ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

08.08.16р. Справа № 904/6448/16

Суддя Воронько В.Д. , розглянувши матеріали

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ

до відповідачів:

1. Приватного підприємства "Лада-Ойл", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Руна", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про солідарне стягнення 120603,17 грн

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (позивач) звернулось до господарського суду з позовом до Приватного підприємства "Лада-Ойл" (1-й відповідач) та до Товариства з обмеженою відповідальністю "Руна" (2-й відповідач), у якому заявило вимогу про солідарне стягнення заборгованості у сумі 120603,17 грн, з посиланням на неналежне виконання 1-м відповідачем умов договору про надання відновлювальної кредитної лінії № 120/068, укладеного між позивачем та 1-м відповідачем 27.06.2003, з урахуванням договору поруки № 120/091-П-120/068, укладеного між сторонами 27.06.2003.

Під час перевірки та підготовки даного позовного матеріалу до розгляду, судом встановлено, що позовна заява подана до господарського суду з порушенням правил, встановлених Господарським процесуальним кодексом України (далі ГПК України), а тому вона підлягає поверненню без розгляду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 57 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, як підтверджують відправлення відповідачу копії позовної заяви і доданих до неї документів. За змістом ч.2 ст.34 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 56 ГПК України, в редакції змін, внесених Законом України № 3382-VІ від 19.05.2011, позивач, прокурор чи його заступник зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Отже, з урахуванням вимог ст.ст. 34, 56 ГПК України, належним доказом відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів, є примірник опису вкладень, із підписом працівника поштового зв'язку, що перевірив відповідність вкладення опису, та відбитком календарного штемпеля поштового повідомлення (п.61 Правил надання послуг поштового зв'язку).

В якості доказу направлення на адресу 2-го відповідача копії позовної заяви з додатком позивач надав до позовних матеріалів опис вкладення до цінного листа, який суд не приймає за належний та допустимий доказ з огляду на наступне.

З наявного опису слідує, що пакет документів позивач надіслав на адресу 2-го відповідача, яка зазначена у договорі поруки, а саме: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Кропивницького, 95а. Проте відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням відповідача є Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Мелешкіна, буд. 14а.

Відповідно до п.3.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" місцезнаходження юридичної особи або місце проживання фізичної особи-підприємця визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців").

Згідно з ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" від 15.05.2003 №755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

До того ж в описах вкладеннях від 29.07.2016 в найменуванні предметів, які були направлені 1-му та 2-му відповідачам зазначена позовна заява з додатками на 48 арк, що не дає змогу суду перевірити, які ж саме документи були направлені обом відповідачам та чи є такий пакет документів додатком до цього позову.

Таким чином, враховуючи викладене, позовні матеріали не містять належних доказів направлення копії позовної заяви з додатком на адресу юридичної особи 2-го відповідача, що свідчить про порушення вимог вищецитованого законодавства та є підставою для повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд приймає до уваги правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", за якою недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 Господарського процесуального кодексу України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ в господарських судах України обмежений двохмісячним строком, враховуючи, що повернення позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду, якщо не надано доказів направлення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України, господарський суд повертає позов без розгляду.

Стосовно ж 1-го відповідача, слід зазначити, що відповідно до відомостей зазначених у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 09.01.2008 ПП "Лада-Ойл" припинило свою юридичну діяльність, а отже на час подання позовної заяви 1-й відповідач вже втратив статус юридичної особи, а тому позовні вимоги до останнього не підлягають розгляду в господарських судах України.

Так, ст. 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено право на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів підприємств, установ, організацій, інших юридичних осіб (у тому числі іноземних), громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), а також державних та інших органів, фізичних осіб, що не є суб'єктами підприємницької діяльності у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Згідно зі ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу. Тобто, сторонами господарського процесу мають бути підприємства, установи, організації, інші юридичні особи, громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності.

Місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

Враховуючи вищевикладене, заявлені позовні вимоги до 1-го відповідача не підлягають розгляду в господарському суді.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Крім того, суд вважає за доцільне надати роз'яснення щодо повернення сплачених сум судового збору.

Стаття 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VІ "Про судовий збір", зі змінами до нього, містить вичерпний перелік пунктів, за якими повертається сплачена сума судового збору.

Так, відповідно до п. 2 ст. 7 цього Закону сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги.

За змістом правової позиції, викладеної у п.п. 5.2 п.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України, викладену від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується господарським судом за результатами розгляду відповідних матеріалів за наявності клопотання сторони чи іншого учасника судового процесу про повернення суми судового збору. Про таке повернення зазначається:

- в ухвалі, якою здійснюється відмова у прийнятті або повернення заяви (скарги), за подання якої сплачується судовий збір, або

- в ухвалі про припинення провадження у справі з підстав, наведених у статті 80 ГПК (крім випадків якщо провадження у справі припинено у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), або

- в ухвалі про повернення сум судового збору, винесеній як окремий процесуальний документ (зокрема, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини першої статті 88 ГПК).

Законом не передбачено граничного строку повернення сплаченої суми судового збору.

Отже, витрати по сплаті судового збору у сумі 1809,05 грн, сплачені платіжним доручення № НОМЕР_1 від 07.07.2016, підлягають поверненню платнику на підставі Закону України "Про судовий збір" за умови подання його клопотання.

Керуючись п. 6 ст.63, ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Повернути Публічному акціонерному товариству "Укрсоцбанк" позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Додаток (тільки заявнику): позовна заява з додатком на 52 арк, у т.ч. платіжне доручення № НОМЕР_1 від 07.07.2016 про сплату судового збору у сумі 1809,05 грн, конверт.

Суддя ОСОБА_1