ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

19.07.16р. Справа № 904/4961/16

За позовом Комунального підприємства "Криворіжспецтранс", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

за участю третьої особи-1, як не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Управління комунальної власності міста виконкому міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про повернення майна з незаконного володіння

Суддя Рудь І.А.

Представники:

від позивача: Вернигора В.П., ліквідатор;

від відповідача: Малий Є.В., дов. № 5 від 11.07.2016р., Степанюк Н.М., дов. № б/н від 03.02.2016р.;

від третьої особи-1: Скляр Н.М., дов. № 2469 від 24.06.2016р.;

від третьої особи-2: Скляр Н.М., дов. № 7/29-655 від 30.06.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

Комунальне підприємство "Криворіжспецтранс" в особі ліквідатора, арбітражного керуючого Вернгори В.П. звернулось до господарського суду з позовом, в якому просить зобов'язати Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради повернути майно позивача, а саме автотранспортні засоби та сільськогосподарську техніку у кількості 71 шт., згідно наданого позивачем переліку, з незаконного володіння.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на приписи ст.387 Цивільного кодексу України та необхідністю повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб, для долучення його до ліквідаційної маси з подальшою оцінкою та реалізацією а рахунок погашення кредиторських вимог.

Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов зазначив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження права власності на спірне майно, оскільки згідно статуту Комунального підприємства «Криворіжспецтранс», що затверджений наказом фонду комунальної власності міста № 112ум від 07.08.2001р., власником майна Підприємства є Криворізька міська рада та право продажу, списання, передачі, обміну, здачі в оренду, під заставу основних засобів належне Підприємству лише за попередньою згодою з власником або уповноваженим ним органом, відповідно до законодавства України. Крім того, відповідно до рішень Криворізької міської ради №1438 від 24.12.2003р. та №1791 від 28.04.2004р. джерелами фінансування придбання спірних транспортних засобів були кошти місцевого бюджету, а не власні кошти позивача. Разом з тим, надані позивачем докази на підтвердження реєстрації за ним спірного майна відповідач не вважає належним доказом права власності підприємства, оскільки згідно п. 7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМУ від 07.09.1998р. №1388, реєстрація транспортних засобів може проводитися як власником ТЗ, так і особою, що експлуатує такий засіб на законних підставах. Водночас, відповідачем у відзиві на позов заявлено про застосування позовної давності, строк якої сплив 25.08.2013р. Просив в позові відмовити.

Третя особа-1 надала заперечення на позовну заяву, в яких підтримала правову позицію відповідача та просила відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа-2 витребувані судом документи не надала. В судовому засіданні 19.07.2016р. представник Криворізької міської ради заперечував проти позову з підстав, викладених відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, у судовому засіданні оголошувалася перерва з 14.07.2016р. по 19.07.2016р.

В порядку ст.85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності , господарський суд, -

Встановив:

Постановою господарського суду Дніпропетровської області від 21.08.2010р. по справі №Б24/217-10 Комунальне підприємство "Криворіжспецтранс" визнано банкрутом.

Вказаною постановою господарським судом відкрито відносно банкрута ліквідаційну процедуру за нормами ст.51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" №2343-ХП (надалі Закон № 2343-ХП) та призначено ліквідатором арбітражного керуючого Вернигору В.П.

Ухвалою господарського суду від 22.03.2015р. у справі № Б24/217-10 ліквідаційну процедуру та повноваження ліквідатора продовжено до 19.06.2016р., а ухвалою від 14.07.2016р. - до 19.09.2016р.

25.08.2010р. за актом прийому-передачі арбітражним керуючим Вернигорою В.П. від директора КП " Криворіжспецтранс " Котовського А.А. прийнято майно банкрута (а.с. 31-32).

На виконання власних повноважень, передбачених ст. 25 Закону №2343-ХП, з метою вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, ліквідатор листом від 22.09.2011р. № 1861/КСТ звернувся до Криворізького гірничопромислового територіального управління, листом від 12.07.2012р. № 2323/КСТ - до Криворізького відділення РЕР ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області та листом від 16.07.2012р. за 2333/КСТ - до Інспекції державного технічного нагляду Дніпропетровської обласної державної адміністрації з клопотанням надати інформацію про наявність у Банкрута зареєстрованих та не знятих з обліку транспортних засобів та сільськогосподарської техніки (а.с. 33, 34).

Згідно відповідей Криворізького гірничопромислового територіального управління від 17.10.2011р. №12-13/1780, Криворізького відділення РЕР ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області від 20.07.2012р. за №14/7 РЕР-3345 та Інспекції державного технічного нагляду Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 30.07.2012р. №1635-02-13 за підприємством зареєстровано транспортні засоби та сільськогосподарська техніка, а саме (а.с. 35, 36-41, 42-43):

№ з/п іНайменування майна 2Реєстрацій ний номер 3РІК випуску 4Одиниця виміру 5Кількість 6Ціна (грн.)
1ГАЗ 2752671-51 АВ2 001р.шт.13360
2ВАЗ АВ2 001р.шт.13200
3ГАЗ 53АЕ 03-91 МІ1 985р.шт.13520
4ЗІЛ433362АЕ 61-55 АА2 004р.шт.14250
5ЗІЛ 433362АЕ 61-57 АА2 004р.шт.14880
6ЗІЛ 433362АЕ 61-58 АА2 004р.шт.13680
7ЗІЛ433362АЕ 61-59 АА2 004р.шт.14880
8ЗІЛ433362АЕ 61-62 АА2 004р.шт.13360
9ЗІЛ433362АЕ 61-63 А А2 004р.шт.15040
10ЗІЛ 433362АЕ 61-64 АА2 004р.шт.13680
11ЗІЛ433362АЕ 61-67 АА2 004р.шт.14700
12ЗІЛ 433362 АЕ 61-68 АА2 004р.шт.14000
13ЗІЛ 433362АЕ 61-69 А А2 004р.шт.13200
14КАМАЗ 53215АЕ 97-83 АО2 005р.шт.15040
15КАМАЗ 53215АЕ 97-84 АО2 005р.шт.14720
16ЗІЛ-ММЗ 555113-57 АА1 965р.шт.13200
17ЗІЛ-ММЗ 555135-75 АА1 978р.шт.13790
18ГАЗ 5 АА1 992р.шт.13040
19ЗІЛ 4 АА1 999р.шт.14800
20ГАЗ 5201180-05 АА1 991р.шт.13440
21ГАЗ 5314193-64 АА1 991р.шт.14320
22ГАЗ 5314268-00 АА1 991р.шт.12720
23ГАЗ 3307282-89 АА2 000р.шт.12800
24КАВЗ 685296-32 АА1 981р.шт.15040
25ГАЗ 3307 3,34-14 АА2 001р.шт.13200
26ЗІЛ45022 371-68 АА1 991р.шт.13680
27ГАЗ 5 АА1 990р.шт.13440
28ЗІЛ 4 АА2 002р.шт.14320
29ЗІЛ 4 АА2 002р.шт.14410
ЗОЗІЛ4 АА2 002р.шт.14110
31ГАЗ 5 АА1 992р.шт.14320
32ГАЗ 3307486-99 АА2 003р.шт.13200
33ГЗСА 370549-34 ДНО1 985р.шт.13040
34КАМАЗ 53215С497-20 АА2 003р.шт.14640
35ГАЗ 5 АА1 991р.шт.14320
36ГАЗ 5 АА1 990р.шт.13040
37ПАЗ 651509-82 АА1 962р.шт.13040
38ГАЗ 5314513-66 АА1 988р.шт.13280
39ГАЗ 5 АА1 991р.шт.13470
40ГАЗ 5 АА1 991р.шт.13560
41ГАЗ 5 АА1 990р.шт.13040
42ГАЗ 5 АА1 990р.шт.14000
43ЗІЛ 4502520-68 АА1 989р.шт.14960
44ГАЗ 5 АА1 992р.шт.13280
45ГАЗ 5 АА1 991р.шт.13120
46ГАЗ 5382-00 ДНО1 987р.шт.13360
47Трактор колісний ЮМЗ-6АКМ249-63 АА2 004р.шт.12720
48Навантажувач ІЖС-ОбО250-18 АА1 992р.шт.14720
49Трактор колісний Т-40250-37 АА1 992р.шт.12560
50Трактор колісний МТЗ-82УК249-90 АА2 002р.шт.12960
51Навантажувач УН-053249-93 АА1 985р.шт.14640
52Навантажувач УН-053250-09 АА1 990р.шт.14560
53Екскаватор ЕО-2621В250-10 АА1 993р.шт.14880
54Трактор колісний ЮМЗ-6250-14 АА1 993р.шт.13200
55Причіп 2 ПТС-4АА 052-881 987р.шт.12400
56Причіп ПТС-4ПАА 052-891 981р.шт.12320
57Трактор колісний ЮМЗ-6АКМ249-62 АА2 004р.шт.12880
58Трактор колісний ЮМЗ-6АКМ249-64 АА2 004р.шт.13200
59Трактор колісний ЮМЗ-6АКМ249-65 АА2 004р.шт.13360
60Трактор колісний ЮМЗ-6АКМ249-66 АА2 004р.шт.13280
61Трактор колісний ЮМЗ-6АКМ249-67 АА2 004р.шт.13360
62Трактор колісний ЮМЗ-6АКМ249-68 АА2 004р.шт.13280
63Трактор колісний ЮМЗ-6АКМ-40.2326-95 АА2 005р.шт.13040
64Причіп 2 ПТС-4 8545АА 326-972 005р.шт.12400
65Причіп 2 ПТС-4 8545АА 326-982 005р.шт.12720
66Причіп 2 ПТС-4 8545АА 326-922 005р.шт.12560
67автогрейдер марки ДЗк250Т68-78ДП ;2 000р.шт.15440
68автогрейдер марки ДЗк250Т68-96ДП2 000р.шт.15280
69автогрейдер марки ДЗк250Т69-71ДП2 000р.шт.14880
70автогрейдер марки ДЗк250Т60-41ДП2 000р.шт.14960
71навантажувач марки ТО-18ДТ58-69 ДП1 999р.шт.14800

Як зазначає позивач, вищевказані автотранспортні засоби та сільськогосподарська техніка не були передані ліквідатору за актом та в ліквідаційній масі відсутні.

30.08.2012р. арбітражний керуючий Вернигора В.П. звернувся листом № 2897/КСТ до Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради та листом № 2898/КСТ до Управління комунальної власності міста виконкому міської ради з проханням надати інформацію про місцезнаходження вище перелічених транспортних засобів та підстави їх не включення до ліквідаційної маси ліквідаційною комісією (а.с. 44-46, 47-49).

12.03.2013р. ліквідатором направлено запит № 690/КСТ до Криворізького гірничопромислового територіального управління про надання інформації про наявність зареєстрованих та не знятих з обліку технологічних засобів, що належать Банкруту (а.с. 50).

Згідно відповіді Криворізького гірничопромислового територіального управління №12-13/689 від 20.03.2013р. на обліку управління перебувають технологічні транспортні засоби КП «Криворіжспецтранс» у кількості 19 шт. згідно додатку (а.с. 51).

30.01.2014р. ліквідатор направив лист № 02-23/9/284 до Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради із заявою про передачу вище перелічених автотранспортних та технологічних засобів, а також сільгосптехніки для долучення їх до ліквідаційної маси з подальшою оцінкою та реалізацією в рахунок погашення кредиторських вимог, яка залишена без відповіді та задоволення (а.с. 52-53).

В процесі ведення ліквідаційної процедури ліквідатором направлено клопотання № 02-23/9/797 від 26.10.2015р. до міського голови м. Кривого Рогу щодо передачі автотранспортного засобу - автомобілю ЗИЛ 45022, реєстраційний номер 371-68 АА, який зареєстровано за Банкрутом, для долучення його до ліквідаційної маси (а.с. 54).

За інформацією Управління комунальної власності міста виконкому міської ради № 3944 від 03.11.2015р. передача вищевказаного транспортного засобу є недоцільною (а.с. 55).

21.12.2015р. ліквідатор звернувся листом № 02-23/9/1357 до секретаря міської ради про передачу автотранспортного засобу ГАЗ 3307, 2001р.в.,реєстраційний номер 334-14АА, який зареєстровано за Банкрутом, для долучення його до ліквідаційної маси з подальшою оцінкою та реалізацією в рахунок погашення кредиторських вимог (а.с. 56).

Згідно відповіді на вказане звернення від 04.02.2016р. № 426, за інформацією Управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради вищевказаний автотранспортний засіб задіяний в утриманні об'єктів комунальної інфраструктури міста, тому передача його на балансовий облік КП «Криворіжспецтранс» є недоцільною (а.с. 57).

04.01.2016р. ліквідатором направлено лист № 02-23/9/1 до міського голови м. Кривого Рогу щодо передачі автотранспортних засобів, які зареєстровано за Банкрутом, для долучення їх до ліквідаційної маси (а.с. 58).

Відповідно до листа Управління комунальної власності міста виконкому міської ради від 22.02.2016р. № 694 ліквідатора повідомлено, що за інформацією управління благоустрою та житлової політики виконкому міської ради повернення автомобіля ЗІЛ 433362, номер державної реєстрації АЕ61-68 АА та автомобіля ЗІЛ 433362, номер державної реєстрації АЕ 439-99 АА є недоцільним у зв'язку з тим, що дані засоби задіяні в утриманні об'єктів комунальної інфраструктури міста (а.с. 59).

11.03.2016р. ліквідатор звернувся до міського голови м. Кривого Рогу з клопотанням № 02-23/9/599 щодо повернення всіх 71 одиниці автотранспортних та технологічних засобів, які зареєстровані за КП «Криворіжспецтранс», для долучення техніки до ліквідаційної маси з подальшою оцінкою та реалізацією в рахунок погашення кредиторських вимог (а.с. 60-61).

Відповіді на вказане звернення матеріали справи не містять.

Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від повернення Банкруту майна, яке належить Банкруту на праві власності, та всіляким чином затягує процес його передачі, що унеможливлює завершення ліквідаційної процедури Банкрута та погіршує і без того скрутне становище останнього, у зв'язку із чим позивач змушений звернутися до суду із даним позовом для захисту свої прав на підставі ст.387 Цивільного кодексу України.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров'я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об'єкти, визначені відповідно до закону як об'єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Як встановлено судом та вбачається зі змісту статуту Комунального підприємства «Криворіжспецтранс», що затверджений наказом фонду комунальної власності міста № 112ум від 07.08.2001р., підприємство створене виконкомом Криворізької міської ради відповідно до Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про підприємства в Україні»; власником майна підприємства є Криворізька міська рада (п. 1.1 Статуту).

Згідно п. 3.1 Статуту підприємство, зокрема, наділено правом продажу, списання, передачі, обміну, здачі в оренду, під заставу основних засобів, але лише за попередньою згодою з власником або уповноваженим ним органом, відповідно до законодавства України.

Згідно з ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві власника володіти, користуватись та розпоряджатись майном (ст. 317 Цивільного кодексу України).

При цьому, володіння означає можливість мати майно у своєму безпосередньому віданні та у сфері свого господарського чи іншого впливу.

Право користування - це юридично закріплена можливість особи користуватись майном, використовувати його корисні можливості.

За приписами ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З огляду на вказані положення діючого законодавства України суб'єкт визнається власником майна виключно за умови наявності у нього трьох складових права власності - володіння, користування та розпорядження своїм майном за своєю волею на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, територіальна громада створюючи підприємство позивача та закріплюючи у Статуті положення про обмеження правомочності розпорядження майном фактично позбавила позивача третьої складової права власності - розпорядження своїм майном за своєю волею на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 2 п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004р. до господарських відносин, що виникли до набрання чинності відповідними положеннями Господарського кодексу України, зазначені положення застосовуються щодо тих прав і обов'язків, які продовжують існувати або виникли після набрання чинності цими положеннями

За приписами ст. 133 Господарського кодексу України основу правового режиму майна суб'єктів господарювання, на якій базується їх господарська діяльність, становлять право власності та інші речові права - право господарського відання, право оперативного управління

Так, згідно положень ч. 3 ст. 78 Господарського кодексу України майно комунального унітарного підприємства, яким до речі є позивач, перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство)..

Таким чином, виходячи з правового аналізу вищезазначених норм чинного законодавства України та Статуту позивача вбачається, що спірні транспортні засоби є комунальною власністю, яка відповідно до приписів статті 41 Конституції України є непорушною та підлягає належному захисту.

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 Цивільного кодексу України).

Статтею 387 Цивільного кодексу України унормовано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В силу положень статей 15 та 16 Цивільного кодексу України та тотожних положень статті 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання.

За вимогами п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на стороні, що подала позов лежить зобов'язання доведення тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, яка передбачає, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Так, господарський суд не приймає в якості належних доказів дані, що були отримані ліквідатором КП «Криворіжспецтранс» від Криворізького гірничопромислового територіального управління, Криворізького відділення РЕР ДАІ ГУ МВС України в Дніпропетровській області та Інспекції державного технічного нагляду Дніпропетровської обласної державної адміністрації, відповідно до яких спірні автотранспортні засоби та сільськогосподарська техніка зареєстровані за підприємством позивача, з огляду на наступне.

Згідно положень Правил державної реєстрації та обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затверджених наказом Міністерства аграрної політики №221 від 11.06.2004р. (які діяли на момент реєстрації транспортних засобів зазначених в позовній заяві 2005-2008 роки), ці Правила є обов'язковими для всіх фізичних і юридичних осіб України, іноземних фізичних і юридичних осіб, а також осіб без громадянства, які є власниками машин, осіб, які від імені власників володіють, користуються чи розпоряджаються на законних підставах цими машинами або діяльність яких пов'язана з їх виготовленням., реалізацією та експлуатацією на території України (п. 1.2 Правил).

За приписами п. 2.2. Правил реєстрація машин здійснюється на підставі заяви власника (додатки 1, 2, 3) і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання машин, відповідність конструкції машин технічним вимогам тощо.

Документами, що підтверджують правомірність придбання машин, можуть бути будь-які з нижченаведених (оригінали або завірені в установленому порядку копії):довідка-рахунок (додаток 4); договір купівлі-продажу, міни, дарування та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на машини; договір лізингу, застави, біржова угода, договір про спільне володіння, користування і розпорядження майном; свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя, доручення, посвідчені або видані в установленому порядку; акт приймання передавання машини (додаток 5), виданий підприємством - виробником машини чи її вузлів та агрегатів; вантажна митна декларація, на машини...; рішення уповноваженого органу про відчуження машин, платіжні документи, накладні або акти приймання-передавання; рішення суду про належність машин; рішення зборів співвласників (витяг з протоколу) про надання повноваження особі представляти інтереси співвласників; договір оренди майна (у разі необхідності) із зазначенням у ньому домовленості орендодавця та орендаря щодо реєстрації за орендарем,машин.

Для реєстрації машин, що перебували в експлуатації і зареєстровані в інспекції Держтехнагляду, крім названих документів, додаються свідоцтва про реєстрацію машин з відміткою про зняття машини з обліку попереднім власником»

З огляду на вказані положення Правил свідоцтво про реєстрацію машин законодавцем не було внесено до переліку документів, які підтверджують правомірність придбання машин і відповідно таке свідоцтво не може вважатись переконливим та належним доказом права власності позивача на машини.

Крім того, як вбачається з положень п. 1.2. та переліку документів за п.2.2. зазначених Правил, реєстрація машин могла здійснюватися на підставі договорів оренди і доручень особами, які від імені власників володіють, користуються цими машинами або діяльність яких пов'язана з їх експлуатацією на території України.

Аналогічні положення щодо переліку документів, які підтверджують правомірність придбання транспортного засобу та не внесення законодавцем до вказаного переліку свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу технічного паспорту) містяться і в Правилах державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок» затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998р. (в редакції, яка діяла на момент реєстрації транспортних засобів зазначених в позовній заяві 2005-2008 роки).

Відповідно до Порядку відомчої реєстрації та зняття з обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, затвердженого постановою КМУ від 08.07.2009 року №694, реєстрація може бути проведена на підставі документів, що підтверджують правомірність використання машини.

За вказаних підстав, реєстрація спірних транспортних засобів за комунальним підприємством не є належним підтвердженням права власності позивача на них.

Разом з тим, згідно положень ч. 1 та ч. 3 ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції, яка діяла до 19.01.2013р.) усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені вході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси. Індивідуально визначені речі, що належать банкруту на підставі речових прав, крім права власності і повного господарського відання, не можуть бути включені до складу ліквідаційної маси.

Таким чином, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних доказів на підтвердження права його власності на спірні автотранспортні засоби та сільськогосподарську техніку, у зв'язку із чим господарський суд доходить висновку про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог та, відповідно, відсутність правових підстави для їх задоволення.

Щодо застосування наслідків спливу строку позовної давності, про який заявлено відповідачем у відзиві на позовну заяву, суд зазначає наступне.

Частинами 4 та 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо ж суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз'яснено в п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Отже, коли судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі статті 267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин наслідків спливу строку позовної даності, про яку заявлено відповідачем, за недоведеністю позовних вимог.

Згідно зі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32, 33, 36, 43, 45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання.

Суддя І.А. Рудь

Повне рішення складено - 25.07.16р.