ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" серпня 2016 р.Справа № 922/4116/15

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Помпі К.І.

розглянувши справу

за позовом Прокурора Дзержинського району м. Харкова
до Харківської міської ради, м. Харків (1-й відповідач) ОСОБА_1 кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Омега", м. Харків (2-й відповідач) , Харківська міська рада, м. Харків
про визнання недійсним, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії
за участю представників сторін:

прокурор - не з'явився,

1-й відповідач - ОСОБА_2О, дов.№ 08-11/7787/2-15 від 30.12.2015 року

2-й відповідач - ОСОБА_3, дов. від 01.09.2015 року,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дзержинського району м. Харкова звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради та ОСОБА_1 кооперативу "Житлово-будівельного кооперативу "Омега" про:

- визнання незаконним та скасування п. 4.3 додатку 1 до рішення 48 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 22.09.2010 №240/10;

- визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №107498 на земельну ділянку, площею 1,3222 га розташованої у місті Харкові вулиці Новгородській, 85, з кадастровим номером :07:019:0013;

- зобов'язання ОК "Житлово-будівельний кооператив "Омега" передати територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківській міській раді прийняти земельну ділянку 1,3222 га, розташовану у місті Харкові по вулиці Новгородській, 85, з кадастровим номером :07:019:0013 за актом прийому-передачі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 28.09.2015 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 року, у справі № 922/4116/15 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 18 травня 2016 року рішення господарського суду Харківської області від 28.09.2015 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 18.11.2015 року прийняті у справі № 922/4116/15 скасовано та справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

При цьому, Верховний суд України у постанові зазначив, що ОСОБА_1 кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Омега" було створено всупереч вимогам ст. ст. 133,135, 137 ЖК УРСР та Примірного статуту, які по відношенню до Законів України "про кооперацію та "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" є спеціальними нормативно правовими актами та підлягають застосуванню до правовідносин сторін.

Також, Верховний суд України у постанові зазначив про те, що суду першої інстанції необхідно надати відповідну оцінку доводам 2-го відповідача щодо застосування позовної давності, з яких слідує, що прокурор, який звернувся до суду з даним позовом у липні 2015 року, міг довідатись про відповідні порушення з моменту та оприлюднення спірного рішення ще у 2010 році.

Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду України від 17.06.2014 року по справі і № 21-195а14.

Таким чином, суд допустив неоднакове і неправильне застосування норм матеріального права та не застосував законодавство, яке регулює спірні правовідносини сторін.

Відповідно до ч.1 ст.111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2016 року справу №922/4116/15 призначено судді-доповідачу ОСОБА_4 на підставі вимог ст.2-1 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 16.06.2016 року було призначено справу до розгляду на 29.06.2016 року о 10:30 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.07.2016 року справу було відкладено на 04.08.2016 року о 12:15.

В судове засідання, призначене на 04.08.2016 року, представник прокуратури не з'явився, хоча про час розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить особистий підпис прокурора у повідомленні про наступне судове засідання від 06.07.2016 року.

Представник 1-го відповідача (Харківська міська рада) в судове засідання з'явився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав викладених у письмових поясненнях від 29.06.2016 року.

Представник 2-го відповідача (ОК "Житлово-будівельний кооператив "Омега") в судове засідання з'явився, 04.08.2016 року надав до суду письмові пояснення по справі, в яких зазначає про те, що у матеріалах справи відсутні докази щодо наявності у діях ЖБК «Омега» умислу на незаконне одержання земельної ділянки у користування, також прокурором було пропущено строк позовної давності, а тому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора в цілому.

Згідно зі ст.75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст.4-3 ГПК України, судом створювались необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи, у зв'язку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України за відсутності представника прокуратури, за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, повно та всебічно дослідивши обставини та докази на їх підтвердження, вислухавши пояснення представників 1-го та 2-го відповідача, судом встановлено наступне.

У ході вивчення правомірності передачі у приватну власність земельних ділянок, розташованих на території району, прокуратурою району встановлено, що п. 4. додатку 1 до рішення 48 сесії Харківської міської ради 5 скликання від 22.09.2010р. «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування» №240/10 (далі - рішення сесії Харківської міської ради №240/10) ЖБК «Омега» було надано у власність земельну ділянку (кадастровий номер :07:019:0013), яка належала територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, площею 1,3222 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по вулиці Новгородській,85.

На підставі вказаного рішення Харківської міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (Управління Держкомзему у м. Харкові) видано «ЖБК «Омега» державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №107498, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00.

Прокурор у позові зазначає, що вказане рішення прийнято усупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу України, ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186 (далі - Примірний статут). А отже й ЖБК «Омега» створено всупереч вимогам вищевказаних правових норм, а саме вимог ст.ст.133, 135, 137 ЖК та Примірного статуту.

Прокурор посилається на норми закону та зазначає, що: всупереч ч.6 ст.137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення про створення ЖБК «Омега» та список членів кооперативу, затверджений протоколом установчих зборів засновників кооперативу, не затверджено виконавчим комітетом Харківської міської ради, при тому що статут кооперативу зареєстровано саме у цій місцевій раді; Відповідно до статуту ЖБК «Омега» кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст.137 ЖК; Всупереч п.5 Примірного статуту, з урахуванням того, що число членів кооперативу не визначено виконавчим комітетом Харківської міської ради, число його членів не повинно бути менше п'яти. При цьому відповідно до переліку членів кооперативу, затвердженому протоколом установчих зборів засновників кооперативу, число його членів три; Усупереч вимогам ст.137 ЖК та абз. 2 п.5 Примірного статуту статут ЖБК «Омега» не відповідає вимогам Примірного статуту; В статуті ЖБК «Омега» усупереч ст.135 ЖК та абз. 1 п.8 Примірного статуту не зазначено, що члени кооперативу повинні постійно проживати у місті Харкові і потребувати поліпшення житлових умов (перебувати на відповідному обліку); Усупереч абз. 2 п.7 Примірного статуту на момент створення ЖБК «Омега» його члени були у віці понад 30 років.

Прокурор вважає, що ЖБК «Омега» за організаційно-правовою формою фактично не є житлово-будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом в розумінні вимог глави 5 ЖК та ст. 41 ЗК України. Вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, його фактична мета створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу. Члени кооперативу не мають права на поліпшення житлових умов.

Так Прокурор посилається на п.4 додатку 1 до рішення 48 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування» від 22.09.2010 №240/10 вважає, що він є незаконним. Вказане рішення прийнято в порушення вимог ст.41 ЗК України, ст.ст.133, 137 ЖК та Примірного статуту. Під час прийняття вказаного рішення Харківська міська рада при вирішенні питання про надання ЖБК «Омега» безоплатно земельної ділянки з кадастровим номером :07:019:0013 зобов'язана з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу відповідно до ЖК та Примірного статуту. Харківська міська рада мала можливість з'ясувати вказані обставини, в зв'язку з тим, що рішення про створення ЖБК «Омега» та список його членів у разі створення саме ЖБК повинен був затвердити виконавчий комітет саме Харківської міської ради; відповідно до абз. 1 п.8 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, облік таких громадян здійснюється виконавчий комітет саме Харківської міської ради; статут ЖБК «Омега» зареєстрований саме в цьому виконавчому комітеті під номером 0043017 від 24.12.2008.

Прокурор посилається на п. п.4 додатку 1 до рішення 48 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування» від 22.09.2010 №240/10 та вважає його незаконним, що слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку серії ЯЛ №107498 та вважає, що відповідний державний акт на право власності не відповідає законові та порушує права власника, а тому вважає за необхідно визнати зазначений державний акт недійсним в судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам суд виходить з наступного.

Згідно із ст.12 Земельного кодексу України до повноважень Харківської міської ради, у тому числі, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною 1 ст.10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Як вбачається із матеріалів справи, земельна ділянка, загальною площею1,3222 га по вул. Новгородській, 85 у м. Харкові, була надана у власність другого відповідача (ОК "ЖБК "Омега") на підставі положень ст.41 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Земельного кодексу України житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Тобто, наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

Відповідно до ст. 94 Господарського кодексу України кооперативи як добровільні об'єднання громадян з метою спільного вирішення ними економічних, соціально-побутових та інших питань можуть створюватися у різних галузях (виробничі, споживчі, житлові тощо).

Статтею 6 Закону України "Про кооперацію" (в редакції, чинній на момент прийняття Рішення) встановлено, що кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об'єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Відповідно до завдань та характеру діяльності кооперативи поділяються на такі типи: виробничі, обслуговуючі та споживчі. За напрямами діяльності кооперативи можуть бути житлово-будівельними, садово-городніми, гаражними, торговельно-закупівельними, транспортними, освітніми, туристичними, медичними тощо. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Згідно статей 133, 137 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу і одержати в ньому квартиру. Однією із умов вступу до житлово-будівельного кооперативу є перебування на квартирному обліку в даному населеному пункті. Житлово-будівельні кооперативи організовуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності житлово-будівельних кооперативів установлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу та іншими актами законодавства України. Житлово-будівельний кооператив діє на основі статуту, прийнятого відповідно до Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу загальними зборами громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, і зареєстрованого в установленого порядку. Кількість членів кооперативу повинна бути відповідною кількості квартир у будинку. Квартири, які надаються членам кооперативу, повинні відповідати граничному розміру жилої площі, сумі пайового внеску та кількості членів сім'ї.

Пунктом 1 розділу I Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.85 р. № 186, встановлено, що житлово-будівельний кооператив організовується з метою забезпечення житлом членів кооперативу і членів їх сімей шляхом будівництва багатоквартирного жилого будинку (будинків), а у випадках, передбачених законодавством, - одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу або багатоквартирного блокованого жилого будинку (будинків) з надвірними будівлями за власні кошти кооперативу за допомогою банківського кредиту, а також для наступної експлуатації та управління цим будинком (будинками).

Відповідно до ст. 137 ЖК України житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст.137 ЖК та абз. 2 п. 4 Примірного статуту рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Примірного статуту, ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу.

Відповідно до п. 5 Примірного статуту, число громадян, які вступають до організованого кооперативу, повинно відповідати кількості квартир в житловому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно - і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в міста Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Примірного статуту до членів ЖБК приймаються особи віком до 30 років.

Відповідно до абз. 1 п. 45 Примірного статуту громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку до новостворюваного кооперативу у зв'язку з потребою у поліпшенні житлових умов.

Відповідно до абз. 1 п. 74 Примірного статуту контроль за діяльністю житлово - будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих рад народних депутатів.

Вирішуючи питання про те, яким нормативно-правовим актом слідує керуватися при створенні ЖБК: ст. 7 Закону України Про кооперацію або Примірним статутом, необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться як загальний (Закон України "Про кооперацію") та спеціальний (примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціального нормативно-правового акту.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що ОК "ЖБК "Омега" створено із порушенням вищевказаних норм.

Стаття 41 Земельного кодексу України, на підставі якої було ухвалене спірне рішення, передбачає можливість надання земельних ділянок не обслуговуючим, а лише житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам.

Так, другий відповідач - ОСОБА_1 кооператив Житлово-будівельний кооператив "Омега" згідно статуту створений в організаційно-правовій формі обслуговуючого кооперативу.

ОСОБА_1 «ЖБК «Омега» фактично не є житлово- будівельним кооперативом, а є обслуговуючим кооперативом, що підтверджується витягом з ЄДРПОУ, відповідно до якого за організаційно- правовою формою він є саме обслуговуючим кооперативом, а єдиним видом його економічної діяльності є комплексне обслуговування об'єктів (код 81.10).

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про кооперацію" обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом об'єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Відповідно до п.3 Примірного статуту при будівництві жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, не менше п'яти чоловік.

При створенні та державній реєстрації ОК «ЖБК «Омега» його засновниками (членами) виступили 3 особи, що суперечить наведеним вимогам Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу.

У порушення вимог ст.135 ЖК УРСР, абз.1 п.8 Примірного статуту зазначені особи не потребували поліпшення житлових умов. На момент прийняття спірного рішення Харківської міської ради останні на обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов, не перебували.

Таким чином, ОК ЖБК «Омега» фактично не є житлово-будівельним кооперативом у розумінні вимог глави 5 ЖК УРСР та ст.41 ЗК України. Вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, його мета створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу.

Крім того, як вбачається зі статуту другого відповідача ОК ЖБК "Омега" даний кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст.137 ЖК.

ОК «ЖБК «Омега» не створювався як житлово-будівельний кооператив відповідно до ЖК УРСР та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, а відповідно не мав права на отримання безоплатно земельних ділянок у власність на підставі ст.41 ЗК України, а тому у міської ради відсутні правові підстави для безоплатної передачі земельної ділянки.

При цьому, слід звернути увагу, що Харківська міська рада вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для ухвалення спірного рішення мала можливість, і в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, мала й обов'язок з'ясувати правовий статус, мету та підстави створення ОК "ЖБК "Омега", мала переконатись у додержанні другим відповідачем порядку його створення та у відповідності вимогам чинного законодавства, що регулює порядок передачі землі житлово-будівельним кооперативам.

Відповідачі доказів на спростування викладених обставин та висновків, всупереч вимогам ст.4-3 та 33 ГПК України, не надали.

Враховуюче викладене суд приходить до висновку про те, що спірне рішення (п. 4.3 додатку 1 до рішення 48 сесії Харківської міської ради 5 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для розміщення об'єктів містобудування" від 22.09.2010 №240/10) прийнятого з порушенням законодавства.

Разом з тим, другим відповідачем до прийняття рішення по суті спору подано заяву від 29.06.2016 року (вх.№ 21185) про застосування наслідків пропущення прокурором строку позовної давності.

Доводи прокурора щодо не застосування строку позовної давності через те, що прокурор дізнався про факт прийняття рішення Харківською міською радою у 2015 році у ході вивчення даних офіційного веб-сайту Харківської міської ради щодо розміщених рішень сесій упродовж 2008-2015 років та ознайомлення з правовстановлюючими документами ОСОБА_1 кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Омега" у відділі державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби ХМУЮ, є безпідставними виходячи з наступного.

Відповідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 10 роз'яснено, що у разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор, позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Також у ч. 2 п. 1 вищезазначеної постанови Пленуму ВГСУ судам роз'яснено про необхідність мати на увазі, те що, оскільки закон (пункт 10 частини другої статті 16, стаття 21 ЦК України, абзац третій частини другої статті 20 ГК України) визначає визнання недійсними актів державних та інших органів, що суперечать законодавству і порушують права та законні інтереси осіб, як спосіб захисту цивільних прав, то до позовних заяв юридичних осіб і зазначених громадян про визнання недійсними таких актів застосовується загальна позовна давність (з урахуванням, водночас, викладеного в підпункті 3 пункту 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011 № 4176-VI).

Відповідно до п.п. 3 ч. 1 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень "Закону України від 20.12.2011 № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи.

Таким чином, у відповідності до вищенаведеного, строк позовної давності для звернення Прокурора з позовом про визнання незаконним та скасування п.20 додатку 1 до рішення 48 сесії Харківської міської ради 5 скликання «Про надання юридичним та фізичним особам ділянок для будівництва об'єктів» від 22.10.2010 року № 240/10 починає свій перебіг з 15.01.2012 року та закінчується 15.01.2015 року. Крім того, з моменту прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради (22.09.2010 року) минуло 6 років.

Згідно п. 10 Наказу Генеральної прокуратури України від 18.10.2010 р. «Про організацію прокурорського нагляду за додержанням і застосуванням законів», з метою підвищення ефективності наглядової діяльності за додержанням і застосуванням законів, керуючись статтями 1,15, 19-24 Закону України «Про прокуратуру», було наказано, зокрема: періодично, але не рідше одного разу на місяць, перевіряти законність правових актів Кабінету Міністрів України, місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Використовувати право участі у засіданнях цих органів.

Згідно ч. і ст. 6 Регламенту Харківської міської ради персональні робочі місця передбачаються також для представників прокуратури м. Харкова, правоохоронних органів м. Харкова, а тому прокурор отримавши рішення згідно наказів Генеральної прокуратури України зобов'язаний був та мав всі можливості ознайомитись з матеріалами справи та довести його незаконність.

Разом з тим, прокурор звернувся до господарського суду Харківської області 14 липня 2015 року.

Беручи до уваги приписи статей 253, 257, 261, 267 ЦК України, суд дійшов висновку, що строк позовної давності оскарження рішення Харківської міської ради від 22.09.2010 року сплив, а отже прокурор Дзержинського району м. Харкова звернувся до суду поза межами строку позовної давності, про застосування наслідків якої було заявлено другим відповідачем.

Згідно абз. 3 п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі.

Як зазначено в постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 22.04.2015 по справі № 916/2122/13, ч.ч.1,2,4 ст.29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах від 27.05.2014 3-23гс14, від 02.09.2014 в справі № 3-82гс14, від 23.12.2014 № 3-194гс14.

Отже, враховуючи те, що суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, тим самим встановивши про наявність порушеного права, заява про застосування позовної давності підлягає задоволенню.

Суд констатує, що строк позовної давності про визнання незаконним та скасування спірного рішення Харківської міської ради сплив, поважних причин для його поновлення прокурор не навів, та їх судом не встановлено, а тому у позові в цій частині слід відмовити.

Щодо решти позовних вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та зобов'язання другого відповідача передати їх територіальній громаді м. Харкова, суд також вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, оскільки вказані вимоги є похідними від позовних вимог про визнання незаконним та скасування спірного рішення Харківської міської ради.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір при відмові в позові покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.6, 13, 14, 19, Конституції України, ст. ст. 21, 256, 257, ч.1 ст.261, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 41, 116 Земельного кодексу України, ст. 94 Господарського кодексу України, ст. 6 Закону України "Про кооперацію", ст.ст.133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР, ст.ст.1, 4, 12, 22, 29, 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Харківського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 09.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_4