РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2016Справа №910/10970/16

Суддя Плотницька Н.Б., розглянувши справу

за позовомПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріуполь"
доПублічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
простягнення 64 560 грн 00 коп.
Представники:
від позивача: Димова Ю.Б. - представник за довіреністю
від відповідача: Бережок С.І. - представник за довіреністю

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

13.06.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріуполь" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про стягнення 52 381 грн 09 коп. пені, 3 571 грн 44 коп. 3 % річних та 8 607 грн 47 коп. інфляційних втрат за неналежне виконання грошового зобов'язання за договором на розподіл природного газу № 14-131-ПР від 27.02.2014.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що у зв'язку з неналежним виканням відповідачем грошового зобов'язання за договором на розподіл природного газу № 14-131-ПР від 27.02.2014 щодо своєчасної оплати наданих послуг грудень 2015 року, у зв'язку з чим позивачем за період прострочення з 21.01.2016 по 05.04.2016 нараховано 52 381 грн 09 коп. пені та 3 571 грн 44 коп. 3 % річних, а також за період прострочення з 01.01.2016 по 30.03.2016 - 8 607 грн 47 коп. інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 порушено провадження у справі № 910/10970/16, розгляд справи призначений на 01.08.2016.

26.07.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли клопотання про доручення документів до матеріалів справи.

01.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відповідності до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, для дослідження та оцінки доказів по справі у судовому засіданні 01.08.2016 оголошено перерву до 08.08.2016.

08.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли заперечення на відзив.

У судове засідання 08.08.2016 з'явились представники сторін на надали пояснення по суті справи. Представник позивача в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечує проти заявлених позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а також підтримав клопотання про зменшення пені 99 %, викладене у відзиві на позовну заяву.

У судовому засіданні 08.08.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані суду докази, суд

ВСТАНОВИВ:

27.02.2014 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" (газорозподільне підприємство) та Публічним акціонерним товариством Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (замовник) укладено договір на розподіл природного газу № 14-131-ПР, відповідно до умов якого газорозподільне підприємство зобов'язується у 2014-2015 роках надати замовнику послугу з транспортування природного газу газорозподільними мережами до межі балансової належності об'єктів замовника або його споживачів (далі - пункт призначення) відповідно до актів розмежування балансової належності газопроводів та експлуатаційної відповідальності сторін, а замовник зобов'язується сплатити газорозподільному підприємству вартість послуги з транспортування природного газу ГРМ у розмірі, строки та порядку, передбаченими умовами договору.

Відповідно до пункту 11.1. договору (із змінами внесеними додатковою угодою № 1) встановлено, що даний договір набирає чинності з дня його підписання та скріплення під уповноважених представників сторін печатками, та розповсюджує свою дію на відносини сторін, що склалися з 01 січня 2014 року і діє в частині надання послуг до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за надані газорозподільним підприємством по - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на аналогічний період, якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляду його умов. При цьому сторони повинні переоформити додаток до договору, у якому визначити планові обсяги газу на продовжений строк.

Згідно з пунктом 3.6. договору обсяг протранспортованого природного газу ГРМ підтверджується підписаним сторонами актом наданих послуг з транспортування природного газу ГРМ, що оформлюється на підставі даних комерційних вузлів обліку.

У відповідності до пункту 3.7. договору газорозподільне підприємство до 12-го числа місяця, наступного за звітним, направляє замовнику два примірники оригіналу акта наданих послуг за звітний місяць, які підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою газорозподільного підприємства.

Положеннями пункту 3.8. договору замовник протягом двох днів з дня одержання акта наданих послуг зобов'язується повернути газорозподільному підприємству один примірник оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою замовника (для юридичних осіб), або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта наданих послуг. У випадку відмови від підписання акта наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до законодавства.

Акти наданих послуг є підставою для остаточних розрахунків замовника з газорозподільним підприємством (пункт 3.10. договору).

Згідно з пунктом 5.5. договору розрахунки за надані послуги здійснюються замовником у безготівковій формі шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок газорозподільного підприємства на підставі акту наданих послуг, зазначеного в пункті 3.6 цього договору. Остаточний розрахунок за фактично надані послуги здійснюється до 20-го числа місяця, наступного за місяцем надання послуг.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом, на виконання на виконання умов укладеного договору на розподіл природного газу № 14-131-ПР від 27.02.2014, позивачем було надано відповідачу послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями підписаних уповноваженими представника та скріплених відтисками печаток сторін актів наданих послуг з транспортування газу, а саме: № 01 ПР від 28.02.2014, № 02 ПР від 28.02.2014, № 03 ПР від 31.03.2014, № 04 ПР від 30.04.2014, № 05 ПР від 31.05.2014, № 06 ПР від 30.06.2014, № 07 ПР від 31.07.2014, № 08 ПР від 31.08.2014, № 09 ПР від 30.09.2014, № 10 ПР від 31.10.2014, № 11 ПР від 30.11.2014, № 12 ПР від 31.12.2014, № 01 ПР від 31.01.2015, № 02 ПР від 28.02.2015, № 03 ПР від 31.03.2015, № 04 ПР від 30.04.2015, № 05 ПР від 31.05.2015, № 06 ПР від 30.06.2015, № 07 ПР від 31.07.2015, № 08 ПР від 31.08.2015, № 09 ПР від 30.09.2015, № 10 ПР від 31.10.2014, № 11 ПР від 30.11.2015, № 12 ПР від 31.12.2015.

Судом встановлено, що замовник в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання по оплаті отриманих послуг з транспортування природного газу газорозподільними мережами за грудень 2015 року, а саме відповідач здійснював оплату отриманих послуг з порушенням встановленого договором терміну розрахунків оплати, що підтверджується доданими до матеріалів справи оборотно-сальдовими виписками.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором на розподіл природного газу № 14-131-ПР від 27.02.2014 щодо повної та своєчасної оплати отриманих послуг з транспортування газу за грудень 2015 року, позивач просить суд стягнути з відповідача 52 381 грн 09 коп. пені та 3 571 грн 44 коп. 3 % річних, нарахованих за період прострочення з 21.01.2016 по 05.04.2016, а також за інфляційних втрат у розмірі 8 607 грн 47 коп., нарахованих за період прострочення з 01.01.2016 по 30.03.2016.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до пункту 7.2.1 договору у разі порушення замовником строків оплати, передбачених розділом V договору, із замовника стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (нарахування пені) відповідно до пункту 6.2 договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При перевірці правильністю здійснення позивачем розрахунків позовних вимог, судом встановлено, що позивачем при розрахунку інфляційних втрат не правильно визначено період прострочення, а тому за розрахунком суду за період прострочення з 21.01.2016 по 30.02.2016 інфляційні страти складають 3 416 грн 93 коп.

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на вищенаведене та доведення факту несвоєчасності виконання грошового зобов'язання за договором на розподіл природного газу № 14-131-ПР від 27.02.2014, вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, 3 % річних та інфляційних втрат визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а саме: пені у розмірі 52 381 грн 09 коп., 3 % річних у розмірі 3 571 грн 44 коп. за розрахунком позивача та інфляційні втрати у розмірі 3 416 грн 93 коп. за розрахунком суду.

Твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо того, що відповідач здійснював розрахунки за надання послуг з транспортування газу, шляхом щоденного перерахування коштів на рахунок позивача у порядку, встановленому алгоритмом розподілу коштів, який визначений постановою НКРЕ від 02.08.2012 №1000 "Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання гарантованих постачальників природного газу", не приймаються судом до уваги, оскільки даний алгоритм визначає послідовність дій підприємств та банків при надходженні коштів за поставлений природний газ на розподільні рахунки підприємств, та не впливає на домовленість сторін договору щодо строків оплати вартості переданого природного газу і не припиняє зобов'язань боржника щодо сплати боргу.

Крім того, суд відхиляє доводи відповідача щодо того, що позивач не звертались до НКРЕКП з проханням застосувати коригувальний коефіцієнт до нормативу перерахування коштів позивачу на підставі пунктів 2.23, 2.25 Постанови № 1000 від 02.08.2012, оскільки умовами спірного договору не передбачено такого права чи обов'язку газорозподільного підприємства.

01.08.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому заявлено клопотання про зменшення розміру пені на 99 %.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Нормами статті 233 господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Судом враховано рекомендації, викладені у пункті 2.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013, № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" стосовно того, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням господарського суду (частина третя статті 551 ЦК України, стаття 233 ГК України, пункт 3 статті 83 ГПК).

У вирішенні пов'язаних з цим питань господарському суду слід враховувати викладене в підпункті 3.17.4 підпункту 3.17 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" (з подальшими змінами), а також в абзацах першому - четвертому пункту 9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 N 7 "Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України" (з подальшими змінами).

Пунктом 3.17.4. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

На підтвердження незадовільного фінансового стану відповідачем було подано належним чином засвідчену копію фінансових звітів за 2014 рік та за 6 місяців 2015 року, з яких не вбачається, що відповідач працює із значними збитками та кредиторська заборгованість перевищує дебіторську заборгованість та активи юридичної особи.

Крім того, відповідач не подав суду звіту за весь 2015 рік, який би надавав можливість достовірно встановити фінансовий стан на початок 2016 року.

У зв'язку з тим, що відповідачем не надано будь-яких доказів того, що даний випадок є винятковим, доказів вжиття заходів для належного та своєчасного виконання грошового зобов'язання за договором, та з огляду на те, та з огляду на те, що порядок та строки нарахування штрафних санкцій (пені) визначені сторонами в договорі на розподіл природного газу № 14-131-ПР від 27.02.2014 за взаємною згодою сторін, суд вважає клопотання відповідача необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, ч. 1 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, ідентифікаційний код 20077720) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Маріупольгаз" (87515, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Миколаївська, буд. 16, ідентифікаційний код 03361135) пеню в розмірі 52 381 (п'ятдесят дві тисячі триста вісімдесят одна) грн 09 коп., 3 % річних у розмірі 3 571 (три тисячі п'ятсот сімдесят одна) грн 44 коп., інфляційні втрати у розмірі 3 416 (три тисячі чотириста шістнадцять) грн 93 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 267 (одна двісті шістдесят сім) грн 21 коп.

3. В іншій частині позову відмовити

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 11.08.2016

Суддя Н.Б. Плотницька