УХВАЛА

про повернення позовної заяви

10.08.2016Справа № 910/14589/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С., розглянувши

позовну заяву Комунального підприємства «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності», м. Черкаси

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентека», м. Київ

про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості в сумі 362 068,64 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності», 09 серпня2016 року звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 420 від 05.08.2016 року до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентека», про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості в сумі 362 068,64 грн.

Подана Комунальним підприємством «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності» позовна заява № 420 від 05.08.2016 року про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості в сумі 362 068,64 грн., не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються, зокрема, документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Положеннями ст.ст.1, 2 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат. Платниками судового збору є громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду.

Статтею 4 вказаного Закону України встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як визначено нормами Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір встановлюється у розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати (206 700,00 грн.), за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - в розмірі 1 мінімальної заробітної плати.

Так, розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2016 року становить 1378,00 грн.

За змістом п. 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року N 7, якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

З тексту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з немайновою вимогою про дострокове розірвання договору та майновою вимогою - про стягнення заборгованості в сумі 362 068,64 грн.

В якості доказів сплати судового збору позивачем до позовної заяви додано квитанцію № 47 від 24.02.2016 року на суму 1378,00 грн., квитанцію № 69 від 18.01.2016 року на суму 1378,00 грн., квитанцію № 66 від 18.01.2016 року на суму 2570,89 грн. та платіжне доручення № 939 від 05.08.2016 року на суму 1482,14 грн., загальна сума яких становить 6809,03 грн.

Так, суд звертає увагу, що платником судового збору за квитанціями №№ 47 від 24.02.2016 року на суму 1378,00 грн., 69 від 18.01.2016 року на суму 1378,00 грн., 66 від 18.01.2016 року на суму 2570,89 грн., загальна сума яких становить 5326,89 грн. вказано: КП «Річковий вокзал» через ОСОБА_1, в той час, як позивачем за даним позовом є Комунальне підприємство «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності», у зв'язку з чим квитанції №№ 47 від 24.02.2016 року на суму 1378,00 грн., 69 від 18.01.2016 року на суму 1378,00 грн., 66 від 18.01.2016 року на суму 2570,89 грн., загальна сума яких становить 5326,89 грн. не можуть вважатись належними доказами сплати судового збору за подання відповідної заяви.

Отже, позивачем сплачено судовий збір в розмірі 1482,14 грн., тобто в меншому розмірі, ніж визначено чинним законодавством, оскільки позивач повинен при поданні до суду позову сплатити судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову за майнову вимогу, що становить 5431,03 грн. (362 068,64 грн. *1,5%), та 1378,00 грн. за немайнову вимогу. Отже, загальна сума судового збору, що підлягала сплаті, становить 6809,03 грн.

Крім того, пунктом 3.1 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004р. №22 визначено, що платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Додатками 2, 8 зазначеної інструкції визначено, що для заповнення реквізиту №40 платіжного доручення (М.П.) ставиться відбиток печатки платника, зразок якої заявлений банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки, для - реквізиту №41 (підписи платника) ставляться підписи (підпис) відповідальних осіб платника, які повноважені розпоряджатися рахунком і зразки підписів яких заявлені банку платника в картці зі зразками підписів та відбитка печатки, для - реквізиту №51 (дата виконання) зазначаються число, місяць та рік списання коштів з рахунку платника цифрами у форматі ДД/ММ/РРРР або число зазначається цифрами ДД, місяць - словами, рік - цифрами РРРР, які засвідчуються підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку.

Натомість, як встановлено судом, на доданому до позовної заяви платіжному дорученні № 939 від 05.08.2016 року на суму 1482,14 грн. відсутній підпис відповідальної особи платника, печатка товариства, тобто вказані реквізити не заповнені, як того вимагає вищезазначена Інструкція.

З огляду на викладене, квитанції №№ 47 від 24.02.2016 року на суму 1378,00 грн., 69 від 18.01.2016 року на суму 1378,00 грн., 66 від 18.01.2016 року на суму 2570,89 грн., загальна сума яких становить 5326,89 грн. та платіжне доручення № 939 від 05.08.2016 року на суму 1482,14 грн. не можуть вважатись належними доказами сплати судового збору за подання відповідної заяви, що є підставою для застосування наслідків, передбачених п. 4 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України, де зазначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі, як зазначено у п. 4 ч. 1 ст.63 Господарського процесуального кодексу України.

Також суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. В пункті 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Виходячи з аналізу вимог ч.1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обов'язок позивача, прокурора направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів не залежить від того чи є у наявності у відповідача дані документи.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п.п.2, 4 ч.3 ст.129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст.ст.4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

В якості доказу направлення Товариству з обмеженою відповідальністю «Ентека» копії позовної заяви з доданими до неї документами, позивачем до позовної заяви додано фіскальний чек від 05.08.2016 року та опис вкладення до цінного листа від 05.08.2016 року.

З доданого до позовної заяви опису вкладення до цінного листа від 05.08.2016 року вбачається, що на адресу відповідача було направлено позовну заяву, в той час, як позивач звернувся до суду з позовною заявою № 420 від 05.08.2016 року, що позбавляє суд можливості достеменно встановити факт направлення відповідачу саме поданої до суду позовної заяви № 420 від 05.08.2016 року, а не іншої копії позовної заяви, ніж поданої до суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що зазначені обставини є суттєвими, оскільки нормами ст. 59 Господарського процесуального кодексу України передбачено право відповідача після одержання ухвали про порушення провадження у справі надіслати суду відзив на позовну заяву, проте у даному випадку відповідач позбавляється можливості підготувати обґрунтовані заперечення на позовну заяву з урахуванням усіх обставин, на які посилається позивач та поданих ним доказів.

Як вбачається з п.3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК.

Також суд зазначає, що відповідно до правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної, зокрема, у постанові від 04.12.2012 у справі № 5/5005/7237/2012, виконання позивачем вимог процесуального законодавства, які він зобов'язаний вчиняти до подання позову, не може здійснюватися після порушення провадження у справі.

Отже, суд позбавлений права прийняти позовну заяву до розгляду, а потім зобов'язувати позивача усувати вказані недоліки.

Отже, позовна заява з доданими до неї документами не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню заявнику без розгляду для усунення допущених порушень.

Одночасно, суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ч. 3 ст. 63 вказаного Кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Відповідно до вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, якщо господарський спір не вирішується по суті (відкладення розгляду справи, зупинення, припинення провадження у справі, залишення позову без розгляду тощо), господарський суд виносить ухвалу.

Враховуючи викладене, керуючись, ст.ст., 38, 44, 57, п.п. 4, 6 ч. 1 ст.63, ст.ст. 65, 86 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву № 420 від 05.08.2016 року Комунального підприємства «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентека» про дострокове розірвання договору та стягнення заборгованості в сумі 362 068,64 грн. з доданими до неї документами повернути заявнику без розгляду.

Роз'яснити Комунальному підприємству «Управління по експлуатації Будинку рад і об'єктів обласної комунальної власності», що повернення позовної заяви без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Ухвалу може бути оскаржено в порядку, передбаченому ст. 106 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.С. Комарова