ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел. /0552/ 49-31-78
Веб сторінка : ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2016 року Справа № 923/506/16

Господарський суд Херсонської області у складі судді Нікітенка С.В. при секретарі Горголь О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства "Дім марочних коньяків "Таврія", м. Нова Каховка Херсонської області

до первинної профспілкової організації працівників ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія", м. Нова Каховка Херсонської області

про визнання недійсним договору.

За участю представників сторін:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Дім марочних коньяків "Таврія" звернулось до суду з позовом до первинної профспілкової організації працівників ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія", в якому просить визнати недійсним колективний договір, укладений між ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" і первинною профспілковою організацією працівників ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" на 2014 рік, затверджений 03.04.2014р. на конференції трудового колективу ПАТ "ДМК" Таврія". Судові витрати по справі позивач просить суд покласти на відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує посиланнями на приписи ч.3 ст. 92, ст. 203 та ст. 215 ЦК України.

02 червня 2016 року до суду від відповідача у справі надійшло письмове заперечення проти позову, в якому відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, у зв'язку з їх безпідставністю і необґрунтованістю. Дане заперечення з додатком суд прийняв до розгляду та заучив до матеріалів справи (а.с. 29- 34).

30 червня 2016 року відповідач у справі подав до суду заяву від 24.06.2016р. про визнання позову, в якій зазначає, що відповідно до ст.ст. 22, 78 ГПК України заявляє про визнання позовних вимог у повному обсязі. Дану заяву суд прийняв до розгляду та заучив до матеріалів справи (а.с. 42).

Ухвалою від 18.07.2016р. суд продовжив строк вирішення спору по даній справі на п'ятнадцять днів - до 02.08.2016р.

Представники сторін у судове засідання 02.08.2016р. не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, не зважаючи на ті обставини, що сторони по справі належним чином були повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, проте, своїм правом приймати участь у судовому засіданні не скористались.

Будь-яких письмових заяв або клопотань на день розгляду справи від сторін по справі щодо відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Подальше ж відкладення розгляду справи призведе до порушення строків вирішення спору.

Крім того, відповідно до ст. 77 ГПК України неявка представників сторін у судове засідання може бути підставою для відкладення розгляду справи, коли з-за такої неявки неможливо розглянути певну справу.

Суд не визнавав явку представників сторін обов'язковою.

Отже, неявка у судове засідання представників сторін не унеможливлює розгляд справи № 923/506/16, не є підставою для відкладення її розгляду.

За таких обставин, справа розглядається без участі представників сторін, за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Матеріали справи свідчать, що 03 квітня 2014 року на конференції трудового колективу ПАТ "ДМК "Таврія" затверджено колективний договір між роботодавцем і трудовим колективом ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" на 2014 рік (надалі - договір), який укладений між публічним акціонерним товариством "Дім марочних коньяків "Таврія" (надалі - позивач) і первинною профспілковою організацією працівників ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" (надалі - відповідач).

Даний договір зареєстровано Управлінням праці і соціального захисту населення Новокаховської міської ради за № 15 від 10.04.2014р. в порядку ст. 9 Закону України "Про колективні договори і угоди".

Договір зі сторони роботодавця підписаний - директором ПАТ "ДМК "Таврія" ОСОБА_1, а зі сторони трудового колективу договір підписаний - головою профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" ОСОБА_2

Звертаючись з позовом до суду про визнання недійсним договору, позивач посилається на ті обставини, що директор ПАТ "ДМК "Таврія" - ОСОБА_1 підписуючи колективний договір перевищив надані йому повноваження, оскільки відповідно до пункту 12.6 статуту ПАТ "ДМК "Таврія" (у редакції на момент укладення колективного договору), директор ПАТ "ДМК "Таврія" укладає колективний договір за погодженням з наглядовою радою ПАТ "ДМК "Таврія".

Позивач вказує, що наглядова рада ПАТ "ДМК "Таврія" не погоджувала укладення такого колективного договору, а тому в порушення приписів ч.3 ст. 92 Цивільного кодексу України колективний договір зі сторони роботодавця підписано особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Отже, позивач вважає, що колективний договір зі сторони роботодавця підписано особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, а тому відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України договір підлягає визнанню недійсним.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема послався на ті обставини, що ОСОБА_1 мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, а також те, що після укладення договору позивач його схвалив, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Таким чином, виник спір, який підлягає вирішенню у судовому порядку.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Дім марочних коньяків "Таврія" задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про колективні договори і угоди" колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Враховуючи предмет колективного договору, який затверджений 03.04.2014р. на конференції трудового колективу ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія", суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою даний договір є колективним договором.

Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених частиною 2 статті 203 Цивільного кодексу України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Матеріали справи свідчать, що відповідно до підпункту 9 пункту 12.6 статуту ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" (у редакції на момент укладення колективного договору), директор ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" укладає колективний договір за погодженням з наглядовою радою ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія".

В матеріалах справі відсутні докази, які б підтверджували, що дійсно наглядова рада ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" надавала директору ОСОБА_1 згоду на укладення оскаржуваного договору.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що колективний договір в порушення приписів ч.3 ст. 92 Цивільного кодексу України зі сторони роботодавця підписаний особою, яка не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності.

Проте, відповідно до положень ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки особи, у разі наступного схвалення правочину особою, яку представляють.

В пункті 3.4. Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29 травня 2013 року № 11, зазначено, також, що наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Суд звертає увагу, що обома сторонами договору, були вчинені дії, які свідчать про схвалення оскаржуваного правочину, з огляду на наступне.

Так, рішенням господарського суду від 02.06.2016р. по справі № 923/275/16 за позовом первинної профспілкової організації працівників ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" до публічного акціонерного товариства "Дім марочних коньяків "Таврія"" про стягнення заборгованості в сумі 38900 грн. та визнання протиправними дій - позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" на користь первинної профспілкової організації працівників публічного акціонерного товариства "Дім марочних коньяків "Таврія" 38900 грн. основного боргу та 1378 грн. витрат по оплаті судового збору. Вказане рішення набуло законної сили 20.06.2016р., що підтверджується виданим наказом № 923/275/16 від 19.07.2016р.

Задовольняючи позовні вимоги, суд у мотивувальній частині рішення по справі №923/275/16 виходив з наступних обставин, а саме: " 03 квітня 2014 р. між роботодавцем в особі директора ОСОБА_3 уповноваженого власником з однієї сторони, та трудовим колективом ПАТ "Дім марочних коньяків "Тарія" в особі уповноваженого представляти його інтереси голови профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників ПАТ "ДМК "Таврія" ОСОБА_2 на конференції трудового колективу був укладений та підписаний колективний договір на 2014 р., дію якого рішенням спільного засідання профспілкового комітету та адміністрації ПАТ "ДМК "Таврія", оформленим протоколом № 10 від 21.07.2015 р., продовжено на 2015 р.

У пунктах 6.1 та абз. 2 пункту 6.2 колективного договору його сторони досягли домовленості щодо того, що роботодавець визнає профспілковий комітет повноважним представником інтересів працівників, на яких поширюється дія договору, і погоджує з ним накази та інші локальні нормативно-правові акти з питань, що є предметом даного договору. Роботодавець забезпечує гарантії прав профспілок, встановлені розділом 4 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", у тому числі й за наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, обов'язок щомісячно і безоплатно утримувати із заробітної плати та перераховувати на рахунок первинної профспілкової організації членські профспілкові внески без права затримки такого перерахування.

До 01 серпня 2015 р. роботодавець виконував передбачений умовами договору обов'язок щодо утримання із заробітної плати та перерахування профспілковій організації членських внесків.

Починаючи з 01 серпня 2015 р. припинив такі утримання та перерахування, що стало наслідком утворення заборгованості по профспілкових внесках за період з 01.08.2015 р. по 31.12.2015 р. у розмірі 38900 грн.

Розрахунок профспілкових внесків здійснено з нарахованої та фактично виплаченої заробітної плати членам профспілки (звіт про виконання профспілкового бюджету за 2015 р., таблиця 7, а. с. 92-94).

Згідно листа від 08.08.2015 р. № 1897 відповідач довів до відома позивача про неможливість здійснення з розрахункового рахунку ПАТ "ДМК "Таврія" відрахувань членських профспілкових внесків і запропонував з 01.08.2015 р. здійснювати внесення членських внесків особисто працівниками - членами профспілки.

Відмова роботодавця від виконання умов колективного договору щодо утримання та перерахування профсоюзних внесків стала підставою для звернення з позовом, вирішення якого є предметом даного розгляду.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши докази на їх підтвердження та надавши їм правову оцінку, господарський суд визнав позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню - в частині стягнення 38900 грн. боргу по неперерахованих членських профспілкових внесках за період з 01.08.2015 р. по 31.12.2015 р. включно, з урахуванням наступного.

Як встановлено в процесі дослідження доказів, між сторонами укладений колективний договір від 03.04.2014 р., дія якого в передбаченому законом порядку була продовжена на 2015 р., відповідач у п. 6.2 цього договору, зміст якого повністю кореспондує з правовою нормою ст. 42 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності", за наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, зобов'язався щомісячно і безоплатно утримувати із заробітної плати та перераховувати на рахунок профспілкової організації членські профспілкові внески.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Припинивши з 01.08.2015 р. утримання із заробітної плати та перерахування на розрахунковий рахунок профспілкової організації членських профсоюзних внесків, відповідач в односторонньому порядку відмовився від зобов'язання за укладеним колективним договором, що чинним законодавством не передбачено".

Отже, господарський суд під час розгляду справи № 923/275/16 дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту, що до 01 серпня 2015 р. роботодавець виконував передбачений умовами договору обов'язок щодо утримання із заробітної плати та перерахування профспілковій організації членських внесків.

Частиною 2 статті 35 ГПК України зазначено, що факти, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори), за винятком встановлених рішенням третейського суду, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Відповідно до розяснень, які містяться у пунктах 2.5, 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" обставини, визнані учасниками судового процесу і відображені в судових рішеннях, є преюдиціальними в розумінні частини третьої статті 35 ГПК. Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

Отже, факт схвалення ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія" оскаржуваного колективного договору на 2014 рік, який затверджений 03.04.2014р. на конференції трудового колективу ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія", доведено судом по справі № 923/275/16, а тому в силу ст. 35 ГПК України не підлягає доведенню знову.

Зазначене свідчить, що позивачем було схвалено та у період з 03.04.2014р. до 01.08.2015р. виконувались умови оскаржуваного договору.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Виходячи із змісту ст. 215 ЦК України договір може бути визнано недійсним виключно з підстав недодержання в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, або якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно з частиною 3 статті 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позивачем не доведено тих обставин, які відповідно до ст. 215 ЦК України тягнуть за собою можливість забезпечення судового захисту шляхом визнання договору недійсним, а також не доведено фактів порушення оспорюваним договором прав та інтересів сторін договору, або третіх осіб, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають .

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до положень ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Суд не приймає до уваги та відхиляє довідку позивача (а.с. 51), оскільки вказаний доказ спростовується вищевикладеним.

Суд також не приймає до уваги та відхиляє заяву відповідача про визнання позову (а.с.42), оскільки суд, який вирішує спір, не зв'язаний заявами відповідача про визнання позову. На підставі частини шостої статті 22 ГПК України у разі, якщо відповідні дії суперечать законодавству або порушують чиї-небудь права і охоронювані законом інтереси (у тому числі юридичної чи фізичної особи, яка не є учасником даного судового процесу), спір підлягає вирішенню по суті згідно з вимогами чинного законодавства. Суд вважає, що дана заява суперечить приписам ст.ст. 203 та 2015 ЦК України, а також порушує права та охоронювані законом інтереси працівників ПАТ "Дім марочних коньяків "Таврія".

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги документально не підтверджені, а отже такі, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 49 ГПК України покладаються на позивача.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

1. У задоволенні позову відмовити.

Повне рішення складено 10.08.2016р.

Суддя С.В. Нікітенко