РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016Справа №910/12120/16

За позовом ОСОБА_1

до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" 2) Приватного підприємства "ВАШ КОНСУЛЬТАНТ" 3)ОСОБА_2

про визнання договорів недійсними,

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3- за дов.

від відповідача 1: Білошицька Я.М. - за дов.;

Від відповідача 2: Нечаєв А.Ю. - директор;

від відповідача 3: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до 1)Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія" 2) Приватного підприємства "ВАШ КОНСУЛЬТАНТ" 3)ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договори № 45_1 від 21.08.14р. та № 45_2 від 21.08.14р. не відповідають вимогам чинного законодавства та мають бути визнані судом недійсним, оскільки на момент укладення спірних договорів учасниками Приватного підприємства «Ваш Консультант» з часткою кожного в уставному капіталі 50 % були ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Останній також відповідно до наказу від 28 липня 2008 року був директором Приватного підприємства «Ваш Консультант». При цьому, рішення щодо підписання вказаних вище Договорів відступлення права вимоги було прийнято директором ПП «Ваш Консультант» ОСОБА_2 з перевищенням повноважень, наданих йому статутом ПП «Ваш Консультант» та чинним законодавством. Позивач вважає, що відповідно до Статуту ПП «Ваш Консультант», для укладення оспорюваних Договорів від імені ПП «Ваш Консультант», необхідно було рішення Зборів Засновників про укладання цих договорів, оформлене протоколом за підписом обраних Голови та секретаря (або усіх Засновників), та скріплені печаткою Підприємства.

Ухвалою від 05.07.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 26.07.2016 р.

26.07.16р. через відділ діловодства чуду відповідач 2 подав додаткові матеріали на виконання вимог ухвали суду та відзив на позовну заяву в якому проти задоволення позову не заперечує.

Представник відповідача 3 в судове засідання 26.07.16 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача 3 про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 26.07.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПП «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ» (надалі - Відповідач 2), в особі директора ОСОБА_2 (надалі - Відповідач 3), та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (надалі - Відповідач 1) було укладено Договір про відступлення права вимоги № 45_1 від 21.08.2014 р» та Договір про відступлення права вимоги № 45_2 від 21.08.2014 р. (надалі - Договори відступлення), за якими Відповідач 1 (Первісний кредитор) відступив (передав) належне йому право вимоги Відповідачу 2 (Новий кредитор) за Договором про відкриття кредитної лінії № 243-В/06 від 08.12.2006 р. та Кредитним договором № 247-В/06 від 08.12.2006 р.

Учасниками Приватного підприємства «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ» з часткою кожного в уставному капіталі 50 % (п'ятдесят відсотків) були ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Останній також відповідно до наказу від 28 липня 2008 року був директором Приватного підприємства «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ».

Згідно ч. 1 ст, 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 3 ст. 92 Цивільного кодексу визначено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Відповідно до п. 7.2. Статуту ПП «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ» (надалі - Статут Підприємства) затвердженого Протоколом Засновників Зборів № 1 від 31.05.2007 р., вищим органом Підприємства є Збори Засновників.

Пунктом 7.10 Статутом Підприємства визначено, що Директор самостійно вирішує всі питання діяльності Підприємства, крім тих, котрі відносяться до виняткової компетенції Зборів Засновників.

Частиною 3 пункту 7.11. Статутом Підприємства передбачено право директора укладати, в межах своєї компетенції договори, угоди і юридичні акти, видавати доручення, відкривати в банках поточні й інші рахунки.

Відповідно до п. 7,9. Статуту, Рішення Зборів Засновників оформлюється протоколами, за підписом обраних Голови та секретаря (або усіх Засновників), та скріплені печаткою Підприємства.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 Закону України «Про господарські товариства» дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

Відповідно до Статуту ПП «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ» директор керує справами в межах повноважень наданих Статутом.

Таким чином, відповідно до Статуту ПП «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ», для укладення оспорюваних Договорів від імені ПП «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ», необхідно було рішення Зборів Засновників про укладання цих договорів, оформлене протоколом за підписом обраних Голови та секретаря (або усіх Засновників), та скріплені печаткою Підприємства.

З огляду на наведене, можна зробити висновок, що директор ПП «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ» ОСОБА_2 не мав права укладати з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» жоден із вищезазначених договорів без окремого рішення Загальних зборів учасників ПП «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ».

Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, ст.ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої ст. 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, загальними вимогами, додержання яких є необхідним для чинності правочину: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч, 1 та ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з п. 2.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними», Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057 1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 7 1 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності", частини третьої статті 67 Закону України "Про запобігання корупції" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Пунктом 2.5.1. Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 29 травня 2013 року № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» передбачено, що слід мати на увазі, що визнання правочину (господарського договору) недійсним господарським судом є наслідком його вчинення з порушенням закону, а не заходом відповідальності сторін. Тому для такого визнання, як правило, не має значення, чи усвідомлювали (або повинні були усвідомлювати) сторони протиправність своєї поведінки під час вчинення правочину; винятки з цього правила можливі, якщо вони випливають із закону.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

В порядку, передбаченому ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним договорів № 45_1 від 21.08.14р. та № 45_2 від 21.08.14р., нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України сплачений позивачем судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 43, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсними - Договір про відступлення права вимоги № 45_1 від 21.08.2014 р., укладений між Приватним підприємством «Ваш консультант» та Товаристом з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Визнати недійсними - Договір про відступлення права вимоги №45_2 від 21.08.2014 р., укладений між Приватним підприємством «Ваш консультант» та Товаристом з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, будинок 8; Код ), Приватного підприємства «ВАШ КОНСУЛЬТАНТ» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Святоюрівська, 20; ідентифікаційний код: 35174240), ОСОБА_2 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2) 2 756 (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.08.16 р.

Суддя І.О. Домнічева