ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа № 922/759/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Камишева Л.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Пелипенко Н.М.

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність №14-94 від 18 квітня 2014 року,

відповідача ОСОБА_2, довіреність № 2/2016/юр від 21 квітня 2016 року,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. 1597 Х/1-6) на рішення Господарського суду Харківської області від 17 травня 2016 року у справі №922/759/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна", м. Київ

до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", м. Балаклія Харківської області

про стягнення 403328,72 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача - Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі", про стягнення 381018,58 грн. інфляційних втрат та 22310,14 грн. 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 6 050,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 17 травня 2016 року у справі № 922/759/16 (суддя Калініченко Н.В.) в задоволенні позову відмовлено.

Позивач з рішенням суду першої інстанції не погодився, подав до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Господарського суду Харківської області від 17 травня 2016 року у цій справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судом першої інстанції було порушено положення норм матеріального права, а саме: ст.ст. 525, 526, 599, 625, 631 Цивільного кодексу України, ст. 617 Господарського кодексу України та процесуального права ст.ст. 4-7, 43 Господарського процесуального кодексу України. Позивач зазначає, що договір про організацію взаєморозрахунків, укладений між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області, фінансовим управлінням Харківської облдержадміністрації, Комунальним підприємством «Балаклійські теплові мережі», Національною акціонерною компанією «Нафтогаз України» не змінює умов спірного договору купівлі-продажу газу, а лише встановлює джерело коштів, за рахунок яких буде погашена заборгованість за природний газ.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06 червня 2016 року прийнято апеляційну скаргу до провадження.

02 серпня 2016 року на адресу Харківського апеляційного господарського суду відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Харківської області від 17 травня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (вх. №7597).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, викладене з дотриманням норм матеріального та процесуального права з відповідністю висновків у рішенні суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду Харківської області від 17 травня 2016 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення. Вказує на те, що оскільки розрахунок за поставлений у 2011 році природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені договором про організацію взаєморозрахунків №433/375-в (відповідно до п.16 ст.14 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік»), то правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з КП БРР «Балаклійські теплові мережі» 3% річних в розмірі 22 310,14 грн. та інфляційних втрат в розмірі 381 018, 58 грн. відсутні.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, розглянувши справу відповідно до вимог статті 101 Господарського процесуального кодексу України, вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Місцевий господарський суд, встановивши, що укладання договору №432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04 червня 2015 року № 375 від 16 грудня 2015 року, яким сторонами фактично змінено порядок і строк проведення розрахунків за основним договором, з огляду на періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат, за яким позивачем здійснено нарахування та який не охоплюється договором № 432/375-в від 16 грудня 2015 року, враховуючи сплату відповідачем суми заборгованості, на яку позивачем здійснено відповідне нарахування 3% річних та інфляційних втрат, та з огляду правову позицію Верховного Суду України, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та, відповідно, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів справи, 30 вересня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" (позивачем, продавцем) та Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (відповідачем, покупець) було укладено договір № 14/1906/11 на купівлю-продаж природного газу (а. с.10-12 ).

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Пізніше, між стонами були укладені Додаткові угоди до договору на купівлі-продажу природного газу від 30 вересня 2011 року №14/1906/11: № 1 від 30 вересня 2011 року, №2 від 11 жовтня 2011 року, №3 від 31 липня 2012 року, №4 від 21 жовтня 2014 року (а.с. 13-16).

Відповідно до пункту 1.1 договору, продавець зобов'язується передати у власність покупцю у IV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - газ), для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами і організаціями та іншими споживачами, а покупець зобов'язується приймати та оплачувати газ на умовах цього договору.

Згідно пункту 1.2, договору, газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, (далі - споживачам покупця) та використовується теплогенеруючими (теплопостачальними) підприємствами на власні потреби та втрати.

Продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2011 року по 31 грудня 2012 року газ в обсязі до 4291,0 тис.куб.м. (чотири мільйони двісті дев'яносто одна тисяча куб.м), у тому числі по місяцях кварталів (тис.куб.м.). Обсяг газу, що планується передати за цим договором (далі - планований обсяг), може змінюватися сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (п.п. 2.1, 2.1.1 договору).

Згідно з пунктом 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач поставив протягом жовтня грудня 2011 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 3 857 091,21 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу.

Відповідач в свою чергу свої зобовязання виконав частково, за поставлений природний газ розрахувався у розмірі 3 277 091, 21 грн.

31 липня 2012 року сторони уклали додаткову угоду №3 до договору на купівлю-продаж природного газу №14/1906/11 від 30 вересня 2011 року, відповідно до якої погодилися вважати договір №14/1906/11 від 30 вересня 2011 року таким, що припинив дію в частині передачі природного газу з 01 січня 2012 року.

17 грудня 2012 року рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 5023/4690/12 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про стягнення 953044,39 грн., позовні вимоги задоволені, стягнуто з відповідача на користь позивача 580 000,00 грн. основної заборгованості, 140 741,43 грн. пені, 182 616,15 грн. штрафу, 29 824,98 грн. 3% річних, 19 861,83 грн. інфляційних втрат та 19 061,00 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04 грудня 2014 року у справі № 922/5276/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україна" до Комунального підприємства Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" про стягнення 96 213,20 грн. позовні вимоги задоволені в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 31 065,62 грн. 3% річних (за період по 13 червня 2014 року), 65 147,58 грн. (інфляційних втрат за період по 13 червня 2014 року та інфляційні за період по травень 2014 року) та 1 924,26 грн. судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач виконав свої зобовязання за договором в повному обсязі, сплатив залишок боргу за поставлений газ на суму 580 000,00 грн. за рахунок субвенцій з Державного Бюджету України, що підтверджується платіжним дорученням № 5 від 22 грудня 2015 року (а.с. 77).

Згідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про теплопостачання» Державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

Частиною 1 статті 32 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» передбачено установити, що перерахування субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, здійснюється із загального фонду Державного бюджету України за рахунок надходжень від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на прибуток та податку на додану вартість, що сплачується підприємствами електроенергетичної, нафтогазової, вугільної галузей, підприємствами, що надають послуги з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії, підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення, та нарахованих сум податку на прибуток та податку на додану вартість таких підприємств, які виникають після проведення розрахунків за зазначеною субвенцією з Державного бюджету місцевим бюджетам, та спеціального фонду Державного бюджету України за рахунок джерел, визначених пунктами 8 і 9 статті 11 цього Закону, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №375 від 04 червня 2015 року затверджено Порядок та умови надання у 2015 році субвенції з Державного бюджету місцевим бюджетам. Згідно пункту 1 Порядку, ці Порядок та умови визначають механізм надання у 2015 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція).

Субвенція надається з Державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у звязку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - заборгованість), за рахунок джерел, зазначених у статті 32 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік.

Відповідно до пункту 2 Порядку, перерахування субвенції здійснюється на суму заборгованості, що утворилася на початок місяця, в якому проводяться розрахунки, і не погашена на дату укладення договору про організацію взаєморозрахунків.

Згідно пункту 3 Порядку, підставою для проведення розрахунків з погашення заборгованості є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання і водовідведення населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), у тому числі у разі заміни сторони у зобовязанні під час здійснення розрахунків за електричну енергію та природний газ, згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості на дату укладення такого договору. Кількість сторін зазначеного договору є необмеженою та визначається такою кількістю учасників розрахунків, виконання договору якими забезпечить погашення заборгованості та надходження до Державного бюджету коштів у повному обсязі.

16 грудня 2015 року між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Харківській області (сторона перша), Департаментом фінансів Харківської обласної державної адміністрації (сторона друга), Департаментом житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Харківської обласної державної адміністрації (сторона третя), Комунальним підприємством Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" (сторона четверта), Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" (сторона п'ята) було укладено договір № 432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови КМУ від 04 червня 2015 року № 375 (а.с. 75-76).

Відповідно до пункту 7 даного договору, Комунальне підприємство Балаклійської районної ради "Балаклійські теплові мережі" перераховує на рахунок Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" кошти у сумі 580 000,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 20% на транспортування природного газу 9 198,10 гривень, для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2011 рік згідно з договором від 30 вересня 2011 року № 14/1906/11.

В підпункті 2 пункту 11 договору № 432/375-в від 16 грудня 2015 року зазначено, що з метою виконання договору сторони зобов'язуються, зокрема, не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості.

Пунктом 16 договору № 432/375-в про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 04 червня 2015 року № 375 від 16 грудня 2015 року встановлено наступне: сторони засвідчують, що після виконання договору вони не мають одна до одної претензій стосовно предмету договору.

Тобто, зазначеним договором про організацію взаєморозрахунків сторони змінили строки виконання відповідачем свого обовязку перед позивачем з оплати частини отриманого природного газу за договором №14/1906/11 від 30 вересня 2011 року.

Відповідно до частини 3 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Як вже було зазначено в цій постанові, згідно платіжного доручення №5 від 22 грудня 2015 року відповідач в повному обсязі виконав свої основні зобовязання за договором постачання природного газу, сплативши суму боргу у розмірі 580 000,00 грн.

Для стягнення заявлених 3% річних і інфляційних втрат необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Колегія суддів зазначає, що сторони зобовязалися дотримуватись пункту 16 договору про організацію взаєморозрахунків, згідно якого після виконання договору сторони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета договору.

Враховуючи, що розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

Правова позиція щодо відсутності підстав для стягнення нарахувань, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України у разі укладення договору про організацію взаєморозрахунків, яким фактично змінено порядок і строк проведення розрахунків за природний газ, міститься в постановах Верховного Суду України по справам №5011-1/1043-2012-42/528-2012 від 09 вересня 2014 року (№3-105гс14), №5011-35/1272-2012-42/527-2012 від 09 вересня 2014 року (№3-102гс14), №5011-35/1533-2012-19/522-2012 від 09 вересня 2014 року (№3-101гс14), №5011-35/1534-2012-42/553-2012 від 30 вересня 2014 року (№3-114гс14), №2011-35/1271-2012 від 23 вересня 2014 року (3-119гс14),№5011-42/1230-2012-69/542-2012 від 16 вересня 2014 року (№3-111гс14), №2011-35/1533-2012-19/522-2012 від 25 березня 2015 року, №924/1230/14 від 01 липня 2015 року (№3-322гс15), №924/1236/14 від 07 жовтня 2015 року (№3-777гс15).

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції не дослідив всіх матеріалів справи та не взяв до уваги обставини справи, що на думку апелянта мають істотне значення, є необґрунтованими та спростовуються обставинами, викладеними вище в цій постанові.

Відповідно до частини 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною 2 статті 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частинами 1-2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні у цій справі.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Керуючись статтями 99, 101, 102, п. 1 статті 103, статтею 105 Господарського процесуального кодексу України колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 17 травня 2016 року у справі № 922/759/16 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів до Вищого господарського суду України.

Повна постанова складена 08.08.2016 року.

Головуючий суддя Камишева Л.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Пелипенко Н.М.