РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.08.2016Справа № 910/7579/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інформаційний центр "Сігма"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Гриф Девелопмент Інвестмент"

2. Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2

про визнання недійсними договорів та скасування запису, -

Головуючий суддя Морозов С.М.,

судді Підченко Ю.О.,

Трофименко Т.Ю.

За участю представників учасників судового процесу:

від позивача: Михаленко Л.С. (представник за довіреністю від 12.04.2016р.);

від відповідача-1: не з'явились;

від відповідача-2: не з'явились;

від третьої особи: ОСОБА_2

В судовому засіданні приймала участь представник ПАТ «Укрінком» Єлманова В.А. (за довіреністю від 22.07.2016р.).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційний центр «Сігма» звернулось до суду з позовною заявою про визнання недійсними договорів, укладених з Товариством з обмеженою відповідальністю «Гриф Девелопмент Інвестмент» та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк», а саме: Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.05.2015р., Договір застави майнових прав від 21.05.2015р., Договір про задоволення вимог заставодержателя від 25.05.2015р., а також з вимогою про скасування запису №9785750 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену 25.05.2015р. державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на майновий комплекс загальною площею 4447,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювані договори укладені Генеральним директором відповідача-1 з перевищенням повноважень, та всупереч нормам чинного законодавства України, зокрема Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.05.2015р. не відповідає вимогам ст. ст. 12, 33, 35, 36 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 589 Цивільного кодексу України, Договір застави майнових прав від 21.05.2015р. - ст. 577 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про заставу», ст. ст. 3, 5, 16, 18 Закону України «Про іпотеку», а Договір про задоволення вимог заставодержателя від 25.05.2015р. - ст. 25 Закону України «Про заставу».

Відповідачем-1 надано до матеріалів справи письмові пояснення відповідно до яких він зазначає, що колишнім директором відповідача-1 новому керівництву не були передані у встановленому порядку документи, що стосуються діяльності Товариства, тому додаткових документів щодо оспорюваних договорів на Товаристві виявлено не було, а тому відповідач-1 надати не може. При цьому, у відзиві відповідачем-1 зазначено, що вказаними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «Гриф Девелопмент Інвестмент» було завдано значної шкоди, оскільки відбулося відчуження фактично всіх основних засобів Товариства, що призводить до погіршення його платоспроможності. За таких обставин відповідач-1 просить розглядати справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідач-2 надав до матеріалів справи відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує повністю, посилаючись на те, що: позивачем не доведено порушення своїх прав; Генеральний директор відповідача-1 мав всі повноваження для укладення спірних договорів, а відповідач-2 не був і не міг бути обізнаний про факти перевищення ним таких повноважень; твердження позивача про невідповідність Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.05.2015р. вимогам ст. ст. 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку» та ст. 589 ЦК України є безпідставними, оскільки сторони керувалися статтями 36,37 Закону України «Про іпотеку»; Договір застави майнових прав, що укладається відповідно до розділу V Закону України «Про заставу» має бути укладений в письмовій формі без здійснення його нотаріального посвідчення, оскільки закон цього не вимагає; на підставі ст. 23 Закону України «Про заставу» та п. 6.3 Договору про заставу майнових прав відповідач-1 відступив відповідачу-2 майнові права на все збудоване після капітального ремонту та реконструкції майнового комплексу майно, при цьому в момент укладення Договору про задоволення вимог заставодержателя від 25.05.2015р. жодного порушення діючого законодавства України допущено не було, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині теж.

Третя особа - ОСОБА_2 надав до матеріалів справи свої пояснення, в яких позовні вимоги підтримав повністю. При цьому, в цих поясненнях зазначено про те, що загальні збори учасників відповідача-1, якими була надана згода на укладення спірних договорів, були неправомочними і прийняті на них рішення про надання згоди на відчуження майна і майнових прав Відповідача-1 - незаконними. Крім того, третя особа повністю погодився із висловленими в позовній заяві обґрунтуваннями щодо невідповідності спірних договорів вимогам законодавства, та просив визнати їх недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі, розгляд призначено на 12.05.2016р. Крім того, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2016р. розгляд справи відкладено до 24.05.2016р.

Відповідачем-2 через канцелярію Господарського суду м. Києва 12.05.2016р. було подане клопотання про залучення у справу в якості третьої особи на стороні відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

23.05.2016р. відповідачем-2 через канцелярію Господарського суду м. Києва було подане клопотання про фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, яке задоволено судом. В подальшому розгляд справи фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Крім того, 24.05.2016р. відповідачем-2 через канцелярію Господарського суду м. Києва була подана заява про відвід судді Господарського суду м. Києва Морозова С.М. у справі № 910/7579/16, а також клопотання про колегіальний розгляд справи.

24.05.2016р. відповідачем-1 через канцелярію Господарського суду м. Києва подано відзив на позов, а третьою особою - пояснення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про відвід судді Морозова С.М. від розгляду справи №910/7579/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2016р. призначено колегіальний розгляд справи №910/7579/16 у складі трьох суддів, а справу №910/7579/16 передано уповноваженій особі для формування колегії суддів для розгляду даної справи з використанням автоматизованої системи документообігу суду.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 25.05.2016р. справа №910/7579/16 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Морозов С.М., судді Підченко Ю.О., Трофименко Т.Ю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.2016р. прийнято справу №910/7579/16 до свого провадження визначеною колегією суддів та призначено розгляд справи на 14.06.2016р.

14.06.2016р. відповідачем-2 через канцелярію Господарського суду м. Києва була подана заява про відвід судді Господарського суду м. Києва Морозова С.М. - головуючого у колегії та доповідача у справі № 910/7579/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» про відвід судді Морозова С.М. від розгляду справи №910/7579/16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016р. розгляд справи відкладено до 05.07.2016р.

05.07.2016р. позивачем через канцелярію Господарського суду м. Києва подано клопотання, згідно якого позивач просив врахувати, що під час підготовки позовної заяви ним були допущені технічні описки щодо зазначення певних дат, та надав відповідні пояснення щодо цих обставин.

05.07.2016р. відповідачем-2 через канцелярію Господарського суду м. Києва було подано відзив на позов та клопотання про витребування доказів у справі.

В судовому засіданні 05.07.2016р. судом було розглянуто наявне в матеріалах справи клопотання відповідача-2 про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-2 Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та відмовлено в його задоволенні з підстав, зазначених в ухвалі від 05.07.2016р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2016р. розгляд справи відкладено до 25.07.2016р., а також задоволено клопотання про витребування доказів та витребувано додаткові докази у справі. Крім того, направлено запит до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Задніпряного О.М. про надання інформації по справі.

25.07.2016р. через канцелярію Господарського суду м. Києва до справи надійшло клопотання Публічного акціонерного товариства «Укрінком» про відкладення розгляду справи та ознайомлення з матеріалами справи № 910/7579/16, в якому повідомлялося про зміну найменування, місцезнаходження та керівних органів ПАТ «Український інноваційний банк».

Судове засідання 25.07.2016р. не відбулося у зв'язку з перебуванням судді Підченка Ю.О. на лікарняному.

Ухвалою від 28.07.2016р. у зв'язку із виходом судді Підченко Ю.О. з лікарняного, розгляд справи призначено на 03.08.2016р.

В судове засідання 03.08.2016р. представники відповідача-1 та відповідача-2 не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

03.08.2016р. через канцелярію Господарського суду м. Києва позивачем було подане заперечення на відзив.

Також 03.08.2016р. через канцелярію Господарського суду м. Києва Публічним акціонерним товариством «Укрінком» було подане клопотання про заміну відповідача-2 правонаступником, відкладення розгляду справи та ознайомлення із матеріалами справи № 910/7579/16.

В судовому засіданні 03.08.2016р. судом було розглянуто вказане клопотання та відмовлено в його задоволенні з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 25 Господарського процесуального кодексу України (надалі також - ГПК України) у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов'язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, господарський суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

В клопотанні про заміну відповідача-2 правонаступником від 03.08.2016р. представник ПАТ «Укрінком» посилається на той факт, що до 13.07.2016р. відповідачем-2 керувала Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію, а з 13.07.2016р. позачерговими загальними зборами акціонерів відповідача-2 було вирішено питання щодо продовження власної діяльності - змінено назву, місцезнаходження, призначений новий виконавчий орган - на теперішній час відповідач-2 має назву ПАТ «Укрінком», його місцезнаходження - 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд. 3-А, керівником та підписантом відповідача-2 є голова правління Ільюченко А.М. При цьому в підтвердження вказаних обставин заявник ПАТ «Укрінком» на дані витягу зі Статуту, Положення про Правління та Виписки від 13.07.2016р. та Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на 22.07.2016р., які міститься в матеріалах справи.

Згідно із ст. 4 ГПК України господарський суд вирішує господарські спори на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі.

Згідно ж із ч.2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи. Згідно із п. 2 ч. 1 цієї статті витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це документ у паперовій або електронній формі, що сформований програмним забезпеченням Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за зазначеним заявником критерієм пошуку та містить відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, які є актуальними на дату та час формування витягу або на дату та час, визначені у запиті, або інформацію про відсутність таких відомостей у цьому реєстрі.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Під час вирішення клопотання про заміну відповідача-2 правонаступником господарський суд м. Києва виходить з наступного.

Дійсно, станом на час вирішення цього клопотання з інформації, внесеної до Єдиного державного реєстру щодо юридичної особи з ідентифікаційним кодом 05839888 (який відповідає коду відповідача-2) слідує, що назва такої юридичної особи - Публічне акціонерне товариство «Укрінком», його місцезнаходження - 93404, Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд. 3-А, керівником та підписантом є голова правління Ільюченко А.М.

При цьому, як слідує з матеріалів справи і змісту позовної заяви, позов у цій справі подавався до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (). Правовідносини між сторонами, які стали підставою позовних вимог у цій справі, характеризуються також наявністю у відповідача-2 спеціальної правосуб'єктності, пов'язаної із наявністю у нього (станом на час укладення оспорюваних договорів) банківської ліцензії.

Як відомо, на підставі постанови Правління Національного банку України від 24 грудня 2015 р. № 934 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 24 грудня 2015 р. № 239 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку». Згідно з даним рішенням у Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» було запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Укрінбанк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білій Ірині Володимирівні строком на три місяці з 25 грудня 2015 р. до 24 березня 2016 р. включно.

В подальшому відповідно до постанови Правління НБУ від 22 березня 2016 р. № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства товариства «Укрінбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 22 березня 2016 р. № 385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» з 23 березня 2016 року до 22 березня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Укрінбанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Білу Ірину Володимирівну на два роки з 23 березня 2016 року до 22 березня 2018 року включно.

Виходячи з вищезазначеного, в господарській справі № 910/7579/16 в якості уповноважених представників відповідача-2 приймали участь особи, які діяли на підставі довіреностей, виданих Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «УкрІнБанк» Білою І.В.

15.07.2016р. на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (сайт - www.fg.gov.ua, розділ - «Виведення банків з ринку» / «ПАТ «Укрінбанк», Прес-реліз від 17.07.2016р.) була опублікована інформація про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав заяви до Генеральної прокуратури та Служби безпеки України про вчинення кримінального правопорушення. Як зазначено в оголошенні, «підставою для цього стало виявлення кричущого факту: 13 липня до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДР) внесено зміни, якими юридичну особу ПАТ «Укрінбанк» не тільки перереєстровано на нового керівника та за новою юрадресою, а навіть - перейменовано. Так, згідно витягу з ЄДР, 13 липня приватним нотаріусом було внесено зміни до відомостей про юридичну особу ПАТ «Укрінбанк»: змінено повне та скорочене найменування, місцезнаходження і відомостей про керівника юридичної особи. Відтак, новою назвою банку є ПАТ «Укрінбанк», а адресою місцезнаходження - Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Сметаніна, буд 3-А. Головою ж правління юрособи від 13 липня 2016 року значиться Алла Миколаївна Ільюченко. Кінцевим бенефіціарним власником є ОСОБА_11, у минулому - голова Спостережної Ради, один із акціонерів ПАТ «Укрінбанк». Відтак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб закликав вкладників та кредиторів ПАТ «Укрінбанк» бути пильними та повідомляти про усі протиправні дії до правоохоронних органів.»

Також, в повідомленні від 20.07.2016р. «Щодо ситуації, що склалася навколо ПАТ «Укрінбанк»» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб зазначається про наступне.

«Окружний адміністративний суд м. Києва, розглянувши справу №826/5325/16, за позовом одного з міноритарних акціонерів банку, прийняв рішення від 29 квітня 2016 року, яким фактично відмінив запроваджену в ПАТ «УКРІНБАНК» процедуру ліквідації….

… 13 липня 2016 року Київський апеляційний адміністративний суд приймає Ухвалу, якою рішення суду Окружного адміністративного суду залишається без змін, а запроваджена у ПАТ «Укрінбанк» ліквідація фактично визнається незаконною. Зважаючи на обставини, що склалися, Виконавчою дирекцією Фонду з метою збереження активів банку та запобігання їх втрати, а також для захисту прав вкладників та кредиторів банку було прийнято рішення про подовження повноважень Уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» Ірини Білої до настання однієї з двох обставин:

- прийняття Вищим адміністративним судом України остаточного рішення у судовій справі №826/5325/16 або

- погодження Національним банком України нових керівників банку та повернення ліцензії на здійснення банківської діяльності ПАТ «Укрінбанк».

14 липня 2016 року Фонд гарантування подав касаційну скаргу на рішення апеляційного суду, вказуючи на некоректне застосування норм матеріального права, порушення процесуального закону та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.»

Таким чином, на сьогоднішній день склалася ситуація, за якої з одного боку, повноваження Уповноваженої особи Фонду на здійснення ліквідації ПАТ «Укрінбанк» І.В.Білої подовжені до прийняття Вищим адміністративним судом України остаточного рішення у судовій справі №826/5325/16 або погодження Національним банком України нових керівників банку та повернення ліцензії на здійснення банківської діяльності ПАТ «Укрінбанк», та з іншого боку - в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація про іншого керівника юридичної особи. При цьому наявна публічна і офіційна інформація про наявність спору між Фондом гарантування вкладів фізичних осіб і ПАТ «Укрінком» щодо факту внесення змін в установчі документи ПАТ «Укрінбанк» та зміни його керівника.

Зважаючи на вищевикладене, в зв'язку з наявністю офіційної інформації, що розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (а отже є публічною), в якій повідомляється про оскарження Фондом відповідних судових рішень та подання заяв про вчинення кримінального правопорушення у зв'язку із внесенням до ЄДРПОУ відомостей про зміну назви, місцезнаходження та керівників ПАТ «Укрінбанк», господарський суд критично ставиться до факту достовірності відомостей, зазначених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо відповідача-2, внесених 13.07.2016р. Тому здійснення процесуального правонаступництва на підставі таких відомостей на цьому етапі господарський суд вважає передчасним.

Крім того, в спірних правовідносинах відповідач-2 виступає в якості фінансової установи (банку), а представником ПАТ «Укрінком» не надано доказів того, що у ПАТ «Укрінком» є чинна банківська ліцензія, та не надано доказів надання Національним банком України письмової згоди на призначення його керівника у відповідності до вимог ст. 42 Закону України «Про банки та банківську діяльність». А згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ПАТ «Укрінком» основним видом його діяльності зазначено «Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна» (Код КВЕД 68.20).

За таких умов господарський суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ПАТ «Укрінком» про заміну відповідача-2 у справі № 910/7579/16 з ПАТ «Укрінбанк» та ПАТ «Укрінком».

Судом враховано, що відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що неявка представників відповідачів не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду справи, а також зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

В судовому засіданні 03 серпня 2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інформаційний центр «Сігма» (надалі також позивач), зареєстроване 12.07.2010р. Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією, є юридичною особою ().

Товариство з обмеженою відповідальністю «Гриф Девелопмент Інвестмент» (надалі також - відповідач-1), зареєстроване 07.04.2009 Голосіївською районною у місті Києві державною адміністрацією, є юридичною особою ().

Позивач є учасником ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент» із часткою 99% статутного капіталу відповідача, що підтверджується п.п. 2.1.1, 8.1 Статуту відповідача, зареєстрованого 13.05.2011 Голосіївською районною у м. Києві державною адміністрацією та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 20.04.2016р.

Громадянин України ОСОБА_2 (Третя особа) станом на час прийняття оспорюваних договорів був власником частки 100% Статутного капіталу ТОВ «Інформаційний Центр «Сігма» та кінцевим бенефіціарним власником засновника ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент», що підтверджується Статутом позивача та Витягом з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент» станом на 20.04.2016р.

27 грудня 2010 року між Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», правонаступником якого у відповідності до п.1.3 Статуту, зареєстрованого 22.06.2012 є Публічне акціонерне товариство «Український інноваційний банк» (надалі також - відповідач-2) було укладено Кредитний договір № 4727 (надалі - Кредитний договір), у відповідності до умов якого відповідач-2 надає відповідачу-1 кредит на умовах невідновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії в розмірі 15 000 000,00 грн. на термін до 25 грудня 2015 року включно.

Додатковою угодою №1 від 18.05.2011р. сторонами були внесені зміни до Кредитного договору, у відповідності до яких розмір кредиту складає 30 000 000,00 грн., граничним терміном повернення кредиту визначено 25 грудня 2015 року включно зі сплатою процентів в розмірі 25% річних від суми фактичної заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Кредитним договором між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено Іпотечний договір 27 грудня 2010р. (надалі - Іпотечний договір), згідно з п. 1.2 якого іпотекодавець (відповідач-1) з метою забезпеченняя виконанн зобов'язань за Кредитним договором №4727 від 27.12.2010р. передає в наступну іпотеку майновий комплекс, загальною площею 4447,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14 та належить іпотекодавцю на праві власності.

Згідно із п. 2.1 Іпотечного договору предметом іпотеки за цим договором є:

- майновий комплекс, загальною площею 4447,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14, який належить іпотекодавцю на підставі Договору купівлі-продажу майнового комплексу, посвідченого 28 квітня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богдановою В.М. за реєстровим № 638 з наступними змінами і доповненнями.

Опис предмета іпотеки:

- літера «В» - адмінкорпус, площею 195,00 кв. м.;

- літера Г - будівля дільниці поліруючих матеріалів, площею 622,30 кв. м.;

- літера Ж - склад готової продукції, площею 420,80 кв. м.;

- літера Р - матеріальний склад, площею 448,30 кв. м.;

- літера Т - склад ЛЗР, площею 185,00 кв. м.;

- літера А - будівля дільниці гуашевих фарб, площею 805,00 кв. м.;

- літера Б - будівля дільниці гуашевих фарб, площею 832,40 кв. м.;

- літера Л - їдальня "Вітерець", площею 76,50 кв. м.;

- літера Д - механічна майстерня, площею 84,60 кв. м.;

- літера С - павільйон «Левада», площею 160,80 кв. м.;

- літера М - павільйон «Левада», площею 170,10 кв. м.;

- арочна споруда,площею 447,00 кв. м.

Договором про внесення я змін і доповнень №1 до Іпотечного договору сторонами викладено в новій редакції п. 1.1 Іпотечного договору, згідно із якою у зв'язку з укладеннями Додаткової угоди №1 від 18.05.2011 до Кредитного договору, змінено розмір кредиту, який складає 30 000 000,00 грн.

Договором про внесення змін і доповнень №2 до Іпотечного договору сторонами викладено в новій редакції п. 1.2 та п. 2.2 Іпотечного договору, згідно із якими предметом іпотеки за цим договором є нерухоме майно:

- майновий комплекс, загальною площею 8477,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14, який належить іпотекодавцю на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 17.06.2011 року № 6/136. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано 21.07.2011 в КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» реєстраційним № 31753035.

Опис предмета іпотеки:

- літера А - нежитловий будинок, площею 858,40 кв. м.;

- літера Б - нежитловий будинок, площею 1447,6 кв. м.;

- літера В - нежитловий будинок, площею 341,8 кв. м.;

- літера Г - нежитловий будинок, площею 521,70 кв. м.;

- літера Д - нежитловий будинок, площею 83,9 кв. м.;

- літера Ж - нежитловий будинок, площею 598,6 кв. м.;

- літера З - нежитловий будинок, площею 976,5 кв. м.;

- літера Р - нежитловий будинок, площею 762,1 кв. м.;

- літера Х - нежитловий будинок, площею 174,7 кв. м.;

- літера Ш - нежитловий будинок, площею 665,9 кв. м.;

- літера Ф - нежитловий будинок, площею 211,9 кв. м.;

- літера Ч - нежитловий будинок, площею 533,8 кв. м.;

- літера Ц - нежитловий будинок, площею 1300,1 кв.м.

Вартість предмета іпотеки за згодою сторін становить - 57 488 683,00 грн. (п. 2.2).

Інші додаткові угоди, або Договори про внесення змін до Іпотечного договору, за якими б змінювався предмет іпотеки, його опис і вартість, в матеріалах справи відсутні.

25 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гриф девелопмент інвестмент» і Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» був укладений Договір про задоволення вимог Іпотекодержателя, який посвідчений 25.05.2015р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задніпряним О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 426 (надалі також - Договір-1, Договір про задоволення вимог іпотекодержателя).

У відповідності до п. 1 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя за цим договором іпотекодавець (відповідач-1) зобов'язався передати, а іпотекодержатель (відповідач-2), зобов'язався прийняти у власність за вартістю і на умовах, визначених цим договором, належні іпотекодавцю на праві приватної власності об'єкт нерухомості, а саме:

- майновий комплекс, загальною площею 4447,80 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14.

Згідно із п. 1.1 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя майновий комплекс, загальною площею 4447,8 кв.м. складається з наступних будівель і споруд:

- літера В - адмінкорпус, загальною площею 195,00 кв. м.;

- літера Г - будівля дільниці поліруючих матеріалів, площею 622,30 кв. м.;

- літера Ж - склад готової продукції, площею 420,80 кв. м.;

- літера Р - матеріальний склад, площею 448,30 кв. м.;

- літера Т - склад ЛЗР, площею 185,00 кв. м.;

- літера А - будівля дільниці гуашевих фарб, площею 805,00 кв. м.;

- літера Б - будівля дільниці гуашевих фарб, площею 832,40 кв. м.;

- літера Л - їдальня "Вітерець", площею 76,50 кв. м.;

- літера Д - механічна майстерня, площею 84,60 кв. м.;

- літера С - павільйон «Левада», площею 160,80 кв. м.;

- літера М - павільйон «Левада», площею 170,10 кв. м.;

- арочна споруда, площею 447,00 кв. м.

Є предметом іпотеки відповідно до Іпотечного договору за р. № 3611, посвідченого 27 грудня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О. та додаткових угод до нього, укладених між іпотекодавцем і іпотекодержателем.

Згідно із п. 1.1.3 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя об'єкт нерухомості передається у власність іпотекодержателя в рахунок часткового виконання ним, як Боржником, зобов'язань перед іпотекодержателем за Кредитним договором № 4727 від 27.12.2010р.

Цього ж дня, 25.05.2015р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задніпряним О.М., на підставі вказаного вище Договору про задоволення вимог Іпотекодержателя, було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 9785750 про реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на майновий комплекс загальною площею 4447,8 кв.м., розміщений за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14.

Також 21 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гриф девелопмент інвестмент» і Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» було укладено Договір застави майнових прав (надалі також - Договір застави майнових прав), за яким відповідач-1 в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 4727 від 27.12.2010р. та додаткових угод до нього передав відповідачу-2 в заставу майнові права на все збудоване після капітального ремонту та реконструкції майнового комплексу майно, загальною площею 4029,2 кв.м. (в т.ч. матеріали, конструкції, обладнання тощо, що буди використані в процесі будівельних робіт та все, що збудовано, реконструйовано в процесі виконаних будівельних робіт), відповідно до договору підряду від 07.12.2010р., укладеного між ТОВ «Гриф девелопмент інвестмент» та ТОВ «Камбей», що належить відповідачу-1 та розташоване за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, 14 та саме майно, вказане в договорі (п. 1.1, 1.2).

В подальшому 25 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гриф девелопмент інвестмент» і Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» було укладено Договір про задоволення вимог заставодержателя (надалі також - Договір про задоволення вимог заставодержателя), за яким відповідач-1 передав відповідачу-2 майнові права на все збудоване після капітального ремонту та реконструкції майнового комплексу майно, загальною площею 4029,2 кв.м. (в т.ч. матеріали, конструкції, обладнання тощо, що буди використані в процесі будівельних робіт та все, що збудовано, реконструйовано в процесі виконаних будівельних робіт), відповідно до договору підряду від 07.12.2010р., укладеного між ТОВ «Гриф девелопмент інвестмент» та ТОВ «Камбей», що належить відповідачу-1 та розташоване за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, 14 та саме майно, вказане в договорі (п. 1).

Так, у відповідності до п. 3 Договору про задоволення вимог заставодержателя у зв'язку невиконанням Заставодавцем своїх зобов'язань за Кредитним договором, сторони цього договору вирішили врегулювати свої відносини у позасудовий спосіб шляхом добровільної передачі Заставодержателю предмета застави у порядку передбаченому п. 6.3 Договору застави. А згідно п. 4 цього договору Заставодавець передає, а Заставодержатель приймає у власність належний Заставодавцю предмет застави, у порядку передбаченому п. 6.3 Договору застави.

У відповідності до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину, у відповідності до ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України визначаються загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, виходячи із вимог частини першої вказаної статті правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Спір між сторонами у цій справі виник на підставі того, що позивач вважає, що оспорювані договори не відповідають положенням чинного законодавства, зокрема ст. ст. 12, 33, 35, 36 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 589 Цивільного кодексу України, оскільки вказаними нормами визначено, що підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки є факт невиконання чи неналежного виконання забезпеченого зобов'язання, а спірні договори укладені до закінчення строку належного виконання такого зобов'язання. Також позивач зазначає про невідповідність Договору застави майнових прав і Договору про задоволення вимог заставодержателя нормам ст. 577 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про заставу», ст. ст. 3, 5, 16, 18 Закону України «Про іпотеку» щодо вимог про обов'язкове нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію договорів застави майнових прав на об'єкти незавершеного будівництва. Крім того, позивач посилається на невідповідність положенням ст.23 Закону України «Про заставу», оскільки звернення стягнення на заставлені майнові права вчинено у спосіб, не передбачений чинним законодавством.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (абз. 4 п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними").

Статтею 546 ЦК України визначаються такі види забезпечення виконання зобов'язання, як неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток.

У відповідності до ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

У відповідності до ст. 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

За правилом частини 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Таким чином, іпотека містить всі ознаки застави, однак має специфічний предмет - нерухоме майно. Тому за класифікацією по предмету, іпотека є підвидом такого засобу забезпечення як застава.

Згідно ст. 589 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою. Вказана норма кореспондується із змістом ст. 572 ЦК України, відповідно до якої заставодержатель може одержати задоволення за рахунок заставленого майна в разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки регулюється розділом V Закону України «Про іпотеку».

Стаття 36 Закону України «Про іпотеку» визначає можливість позасудового врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Так, вказаною нормою визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Так, статтею 12 вказаного закону додатково визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, статтями 572, 589 ЦК України та статтями 33, 12 Закону України «Про іпотеку» визначається загальні умови для застосування звернення стягнення на предмет застави (іпотеки), а саме у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання.

Форми ж звернення стягнення на предмет іпотеки визначаються частиною третьою ст. 33 Закону України «Про іпотеку» за якою звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (про який і йдеться в ст. 36 цього закону).

Таким чином, передумовою застосування процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, однією з форм якого є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, є невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання (ст. 589, 572 ЦК України та ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку»).

У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).А нормою ст. 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Як свідчать матеріали справи, умовами Кредитного договору № 4727 від 27.12.2010р. (а саме п. п. 3.1, 3.5.1 Кредитного договору) та п. 1.1 Іпотечного договору від 27.12.2010р. в редакції Договору про внесення змін та доповнень №1 від 18.05.2011р., визначено, що термін виконання зобов?язань відповідача-1 з повернення отриманого кредиту та сплати відсотків встановлений по 25 грудня 2015 року включно.

Доказів встановлення сторонами іншого строку виконання зобов'язань за Кредитним договором, а саме повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування ним, ні відповідачем-1 ні відповідачем-2 до матеріалів справи надано не було.

Таким чином, враховуючи положення ст. ст. 610, 612, 530, 251 ЦК України строк належного виконання відповідачем-1 основного зобов?язання за Кредитним договором № 4727 від 27.12.2010р., яке було забезпечене іпотекою і заставою майнових прав згідно з Іпотечним договором і Договором застави майнових прав, був встановлений до 25 грудня 2015 року, а прострочення боржника згідно з наявними в матеріалах справи доказами могло розпочатися лише з 26 грудня 2015р.

Договір же про задоволення вимог іпотекодержателя та Договір задоволення вимог заставодержателя були укладені 25 травня 2015 року, тобто за сім місяців до закінчення строку належного виконання відповідачем-1 зобов'язання, забезпеченого іпотекою і заставою майнових прав.

Відповідачем-2 не надано до матеріалів справи належних доказів в підтвердження факту порушення відповідачем-1 забезпеченого зобов'язання, визначеного умовами Кредитного договору № 4727 від 27.12.2010р., станом на час укладення спірних договорів, а саме Договору про задоволення вимог іпотекодержателя та Договору про задоволення вимог заставодержателя від 25.05.2015р. За таких умов господарський суд приходить до висновку про невідповідність вказаних договорів вимогам ст. ст. ст. 589, 572 ЦК України та ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, у відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Вказана норма визначає загальну вимогу щодо порядку дій іпотекодержателя в разі порушення боржником основного зобов'язання, необхідних для можливості прийняття ним рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідачем-2 не було надано до матеріалів справи таку письмову вимогу, адресовану відповідачу-1 про усунення порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору. З пояснень представників відповідача-2 та змісту відзиву на позов слідує, що така вимога відповідачу-1 не направлялася.

Як зазначає відповідач-2, ним була прийнята пропозиція відповідача-1 про досудове врегулювання та під час укладення оспорюваних договорів він керувався виключно положеннями ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Господарський суд вважає таку позицію необгрунтованою, оскільки законодавство України не допускає можливості вибіркового виконання окремих норм закону без дотримання інших вимог законодавства вцілому.

Також під час дослідження матеріалів справи в частині дотримання сторонами оспорюваних договорів вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» Господарським суд м. Києва встановлено також наступне.

Як зазначено в ст. ст. 589, 572 ЦК України та ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» звернення іпотекодержателем стягнення (в тому числі шляхом позасудового врегулювання - шляхом набуття права власності) можливо виключно на предмет іпотеки, визначений умовами іпотечного договору.

Як свідчить зміст Іпотечного договору, а саме зміст пункту 2.1 в редакції Договору про внесення змін та доповнень №2 від 22.07.2011р., останнім визначеним сторонами предметом іпотеки був майновий комплекс, загальною площею 8477,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14, який складається з наступних будівель:

- літера А - нежитловий будинок, площею 858,40 кв. м.;

- літера Б - нежитловий будинок, площею 1447,6 кв. м.;

- літера В - нежитловий будинок, площею 341,8 кв. м.;

- літера Г - нежитловий будинок, площею 521,70 кв. м.;

- літера Д - нежитловий будинок, площею 83,9 кв. м.;

- літера Ж - нежитловий будинок, площею 598,6 кв. м.;

- літера З - нежитловий будинок, площею 976,5 кв. м.;

- літера Р - нежитловий будинок, площею 762,1 кв. м.;

- літера Х - нежитловий будинок, площею 174,7 кв. м.;

- літера Ш - нежитловий будинок, площею 665,9 кв. м.;

- літера Ф - нежитловий будинок, площею 211,9 кв. м.;

- літера Ч - нежитловий будинок, площею 533,8 кв. м.;

- літера Ц - нежитловий будинок, площею 1300,1 кв.м.

При цьому в оспорюваному Договорі про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.05.2015р. (п. 1.1) в порядку ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» (позасудового врегулювання) в якості майна, яке передається відповідачу-2 у власність вказане інше майно, ніж вищезазначене в якості предмету іпотеки згідно із останньою редакцією пункту 2.1 Іпотечного договору (з іншим описом, характеристиками та іншими площами будівель) а саме майновий комплекс, загальною площею 4447,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14, який складається з наступних будівель і споруд:

- літера В - адмінкорпус, загальною площею 195,00 кв. м.;

- літера Г - будівля дільниці поліруючих матеріалів, площею 622,30 кв. м.;

- літера Ж - склад готової продукції, площею 420,80 кв. м.;

- літера Р - матеріальний склад, площею 448,30 кв. м.;

- літера Т - склад ЛЗР, площею 185,00 кв. м.;

- літера А - будівля дільниці гуашевих фарб, площею 805,00 кв. м.;

- літера Б - будівля дільниці гуашевих фарб, площею 832,40 кв. м.;

- літера Л - їдальня "Вітерець", площею 76,50 кв. м.;

- літера Д - механічна майстерня, площею 84,60 кв. м.;

- літера С - павільйон «Левада», площею 160,80 кв. м.;

- літера М - павільйон «Левада», площею 170,10 кв. м.;

- арочна споруда, площею 447,00 кв. м.

В матеріалах справи відсутні докази подальшого після 22.07.2011р. внесення змін в п. 2.1 Іпотечного договору щодо визначення предмета іпотеки, або докази розірвання Договору про внесення змін та доповнень №2 від 22.07.2011р. до Іпотечного договору. За таких умов господарський суд приходить до висновку, що предмет Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.05.2015р. не відповідає умовам Іпотечного договору щодо визначення предмету іпотеки. А отже звернення стягнення в позасудовому порядку згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя відбулося на інше майно, ніж визначене предметом іпотеки умовами Іпотечного договору, що є порушенням ст. ст. 589, 572 ЦК України та ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку».

Як свідчить зміст оспорюваних договорів застави майнових прав та задоволення вимог заставодержателя їх предметом є майнові права на все збудоване після капітального ремонту та реконструкції майнового комплексу майно, загальною площею 4029,2 кв.м. (в т.ч. матеріали, конструкції, обладнання тощо, що буди використані в процесі будівельних робіт та все, що збудовано, реконструйовано в процесі виконаних будівельних робіт), відповідно до договору підряду від 07.12.2010р., укладеного між ТОВ «Гриф девелопмент інвестмент» та ТОВ «Камбей», що належить відповідачу-1 та розташоване за адресою: м. Київ, провулок Червоноармійський, 14.

Матеріалами справи підтверджується, а сторонами не спростовано, що все збудоване після ремонту та реконструкції вказаного майнового комплексу майно, загальною площею 4029,2 кв.м. є об?єктами нерухомого майна, які не введені в експлуатацію (незавершеного будівництва). А отже предметом Договору застави майнових прав та Договору про задоволення вимог заставодержателя є майнові права на об?єкти незавершеного будівництва загальною площею 4029,2 кв.м.

Згідно ч.1 ст.576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Згідно ст. 190 ЦК України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» дає визначення поняття «майнові права», які можуть оцінюватися, як будь-які права, пов'язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (ст.3 Закону).

Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва, не є речовими правами на чуже майно, оскільки об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва не існує на момент встановлення застави, а тому не може існувати й право власності на нього.

Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Згідно із частиною другою ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути об'єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

У відповідності до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» предметом іпотеки згідно із положенням частини другої статті 5 Закону України «Про іпотеку» може виступати як нерухоме майно, зокрема, якщо його будівництво ще не завершено, але яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець при укладенні договору може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому, так і майнові права на нерухоме майно, які можуть бути відчужені іпотекодавцем і на які може бути звернено стягнення.

Майнове право, що є предметом іпотечного договору, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права.

Виконання замовником свого грошового зобов'язання за договором будівельного підряду (наприклад, повна сплата вартості об'єкта будівництва) є вчиненням дії, спрямованої на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об'єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об'єкт (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15 травня 2013 р. у справі N 6-36цс13).

Таким чином, згідно вказаних вище вимог чинного законодавства, майнові права на об?єкт незавершеного будівництва становлять предмет іпотеки (застави нерухомого майна) і до правовідносин з передачі вказаних майнових прав в забезпечення виконання зобов?язань мають застосовуватися положення Закону України «Про іпотеку».

Так, статтею 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є майнові права на об'єкт незавершеного будівництва, посвідчується нотаріусом на підставі документів, що підтверджують майнові права на цей об'єкт. А у відповідності до ст. 4 вказаного закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про іпотеку» передача в іпотеку об'єктів незавершеного будівництва здійснюється шляхом передачі в іпотеку прав на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт незавершеного будівництва, об'єктів незавершеного будівництва та майнових прав на них. Обтяження об'єкта незавершеного будівництва іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

А статтею 18 цього Закону встановлено, що іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Крім того, у відповідності до вимог ст. 577 ЦК України (в редакції станом на час укладення спірних договорів) якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. А відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів.

Як свідчать матеріали справи, Договір застави майнових прав від 21.05.2015р. укладений між відповідачем-1 та відповідачем-2 в простій письмовій формі, не посвідчений нотаріально, обтяження за ним не зареєстровано у встановленому законодавством порядку. За таких умов, вказаний договір не відповідає вказаним вище вимогам чинного законодавства, зокрема ст. 577 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про заставу», ст. ст. 3, 5, 16, 18 Закону України «Про іпотеку».

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про заставу» недотримання вимог щодо форми договору застави та його нотаріального посвідчення тягне за собою недійсність договору з наслідками, передбаченими законодавством України.

А згідно із ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно із п. 2.5.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» за змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду. Однак це не виключає можливості подання та задоволення позову про визнання нікчемного правочину (господарського договору) недійсним. Отже, спори про визнання нікчемних правочинів недійсними підлягають вирішенню господарськими судами у загальному порядку. З?ясувавши, що оспорюваний правочин є нікчемним, господарський суд зазначає в резолютивній частині рішення про його недійсність або, за відсутності підстав для такого визнання, відмовляє в задоволенні позову.

За таких умов, зважаючи на викладене вище, а також той факт, що предметом застави є майнові права на об?єкти незавершеного будівництва, у зв?язку з поданням позовної заяви у цій справі про визнання недійсним Договору застави майнових прав від 21.05.2015р., такий договір підлягає визнанню його недійсним через недотримання сторонами під час укладення вимог законодавства України щодо нотаріального посвідчення договору застави (іпотеки) майнових прав на об?єкти незавершеного будівництва.

У відповідності до частини першої ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Зважаючи на те, що Договір про задоволення вимог заставодержателя від 25.05.2015р. був укладений на підставі Договору застави майнових прав від 21.05.2015р., який є недійсним і не створює юридичних наслідків, то вказаний Договір також є недійсним.

Крім того, частиною першою ст. 590 ЦК України встановлено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. А статтею 20 Закону України «Про заставу» визначено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Стаття 23 Закону України «Про заставу» визначає порядок звернення стягнення на предмет застави, в разі застави майнових прав. Так, у відповідності до вказаної статті при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права. Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави.

Пунктом 6.3 Договору застави майнових прав визначено, що задоволення заставодержателем своїх вимог за рахунок предмета застави можливе на розсуд заставодержателя наступними шляхами:

- набуття права власності Заставодержателем на предмет застави після одержання ним предмету застави у володіння, при цьому Заставодержатель в порядку встановленому законодавством повідомляє Заставодавця та інших обтяжувачів предмета застави про свій намір набути право власності на предмет застави;

- добровільної передачі Заставодержателю предмета застави у власність або для подальшого його реалізації;

- реалізації Заставодавцем предмета застави з письмового дозволу Заставодержателя;

- звернення стягнення на предмет застави;

- іншими шляхами на розсуд Заставодержателя відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 3 Договору про задоволення вимог заставодержателя визначено, що у зв?язку з невиконанням Заставодавцем своїх зобов?язань за Кредитним договором, сторони вирішили врегулювати свої відносини у позасудовий спосіб шляхом добровільної передачі Заставодержателю предмета застави. А пункт 4 цього Договору визначає, що така передача предмету застави здійснюється у власність Заставодержателя.

Однак предметом застави згідно умов Договору застави майнових прав від 21.05.2015р. є не конкретно визначене нерухоме майно, а майнові права на об?єкти незавершеного будівництва.

Згідно із ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідачами не надано до матеріалів справи доказів державної реєстрації об?єкта незавершеного будівництва, а саме всього збудованого після ремонту та реконструкції майнового комплексу майна, загальною площею 4029,2 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, провул. Червоноармійський, 14, а отже - набуття права власності на нього. Відтак станом на час укладення спірного Договору задоволення вимог заставодержателя у відповідача-1 не існувало права власності на таке майно, а лише майнові права на набуття такого права власності у майбутньому.

Законодавство України не визначає можливості добровільного передання заставо-/іпотекодержателю майнових прав («права очікування») на об?єкти незавершеного будівництва у інший спосіб ніж шляхом уступки вимоги, що випливає із заставленого права.

Зважаючи на все вищевикладене, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, господарський суд приходить до висновку, що Договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.05.2015р., Договір застави майнових прав від 21.05.2015р. та Договір про задоволення вимог заставодержателя від 25.05.2015р. не відповідають положенням чинного законодавства, зокрема ст. ст. 12, 33, 35, 36 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 589 Цивільного кодексу України, в частині визначення основною підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки факту невиконання чи неналежного виконання забезпеченого зобов'язання, а Договір про задоволення вимог іпотекодержателя і Договір про задоволення вимог заставодержателя укладені до закінчення строку належного виконання такого зобов'язання тобто за відсутності факт порушення боржником зобов?язання. Також Договір застави майнових прав і Договір про задоволення вимог заставодержателя не відповідають нормам ст. 577 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про заставу», ст. ст. 3, 5, 16, 18 Закону України «Про іпотеку» щодо вимог про обов'язкове нотаріальне посвідчення та державну реєстрацію договорів застави майнових прав на об'єкти незавершеного будівництва. Крім того, і Договір про задоволення вимог заставодержателя суперечить положенням ст.23 Закону України «Про заставу», оскільки звернення стягнення на заставлені майнові права вчинено у спосіб, не передбачений чинним законодавством. За таких умов, вказані договори на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними.

На підставі Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.05.2015р., посвідченого 25.05.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задніпряним О.М., зареєстрованим в реєстрі за № 426, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задніпряним О.М. 25.05.2015р. було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 9785750 про державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» на майновий комплекс загальною площею 4447,8 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ).

У відповідності до частини 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За таких умов, у зв?язку з визнанням недійсним Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 25.05.2015р., на підставі якого була проведена державна реєстрація права власності відповідача-2 на майно, підлягає скасуванню також запис № 9785750, про таку реєстрацію з метою відновлення становища, яке існувало до порушення прав Позивача.

У відповідності до ст. 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Згідно з частиною третьою ст. 92 ЦК України орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Згідно зі статтею 65 Господарського кодексу України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Для керівництва господарською діяльністю підприємства власник (власники) або уповноважений ним орган призначає (обирає) керівника підприємства. Керівник підприємства без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених установчими документами.

Статутом Відповідача-1 було передбачене обмеження повноважень Генерального директора Товариства на укладення правочинів на суму, що перевищує 20 000,00 (двадцять тисяч гривень) та відчуження майна товариства (п. 11.2 Статуту). Укладення ним вказаних правочинів (договорів, контрактів тощо) згідно із положенням підпункту 3 пункту 10.1 Статуту можливе тільки після надання на це згоди Загальними зборами учасників Товариства.

Як зазначає відповідач-2 у своєму відзиві на позов 20 травня 2015 року загальними зборами учасників ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент» було прийнято рішення, яке оформлене протоколом № 6 про укладення з Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» змін до Кредитного договору № 4727 від 27.12.2010р. та договору застави майнових прав, а також надано повноваження Генеральному директору ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент» на підписання усіх необхідних документів з ПАТ «Український інноваційний банк» на умовах на його власний розсуд; 21 травня 2015 року загальними зборами учасників ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент» було прийнято рішення оформлене протоколом № 7 щодо передачі у власність Публічному акціонерному товариству «Український інноваційний банк» на підставі п. 6.3 Договору застави майнових прав від 21.05.2015р. в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором № 4727 від 27.12.2010р. майнових прав на майно та надано повноваження Генеральному директору ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент» на підписання усіх необхідних документів з ПАТ «Український інноваційний банк» на умовах на його власний розсуд; 22 травня 2015 року загальними зборами учасників ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент» було прийнято рішення оформлене протоколом № 8 щодо передачі у власність Публічному акціонерному товариству «Український інноваційний банк» на підставі п. 6.2 Іпотечного договору від 27.12.2010р., реєстр. № 3611 (із змінами і доповненнями) в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором № 4727 від 27.12.2010р. нерухоме майно, а саме: майновий комплекс, загальною площею 4447,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, пров. Червоноармійський, 14, а також надано повноваження Генеральному директору ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент» на підписання усіх необхідних документів з ПАТ «Український інноваційний банк» на умовах на його власний розсуд.

У відповідності до ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Господарського суду м.Києва від 24.05.2016 по справі № 910/7471/16 за позовом ТОВ «Інформаційний центр «Сігма» до ТОВ «Гриф Девелопмент Інвестмент», третя особа - ОСОБА_2 було визнано недійсними з моменту прийняття рішення загальних зборів учасників (засновників) Товариства з обмеженою відповідальністю «Гриф Девелопмент Інвестмент» від 20.05.2015р., оформлені протоколом №6 від 20.05.2015 року, від 21.05.2015р., оформлені протоколом №7 від 21.05.2015 року, та від 22.05.2015р., оформлені протоколом №8 від 22.05.2015 року.

Крім того, відповідачем-2 було надано до матеріалів справи разом із відзивом на позов копії протоколів № 20/05 від 20.05.2015р., №21/05 від 21.05.2015р. та №22/05 від 22.05.2015р. загальних зборів учасників ТОВ «Інформаційний центр «Сігма», якими підтверджено повноваження директора позивача на загальних зборах учасників ТОВ «Гриф девелопмент інвестмент» із правом вчинення на цих зборах юридично значимих дій, в тому числі на суму, що перевищує 10 000 000,00 грн, зокрема прийняття рішень про уповноваження Генерального директора ТОВ «Гриф девелопмент інвестмент» на укладення з відповідачем-2 оспорюваних у цій справі договорів та передачу майна.

Однак господарський суд критично оцінює вказані докази та не враховує їх під час розгляду справи, оскільки відповідачем-2 не було надано для огляду суду оригіналів вказаних протоколів, а ОСОБА_2 (третя особа), підпис якого міститься у копіях вказаних протоколів, в судовому засіданні 03.08.2016р. заявив про те, що він ніколи вказані документи не підписував та такі документи містять недостовірну інформацію.

Також не приймаються судом до уваги твердження відповідача-2 про те, що спірними договорами не були порушені права позивача та позивач фактично намагається створити умови для уникнення відповідальності за порушення зобов?язання перед банком.

В постанові Верховного суду України від 21 січня 2015 року № 911/2089/14, зазначено, що незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам. Таку ж правову позицію викладено у п. 51 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів".

Як слідує із змісту позовної заяви позивач обґрунтовує позовні вимоги саме порушенням його корпоративних прав, тому спір у цій справі підвідомчий Господарському суду м. Києва. Також факт порушення корпоративних прав позивача, як учасника відповідача-1 із часткою 99% його статутного капіталу, підтверджується матеріалами справи та зазначені в позовній заяві. Так, позивачем в позовній заяві та наданих до матеріалів справи поясненнях і запереченнях, належним чином обгрунтовано порушення його прав, визначених ст. 116 ЦК України, ст. 88 ГК України, згідно із якими учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди).

Твердження відповідача-2 про можливість задовольнити свої вимоги за рахунок заставного майна - корпоративних прав позивача на частку у статутному капіталі відповідача-1 згідно із Договором застави корпоративних прав від 27.12.2010р. також не приймається судом до уваги, як безпідставне, з огляду на те, що в результаті реалізації такого права застави кредитор не набуває прав учасника товариства, оскільки відповідно до статті 149 ЦК України та статті 57 Закону України «Про господарські товариства» можливим є лише звернення стягнення на частину майна товариства з обмеженою відповідальністю, пропорційну частці учасника товариства у статутному капіталі.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до п. 2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: - чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; - чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; - яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. З огляду на вимоги частини першої статті 4 ГПК господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).

Зважаючи на встановлені судом факти порушення вимог чинного законодавства під час укладення оспорюваних договорів, які підтверджуються матеріалами справи та не спростовані відповідачами, позовні вимоги в справі №910/7579/16 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір позивача в загальному розмірі 5 512,00 грн., у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається порівно на відповідачів.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати недійсним з моменту укладення Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 25.05.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гриф Девелопмент Інвестмент» (, адреса: 03039, м. Київ, провулок Червоноармійський, 14) та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (код ЄДОПОУ 05839888, адреса: 04053, м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, 10-А) та посвідчений 25.05.2015р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Задніпряним О.М., зареєстрований в реєстрі за № 426.

3. Визнати недійсним з моменту укладення Договір застави майнових прав, укладений 21.05.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гриф Девелопмент Інвестмент» (, адреса: 03039, м. Київ, провулок Червоноармійський, 14) та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (код ЄДОПОУ 05839888, адреса: 04053, м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, 10-А).

4. Визнати недійсним з моменту укладення Договір про задоволення вимог заставодержателя, укладений 25.05.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гриф Девелопмент Інвестмент» (, адреса: 03039, м. Київ, провулок Червоноармійський, 14) та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (код ЄДОПОУ 05839888, адреса: 04053, м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, 10-А).

5. Скасувати запис № 9785750 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про проведену 25.05.2015р. державну реєстрацію права власності Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (код ЄДОПОУ 05839888, адреса: 04053, м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, 10-А) на майновий комплекс загальною площею 4447,8 кв.м., що знаходиться за адресою м. Київ, провулок Червоноармійський, будинок 14 (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна ).

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гриф Девелопмент Інвестмент» (, адреса: 03039, м. Київ, провулок Червоноармійський, 14) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційний Центр «Сігма» (, адреса: 03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, будинок 6, корпус Д, офіс 43) суму судового збору в розмірі 2 756,00 грн. (дві тисячі сімсот п?ятдесят шість гривень 00 копійок).

7. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (код ЄДОПОУ 05839888, адреса: 04053, м. Київ, вул. Смирнова - Ласточкіна, 10-А) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інформаційний Центр «Сігма» (, адреса: 03189, м. Київ, вул. Вільямса Академіка, будинок 6, корпус Д, офіс 43) суму судового збору в розмірі 2 756,00 грн. (дві тисячі сімсот п?ятдесят шість гривень 00 копійок).

8. Після вступу рішення в законну силу видати накази.

9. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 05.08.2016р.

Головуючий суддя Морозов С.М.

Суддя Підченко Ю.О.

Суддя Трофименко Т.Ю.