовної заяви, призначення справи до розгляду в засіданні господарського суду, про час і місце його проведення, необхідні дії щодо підготовки справи до розгляду в засіданні. Ухвала про порушення провадження у справі надсилається зазначеним особам за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

У п.п. 3.9.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом статті 64 ГПК України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Згідно п.п. 3.9.2. названої постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1 підпункту 3.9 цього пункту постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, свідоцтва про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та її апеляційної скарги, місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1.

В матеріалах справи наявні докази надіслання судом відповідачу за належною адресою (АДРЕСА_1) ухвали місцевого господарського суду про порушення провадження у справі від 03.09.2015 (а.с. 63-65), однак відповідне поштове повідомлення повернуто до господарського суду підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, а також ухвали про продовження строку розгляду справи від 12.10.2015 (а.с. 81), відповідне поштове повідомлення свідчить про отримання вказаної ухвали ФОП ОСОБА_3 22.10.2015.

Відтак, доводи скаржника про неповідомлення про час і місце розгляду даної справи місцевим господарським судом спростовуються матеріалами даної справи, оскільки, відповідач був повідомлений про час та місце розгляду даної справи належним чином.

Посилання ОСОБА_3 на припинення своєї діяльності як фізичної особи-підприємця 27.10.2015, як на підставу для відмови в позові, про що нею було надіслано повідомлення місцевому господарському суду, не приймаються судовою колегією до уваги з огляду на наступне.

Згідно п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18 за наявності відомостей про припинення діяльності суб'єкта господарювання, який є стороною у справі, господарському суду слід враховувати таке. Відповідно до частини сьомої статті 59 Господарського кодексу України суб'єкт господарювання вважається ліквідованим з дня внесення до державного реєстру запису про припинення його діяльності. Отже, при вирішенні питання щодо припинення провадження у справі на підставі пункту 6 частини першої статті 80 ГПК господарський суд повинен перевірити відповідні відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. У справах про визнання недійсним акта, раніше виданого ліквідованим органом, господарський суд вправі замінити його іншим органом, на який покладено видання відповідних актів.

Громадянин, який мав статус суб'єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив такий статус, не може бути стороною в судовому процесі у господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі в такому процесі. Однак у разі коли відповідна зміна статусу відбулася після порушення провадження у справі, вона не тягне за собою наслідків у вигляді зміни підвідомчості такої справи і, відповідно, - припинення провадження у ній, оскільки на час порушення господарським судом такого провадження її розгляд належав до юрисдикції цього суду; наведене стосується й випадку подання відповідним громадянином, що був відповідачем у справі, зустрічного позову в тій же справі. У будь-якому разі у суду немає й правових підстав для застосування при цьому положень статті 25 ГПК та залучення до участі у справі як правонаступника фізичної особи - підприємця тієї ж таки фізичної особи, оскільки правонаступництво передбачає перехід прав та обов'язків від одного суб'єкта до іншого, а не зміну правового статусу однієї й тієї ж самої особи. У разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

Отже, факт втрати ОСОБА_3 статусу суб'єкта підприємницької діяльності 27.10.2015, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 05.08.2016, не є підставою для припинення провадження у даній справі, оскільки на час порушення господарським судом цього провадження - 03.09.2015 розгляд даної справи належав до юрисдикції господарського суду.

Твердження про відсутність у позивача доказів, що підтверджують використання орендованого майна не за призначенням, спростовується наявним в матеріалах справи актом обстеження нежитлових приміщень окремо розташованої одноповерхової будівлі (літ.У), площею 221,9 кв.м, розташованих за адресою: АДРЕСА_3, складеного представником третьої особи 04.12.2014. За результатами обстеження об'єкту оренди було виявлено, що вищезазначені нежитлові приміщення на момент обстеження використовувались під міні-готель. Будь-яких доказів на підтвердження факту використання вказаних приміщень за призначенням скаржником не надано.

Доводи скаржника стосовно проведення реконструкційних робіт, робіт з поліпшення та покращення об'єкту оренди не розглядаються судовою колегією, оскільки дані обставини не входять до предмету спору у даній справі.

Щодо зауважень ОСОБА_3 стосовно неприйняття до уваги судом факту внесення нею орендної плати до жовтня 2015 включно, колегія суддів зазначає наступне.

На вимогу суду апеляційної інстанції (ухвала від 03.08.2016) позивачем надано довідку щодо розрахунків з орендної плати та неустойки за договором оренди нерухомого майна від 19.06.2009, що був укладений з ФОП ОСОБА_3, а також звіт про стан надходження коштів до бюджету з 12.02.2015 по 12.10.2015, з якого вбачається, що відповідачем за червень, липень та серпень 2015 року було сплачено лише орендну плату в загальній сумі 18895,35 грн.

Таким чином, вищеперелічені доводи ОСОБА_3, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, їх відповідність положенням чинного законодавства України та обставинам справи.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 04.11.2015 по справі № 916/3692/15 слід змінити, враховуючи наступне.

Як вище згадувалось, згідно абз. 4 п. 4.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року № 18 у разі задоволення позову до фізичної особи, яка в процесі розгляду справи втратила статус суб'єкта підприємницької діяльності, резолютивна частина відповідного судового рішення, крім відомостей, передбачених частинами другою - сьомою статті 84 ГПК України, повинна містити дані, визначені в пункті 2 частини другої статті 54 цього Кодексу для фізичної особи (без зазначення її колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності).

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції змінює рішення Господарського суду Одеської області від 04.11.2015 по справі № 916/3692/15 з викладенням резолютивної частини без зазначення колишнього статусу суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 ГПК України, судова колегія, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 04.11.2015 по справі № 916/3692/15 змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Провадження у справі в частині зобов'язання ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) повернути за актом приймання-передачі орендоване майно за договором оренди від 19.06.2009, а саме: нежитлові приміщення окремо розташованої одноповерхової будівлі (літ. У), загальною площею 221,9 кв.м, що розміщені за адресою: АДРЕСА_3, балансоутримувачу - ДЗ "Спеціалізований (спеціальний) клінічний санаторій ім. В.П. Чкалова" Міністерства охорони здоров`я України (65084, м. Одеса, Французький бульвар, 85, ) - припинити.

3. Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до державного бюджету України (отримувач: УК у м. Одесі/Приморський район/22080200, банк отримувача: ГУДКСУ в Одеській області, р/р 0008, МФО 828011, ) 51716/п'ятдесят одна тисяча сімсот шістнадцять/грн. 40 коп. неустойки у зв`язку з несвоєчасним поверненням орендованого майна.

Стягувачем за цим наказом є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області (65012, м. Одеса, вул. В. Арнаутська, 15, ).

Боржником за цим наказом є ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)

4. Стягнути з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) до державного бюджету України (р/р 3008, одержувач УК у м. Одесі/Приморський район, , банк одержувача ГУДКС України в Одеській області, МФО 828011, код бюджетної класифікації 22030001, код ЄДРПОУ господарського суду Одеської області 03499997) 2436/дві тисячі чотириста тридцять шість/грн. судового збору».

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 11.08.2016.

Головуючий суддя: Т.Я. Гладишева

Суддя: В.М. Головей

Суддя: Я.Ф. Савицький