ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16 серпня 2016 р. Справа № 903/520/16

зза позовом Ківерцівської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю Ківерцівське ремонтно-транспортне підприємство

про стягнення 73 892,96грн. збитків

Суддя Філатова С.Т.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, дов. від 04.12.2015р. №3.11/1105

від відповідача: н/в

Відповідно до ст. 20 Господарського процесуального кодексу України розяснено право відводу судді. Відводу судді не заявлено. На підставі ст. 22 ГПК України розяснено процесуальні права та обовязки сторін.

В судовому засіданні 16.08.2016р. проголошено вступну та резулятивну частини рішення.

Суть спору: Ківерцівська міська рада звернулась до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Ківерцівське ремонтно-транспортне підприємство" про стягнення 73 892,96грн. збитків.

Позовна заява обґрунтована тим, що:

ВАТ «Ківерцівське РТП» 02.02.1998 року отримало Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 5,2га для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд в місті Ківерці, серії І-ВЛ 000156, який зареєстровано за №32.

Неодноразово за зверненнями підприємства відбувалися вилучення земельних ділянок із його користування: рішенням Ківерцівської міської ради від 05.02.2002 року №23/18 вилучено 0,75 га; рішенням від 18.09.2003 року №10/6 вилучено 0,027 га; рішенням від 20.09.2005 року №25/29 вилучено 0,70 га; рішенням від 18.05.2006 року №2/19 вилучено 0,041 га. Всього з користування ПАТ «Ківерцівське РТП» вилучено 1,518га.

21.03.2014 року ВАТ (ПАТ) «РТП» було реорганізоване у товариство з обмеженою відповідальність «Ківерціське РТП» .

На даний момент ТзОВ «Ківерцівське РТП» фактично користується земельною ділянкою площею 3,682 га ( 5,2 га - 1,518 га).

При цьому, документ, який посвідчує право користування земельною ділянкою цієї площі, у товариства відсутній, оскільки площа земельної ділянки, вказаної в державному акті на право користування земельною ділянкою ВАТ «Ківерцівське РТП», і площа земельної ділянки, якою фактично користується товариство «Ківерцівське РТП», не збігаються.

Міська рада зверталась до ТОВ «Ківерцівське РТП» з проханням оформити право користування земельною ділянкою відповідної площі, проте ТОВ «Ківерцівське РТП» такі прохання ігнорувало. В зв'язку з цим міська рада змушена була звернутись з клопотанням в Державну інспекцію сільського господарства у Волинській області про проведення перевірки додержання підприємством вимог земельного законодавства. Листом від 12.11.2012 №2157/1 Державна інспекція сільського господарства у Волинській області інформувала про те, що проведено перевірку і встановлено, що ВАТ «Ківерцівське РТП» не вирішує питання оформлення права користування земельною ділянкою, чим порушено вимоги статей 92, 123- 126, 140-141, 149 Земельного кодексу України.

По факту виявлених порушень директору ВАТ «Ківерцівське РТП» видано припис з метою вжити заходів щодо усунення виявленого порушення, проте порушення усунено не було.

Листом від 21.01.2014 року №7.3/85 міська рада знову звернулась до Державної інспекції сільського господарства у Волинській області щодо проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства ВАТ «Ківерцівське РТП».

У листі від 02.07.2014 року інспекція повідомила, що спеціалістами проведено перевірку, за результатами якої складено відповідний акт та директору ТзОВ «Ківерцівське РТП» винесено припис №000165 від 23.05.2014 року з вимогою вжити заходів по усуненню виявленого порушення, а саме: оскільки при вилученні земель було сформовано нову земельну ділянку, державний акт на право постійного користування землею за №32 не відповідає дійсності, а земельна ділянка використовується без документів.

ТзОВ «Ківерцівське РТП», не маючи документів, що посвідчують право на земельну ділянку площею 3,682 га за адресою вул. 17 Вересня, 49, фактично користується нею. Відповідно до довідки Ківерцівської ОДПІ ТзОВ «Ківерцівське РТП» вказує площу для нарахування податку 820 м.кв, а сума нарахованого податку становить 930грн. у рік, хоча фактично користується земельною ділянкою площею 3,682 га.

Фактичне використання земельної ділянки площею 3,682 га по вул. 17 Вересня, 49 без оформлення документа, що посвідчує право на неї, та його державної реєстрації, спричинило неодержання міською радою доходу в формі орендної плати, що дає підстави для стягнення з неї у встановленому законом порядку збитків, як це передбачено статтею 156 ЗКУ.

Вирішено визнати неодержаний Ківерцівською міською радою дохід в сумі 73 892,96 гривень збитками (неодержаний дохід), які нанесені міській раді за час фактичного користування земельною ділянкою за період з 01.01.2015 року по 31.07.2015 року.

23.09.2015 року рішенням виконавчого комітету Ківерцівської міської ради затверджено акт комісії про визначення збитків, нанесених Ківерцівській міській раді ТзОВ «Ківерцівське РТП». Повідомлення про необхідність відшкодування збитків №7.3/893 відправлено на адресу Ківерцівського РТП, на яке отримано відповідь-відмову від задоволення (а.с. 4-65).

Ухвалою суду від 25.07.2016р. порушено провадження у справі. Зобов'язано подати суду позивача: рішення Ківерцівської міської Ради народних депутатів від 24.12.1997р. №9/3; відповідача: статути за час діяльності, довідку про включення до ЄДРПОУ станом на час подання позову, пояснення (обґрунтовані доводи та заперечення) по суті позовних вимог, правовстановлюючі документи на землю (рішення, державний акт тощо).

Відповідач у відзиві від 05.08.2016р. №122 позов заперечив, мотивуючи тим, що статтею 288 ПК України встановлено підстави сплати орендної плати за землю, це договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Земельна ділянка надана в користування відповідно до рішення Ківерцівської міської ради №9/3 від 24.12.1997 року в розмірі 5,20га із наступним вилученням деяких її частин. При цьому державний акт на право постійного користування землею є чинним, а вимоги позивача щодо оформлення чи переоформлення правових підстав щодо користування земельною ділянкою є безпідставні.

Пунктом 2.7 ст. 92 ЗК України передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи, організації, що належать до державної та комунальної власності. Ця норма не обмежує і не скасовує право постійного користування земельними ділянками, набуте іншими особами в установлених законодавством випадках станом на 01.01.2002р. (рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005р. №5-рп/2005 у справі №1-17/2005).

Пунктом 4.5 постанови ВГС України встановлено: "Закон України "Про оренду землі" не відносить землекористувачів, яким земельні ділянки надані в постійне користування до числа орендодавців землі. Закон не надає права землекористувачу, якому земельна ділянка надана в постійне користування ні передавати земельну ділянку в субкористування (суборенду тощо), ані стягувати плату за її користування, якщо вона не надавалась в оренду, суборенду тощо у порядку, визначеному законом.

Відповідач представника у судове засідання 16.08.2016р. не направив, звернувся до суду з клопотаннями №66, №32 від 15.08.2016р. про відкладення розгляду справи у зв'язку з не можливістю забезпечити явку повноважного представника.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд ухвалив відхилити останні , як необґрунтовані, при цьому виходить із такого:

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вищий господарський суд України у п. 3.9.2 постанови пленуму від 26.12.2011р. №18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зауважив, що господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідач не був позбавлений права на направлення в судове засідання іншого повноважного представника, витребувані ухвалою докази суду надав.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві.

Визнавши долучені до справи докази достатніми для розгляду справи за наявними в справі матеріалами згідно ст. 75 ГПК України, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши долучені докази, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

02.02.1998 року Ківерцівською міською радою на підставі рішення від 24.12.1997 року №9/3 видано ВАТ Ківерцівському ремонтно-транспортному підприємству (правонаступником якого є ТзОВ "Ківерцівське РТП", що стверджується п. 1.2 Статуту, затвердженого загальними зборами учасників товариства протокол №1 від 30.12.2013р.) державний акт серії І-ВЛ №001156 на право постійного користування 5,20 гектарами землі для будівництва та обслуговування господарських та адміністративних будівель (а.с 12-16).

05.02.2002р. рішенням Ківерцівської міської ради Волинської області № 23/18 "Про припинення права користування частиною земельної ділянки ВАТ "Ківерцівське РТП" припинено право постійного користування на земельну ділянку площею 0,75га в м. Ківерці по вул. 17 Вересня ВАТ "Ківерцівське РТП" та передано до складу земель резерву населеного пункту (а.с. 21).

18.09.2003р. рішенням Ківерцівської міської ради Волинської області № 10/6 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ВАТ "Ківерцівське РТП" припинено ВАТ "Ківерцівське РТП" право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0270га в м. Ківерці по вул. 17 Вересня, 49 (а.с.22).

20.09.2005р. рішенням Ківерцівської міської ради Волинської області №25/29 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ВАТ "Ківерцівське РТП" припинено ВАТ "Ківерцівське РТП" право постійного користування земельною ділянкою, площею 0,72га в м. Ківерці по вул. 17 Вересня, 49 в зв'язку з відчуженням майна розміщеного на ній та зараховано вказану ділянку до земель резервного фонду (а.с. 23).

18.05.2006р. рішенням Ківерцівської міської ради Волинської області №2/19 "Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ВАТ "Ківерцівське РТП" припинено ВАТ "Ківерцівське РТП" право постійного користування земельною ділянкою площею 0,0410га в м. Ківерці по вул.17 Вересня, 49 та зараховано вказану ділянку до земель резервного фонду міста (а.с 24).

20.03.2013р. рішеннями Ківерцівської міської ради Волинської області "Про затвердження Порядку відшкодування збитків в сфері земельних правовідносин" затверджено Порядок відшкодування збитків у сфері земельних відносин та створено комісію по визначенню збитків у сфері земельних відносин (а.с. 25-31).

23.09.2015р. рішенням Ківерцівської міської ради №112 "Про затвердження актів комісії по визначенню збитків у сфері земельних відносин" затверджено акт №1 про визначення розміру збитків (неодержаного доходу), нанесених Ківерцівський міський раді ТзОВ "Ківерцівське РТП" у зв'язку з фактичним користуванням земельною ділянкою без документів, що посвідчують право на неї, з 01.01.2015р. по 31.07.2015р. в сумі 73 892,96 грн. (а.с. 32).

Зобов'язано ТзОВ "Ківерцівське РТП" сплатити збитки (не отриманий дохід), що визначені актом від 27.08.2015р. №1.

25.09.2015 року позивачем на адресу відповідача направлено повідомлення № 7.3/893, в якому запропоновано у десятиденний термін з дня надходження повідомлення розглянути його разом з актом про визначення збитків від 27.08.2015 року №1 та про результати розгляду повідомити комісію по визначенню збитків (а.с. 39).

Суд, розглянувши заявлені вимоги щодо стягнення 73 892,96 грн. збитків, не знаходить підстав для задоволення позову з огляду на таке:

Предметом спору у справі є вимога Ківерцівської міської ради про стягнення з ТзОВ "Ківерцівське РТП" збитків у вигляді упущеної вигоди, завданих внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК України.

За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас, відповідно до статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Згідно зі статтею 22 ЦК України збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача та вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України №3-210гс14 від 28.01.2015р.

Позивач вбачає протиправність дій відповідача у фактичному використанні відповідачем земельної ділянки без документів.

Згідно зі ст. 23 ЗК України (в редакції від 18.12.1990р.) право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів.

Судом встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою у ВАТ "Ківерцівське РТП" виникло 02.02.1998р. на підставі державного акта серії I-ВЛ №001156, зареєстрованого в Книзі записів актів на право постійного користування землею за №32.

ВАТ "Ківерцівське РТП" перетворено у ТзОВ "Ківерцівське РТП", яке є його правонаступником, що стверджується п.п. 1.1, 1.2 Статуту, затвердженого загальними зборами учасників товариства, протокол №1 від 30.12.2013р.

Відповідно до статті 108 Цивільного кодексу України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми; у разі перетворення до нової юридичної особи переходить усе майно, усі права та обов'язки попередньої юридичної особи.

Відповідно до статті 59 Господарського кодексу Україні у разі перетворення одного суб'єкта господарювання в інший до новоутвореного суб'єкта господарювання переходять усі майнові права і обов'язки попереднього суб'єкта господарювання.

Тобто, при перетворенні правонаступник набуває, у тому числі й право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло у його попередника згідно із законодавством, чинним на момент виникнення такого права в останнього.

Пункт 6 Перехідних положень ЗК України визначає, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Проте, обов'язок переоформлення права користування земельною ділянкою, який міститься у п. 6 Перехідних положень ЗК України, визнаний неконституційним на підставі Рішення Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005.

Отже, право постійного користування земельною ділянкою, набуте ТзОВ "Ківерцівське РТП" в установленому законом порядку, не втрачається, а зберігається до його належного переоформлення.

При цьому судом врахований правовий висновок, що міститься у постанові Верховного Суду України №6-14-цс11 від 26.09.2011р. в аналогічній справі.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ця конституційна гарантія не може тлумачитися як така, що заперечує державний захист інших визнаних майнових прав громадян (крім права власності) або обмежує можливості такого захисту прав землекористувачів, набутих свого часу відповідно до чинного на той час законодавства.

Таким чином, стосовно права постійного користування земельними ділянками діє механізм захисту, гарантований статтями 13, 14, 41, 55 Конституції України.

Орган законодавчої влади має право встановлювати для громадян та юридичних осіб, у котрих є в постійному користуванні земельні ділянки, але які за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, строк, протягом якого ці особи зобов`язані переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельні ділянки. Але при цьому орган законодавчої влади повинен дотримуватися приписів Основного Закону України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя).

Вищий господарський суд України у п.2.8 постанови пленуму №6 від 17.05.2011 року "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" вказав, що право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб'єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 Земельного кодексу України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою.

У п. 3.5 постанови зазначив, що не є самовільним використання земельної ділянки юридичної особою після зміни організаційно-правової форми цієї юридичної особи, якщо земельна ділянка використовується нею на підставі документа, який посвідчує право на земельну ділянку, виданого юридичній особі до її реорганізації.

Таких підстав припинення землекористування, визначених ст. 141 ЗК України, суду позивачем не наведено. Державний акт, виданий відповідачу, не оспорений, є чинним.

При цьому судом враховано, що в силу ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При розгляді справи судом взято до уваги і практику Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. Необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи права користування (власності) (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що протиправність дій відповідача щодо фактичного використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів суду не доведена, оскільки державний акт серії І-ВЛ №00156 від 02.02.1998 року про право постійного користування не оспорений, недійсним в установленому законом порядку не визнаний, а тому є чинним на момент вирішення спору. У стягненні 73 892,96грн. неодержаних доходів слід відмовити.

Що стосується посилань позивача на неповну сплату земельного податку, то це виходить за межі позовних вимог і потребує окремого судового провадження.

Решта доводів позивача висновків суду не спростовують.

Згідно зі ст. 49 ГПК України у зв'язку з відмовою у позові підстави віднесення судових витрат на відповідача відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 125, 141, 152 ЗК України, ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

У позові Ківерцівської міської ради до товариства з обмеженою відповідальністю "Ківерцівське ремонтно-транспортне підприємство" про стягнення 73 892,96грн. збитків відмовити.

Повний текст рішення складено

18.08.2016

Суддя С. Т. Філатова