ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" серпня 2016 р.Справа № 922/2388/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Ємельянової О.О.
при секретарі судового засідання Терновій М.П.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до відповідача 1: Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, м. Харків відповідача 2: Військова частина НОМЕР_1 , м. Харків
простягнення коштів
за участю представників сторін:
від позивача: Бєла І.М. (дов. № 01-16юр/3221 від 25.04.2016 року);

від відповідача 1: Сумцова Н.В. (дов. № 8 від 04.01.2016 року);

від відповідача 2: Гангур Д.М. (дов. № 21 від 02.08.2016 року).

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області із позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (відповідач 1) про стягнення 61, 36 грн. - пені, 27, 44 грн. - 3 проценти річних та до Військової частини НОМЕР_1 (відповідач 2) про стягнення 2 139,33 грн. - суми заборгованості за перевищення договірних величин та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором № 4-7820С від 31.03.2005 року про постачання електричної енергії у частині повного та своєчасного розрахунку.

Ухвалою суду від 21.07.2016 порушено провадження у справі, призначити її до розгляду у судовому засіданні на 03.08.2016 року та залучено до участі у справі у якості 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалою господарського суду від 03.08.2016 року відкладено розгляд справи на 09.08.2016 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.08.2016 року залучено до участі у справі відповідача 2 - Військову частину НОМЕР_1 виключивши його з числа третьої особи та відкладено розгляд справи на 10.08.2016 року.

03.08.2016 року позивач через канцелярію суду надав заяву вх. № 25532 у якій зазначає, що в ході розгляду справи, відповідачем було проведено часткове погашення заборгованості за перевищення договірних величин, а саме платіжним доручення № @PL810883 від 21.07.2016 року на суму 2 139, 33 грн. Таким чином, із урахуванням проведення оплат, заборгованість відповідача складає 88, 80 грн., з яких пеня за період з травня 2015 року, липень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року у розмірі 61, 36 грн. та 3 проценти річних за період січень 2015 року, березень 2015 року, травень 2015 року, липень 2015 року, вересень 2015 року, жовтень 2015 року, лютий 2016 року, квітень 2016 року у розмірі 27, 44 грн. тому керуючись пунктом 1-1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України просить суд стягнути із відповідача пеню у розмірі 61, 36 грн., 3 проценти річних у розмірі 27, 44 грн. та судові витрати.

03.08.2016 року відповідач 1 надав відзив на позовну заяву та просить суд визнати незадовільним майновий стан відповідача та зменшити розмір пені на 90 %.

10.08.2016 року позивач через канцелярію суду надав заяву вх. № 26524 про зменшення розміру позовних вимог у якій просить суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути із відповідача на користь позивача пеню у розмірі 61,36 грн. та 3 проценти річних у розмірі 27,44 грн. Надлишок сплаченого судового збору просить повернути на реквізити які зазначені у наданій заяві. Покласти на відповідача витрати за сплати судового збору згідно статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та заявив усне клопотання про залишення без розгляду заяви від 03.08.2016 року вх. № 25532, оскільки залучено до участі у справі відповідача 2 та надано іншу заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Судом задоволено усне клопотання позивача про залишення заяви вх. № 25532 від 03.08.2016 року без розгляду.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача 1 просив суд зменшити розмір пені на 90 %.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача 2 проти наданої позивачем заяви про зменшення розмір пені не заперечував.

Суд, дослідивши надану позивачем заяву вх. № 26524 від 10.08.2016 року, зазначає наступне .

Відповідно до статті 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідно до пункту 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року №18 зазначено, що передбачені частиною 4 статті 22 Господарського процесуального кодексу України права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу України ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов`язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв`язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Враховуючи вищевикладене, суд, заяву вх. № 26524 від 10.08.2016 року в частині пункту 1 та 3 прохальної частини до розгляду як заяви про зменшення розміру позовних вимог та подальший розгляд справи ведеться із їх урахуванням.

Щодо заяви вх. № 26524 від 10.08.2016 року в частині пункту 2, а саме:

- Надлишок сплаченого судового збору просить повернути на реквізити які зазначені у наданій заяві то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог статті 4 Закону України "Про судовийзбір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 1378 грн.

В підпунктах 1 та 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначений розмір ставки судового збору, а саме: за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана: юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати; позовної заяви немайнового характеру, яка подана: юридичною особою або фізичною особою - підприємцем 1 розмір мінімальної заробітної плати.

При поданні позовної заяви вх. № 2388/16 до суду, позивачем відповідно до платіжного дорученя №7587 (#139322494) від 27.05.2016 року сплачено суму судового збору у розмірі 1 378, 00 грн. (т. 1, а.с. 11), тобто мінімальний розмір судового збору.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні підстави для повернення позивачу надлишково сплаченого судового збору. Тому вищезазначена заява вх. № 26524 від 10.08.2016 року в частині пункту 2 не підлягає до задоволення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов`язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 21.07.2016 року про порушення провадження у справі та ухвалами суду про відкладення розгляду справи, сторони попереджені про розгляд справи за наявними в ній матеріалами у разі неявки представників сторін у судове засідання та ненадання витребуваних судом документів. Враховуючи викладене, а також достатність часу, наданого сторонам для підготовки досудового засідання, надання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені пункту 4 частини 3 статті 129 Конституції України, статей 4-3 та статті 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Згідно із статтею 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 10.08.2016 року було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Як зазначає позивач,31.03.2005 року між Акціонерною компанією «Харківобленерго" (далі-позивач, постачальник) та Військовою частиною НОМЕР_1 (далі-відповідач 2, споживач) було укладено договір № 4-7820С про постачання електричної енергії (т. 1, а.с. 91-96)

Пунктом 1 договору, сторони погодили, що постачальник постачає електричну енергію споживачу, а споживач оплачує постачальнику її вартість та здійснює інші платежі з умовами цього договору та додатками до договору, що є його невід`ємними частинами.

Відповідно до пункту 9.11. договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Споживач зобов`язується виконувати умови договору. Своєчасно сплачувати постачальнику вартість електричної енергії та інші нарахування згідно із умовами додатку 2 «Порядок розрахунків». (пункт 2.2., 2.2.1., 2.2.5. договору).

Згідно пункту 1 додатку № 2 «Порядок розрахунків» розрахунковий період встановлено споживачу з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця (т. 1, а.с. 97-98).

Відповідно до пункту 4 додатку № 2 «Порядок розрахунків», порядок проведення оплат за електроенергію та інші види нарахувань:

4.1. оплата за такі види нарахувань як вартість електроенергії ( в тому числі така, що надійшла на підставі визнаної претензії або за рішенням суду) з ПДВ, безготівкове споживання електричної енергії з ПДВ, по актах перевірки порушень ПКЕЕ (у т.ч. розкрадань) з ПДВ, підвищена плата за споживання електричної енергії понад договірну величину, підвищена плата за перевищення договірної величини потужності здійснюється на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання постачальника у відповідному банку.

4.2. плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації переткання реактивної енергії з ПДВ, сума пені, 3 проценти річних, індекс інфляції, плата за надання споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильників та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ) та інші платежі перераховуються на поточний рахунок постачальника.

Пунктом 6 додатку № 2 до договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань постачальник проводить споживачу нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

- Пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування від суми боргу;

- 3 проценти річних з простроченої суми.

05.01.2015 року між Акціонерною компанією «Харківобленерго" (далі-позивач, постачальник), Військовою частиною НОМЕР_1 (далі-відповідач 2, споживач) та Квартирно-експлуатаційним відділом (далі-відповідач 1, платник) було укладено додаткову угоду до договору про постачання електричної енергії № 4-7820 С від 31.03.2005 року (т. 1, а.с. 90).

Пунктом 9 сторони погодили, що ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання сторонами. Дія цієї додаткової угоди розповсюджується на відносини між сторонами з 01.01.2015 року у відповідності до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України та діє до 31.12.2015 року (або до закінчення терміну дії договору про постачання електричної енергії), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди сторони погодили, що пункт 4.1. додатку № 2 до договору викласти в наступній редакції:

«Оплата за такі види нарахувань, як вартість електричної (в тому числі така, що надійшла на підставі визнаної претензії або за рішенням суду) з ПДВ, здійснюється платником протягом 10 операційних днів з моменту отримання споживачем рахунку та акту взаєморозрахунків.

Безготівкове споживання електричної енергії з ПДВ, по актах перевірки порушень ПКЕЕ (у т.ч. розкрадань) з ПДВ, підвищена плата за споживання електричної енергії понад договірну величину, підвищена плата за перевищення договірної величини потужності здійснюється на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання постачальника у відповідному банку».

Згідно пункту 2 додаткової угоди, пункт 4.2. додатку № 2 до договору, викласти у наступній редакції:

«Плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії з ПДВ, сума пені, 3 проценти річних, індекс інфляції, плата за надання споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильників та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ та Глав КЕУ ЗС України) та інші платежі перераховуються платником на поточний рахунок постачальника в термін 10 операційних днів після отримання споживачем рахунку, акту звіряння взаєморозрахунків або акту виконаних робіт».

З твердженнями позивача, відповідач 2 вартість спожитої електроенергії своєчасно та у повному обсязі не сплатив, внаслідок чого позивачем нараховано відповідачу 1 (із урахуванням заяви про зменшення позовних вимог) суму у розмірі 88,80 грн. з яких: 61,36 грн. - пеня та 27,44 грн. - 3 проценти річних, що стало причиною звернення із позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до Закону України Про електроенергетику та Правил користування електричноюенергією, затвердженими Постановою НКРЕ України від 31.07.1996 р. № 28 (зі змінами та доповненнями від 25.12.2008 року), договір на користування електричноюенергією є основним документом, який регламентує відносини між постачальником електричноїенергії за регульованим тарифом і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обовязків сторін.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного Кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошітощо ) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків; договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно з пунктом 2 додаткової угоди (т. 1, а.с. 90), пункт 4.2. плата за такі види нарахувань, як надання послуг з компенсації перетікання реактивної енергії з ПДВ, сума пені, 3 проценти річних, індекс інфляції, плата за надання споживачу додаткових послуг (повторне підключення, перевірка та ремонт лічильників та інші послуги, надання яких погоджено з НКРЕ та Глав КЕУ ЗС України) та інші платежі перераховуються платником на поточний рахунок постачальника в термін 10 операційних днів після отримання споживачем рахунку, акту звіряння взаєморозрахунків або акту виконаних робіт.

У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем 2 своїх зобов`язань за договором (із урахуванням заяви про зменшення) позивачем було нараховано відповідачу 1 за зобов`язаннями, що виникли у травні 2015 року, липні 2015 року, вересні 2015 року, жовтні 2015 року - пеню у розмірі 61, 36 грн. та 3 проценти річних у розмірі 27,44 грн. за зобов`язання січня 2015 року, березня 2015 року, травня 2015 року, липня 2015 року, вересня 2015 року, жовтня 2015 року, лютого 2016 року, березня 2016 року, квітня 2016 року, травня 2016 року відповідно до наданого розрахунку (т. 1, а.с. 13-15).

Щодо стягнення із відповідача 1, нарахованих позивачем 3 проценти річних у розмірі 27,44 грн. за зобов`язання січня 2015 року, березня 2015 року, травня 2015 року, липня 2015 року, вересня 2015 року, жовтня 2015 року, лютого 2016 року, березня 2016 року, квітня 2016 року, травня 2016 року (із урахуванням заяви про зменшення), суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом здійснено перевірку нарахування позивачем відповідачу 3 процентів річних у розмірі 27,44 грн. за період:

- за зобов`язання січня 2015 року на суму боргу 5 223,23 грн. період з 20.01.2015 року по 23.01.2015 року нараховано 1, 72 грн.;

- за зобов`язання березня 2015 року на суму боргу 6 312,74 грн. період з 17.03.2015 року по 27.031.2015 року нараховано 5, 72 грн.;

- за зобов`язання травня 2015 року на суму боргу 6 626, 09 грн. період 20.05.2015 року нараховано 0,54 грн.; на суму боргу 5 722,09 грн. за період 21.05.2015 року нараховано0,07 грн.;

- за зобов`язання липня 2015 року на суму боргу 4 960,98 грн. період з 15.07.2015 року по 16.07.2015 року нараховано 0,82 грн.;

- за зобов`язання вересня 2015 року на суму боргу 5 499,12 грн. період з 15.09.2015 року по 17.09.2015 року нараховано 1,35 грн.;

- за зобов`язання жовтня 2015 року на суму боргу 1 708,59 грн. період з 16.10.2015 року по 19.10.2015 року нараховано 0,56 грн.;

- за зобов`язання лютого 2016 року на суму боргу 8 910,82 грн. період 15.02.2016 року нараховано 0,73 грн.;

- за зобов`язання березня 2016 року на суму боргу 10 161,98 грн. період 17.03.2016 року нараховано 0,84 грн.;

- за зобов`язання квітня 2016 року на суму боргу 7 781,70 грн. період з 15.04.2016 року по 29.04.2016 року нараховано 9, 60 грн.;

- за зобов`язання травня 2016 року на суму боргу 7 425, 04 грн. період з 19.05.2016 року по 27.05.2016 року нараховано 5, 49 грн.та встановлено що позивачем при здійсненні розрахунку допущено помилку.

Суд здійснивши власний розрахунок суми 3 процентів річних за вище заявлений період у системі законодавство, приходить до висновку, що сума яка підлягає до стягнення становить 27, 43 грн.

В решті нарахованих позивачем 3 процентів річних у розмірі 0, 01 грн. відмовити як безпідставно нараховані.

Щодо стягнення із відповідача, нарахованих позивачем 61, 36 грн. - пені (із урахуванням заяви про зменшення) за період:

- за зобов`язання травня 2015 року на суму боргу 6 626, 09 грн. період 20.05.2015 року нараховано 10, 89 грн.; на суму боргу 5 722,09 грн. за період 21.05.2015 року нараховано 1,49 грн.;

- за зобов`язання липня 2015 року на суму боргу 4 960,98 грн. період з 15.07.2015 року по 16.07.2015 року нараховано 16, 32 грн.;

- за зобов`язання вересня 2015 року на суму боргу 5 499,12 грн. період з 15.09.2015 року по 17.09.2015 року нараховано 24,42 грн.;

- за зобов`язання жовтня 2015 року на суму боргу 1 708,59 грн. період з 16.10.2015 року по 19.10.2015 року нараховано 8, 24 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до пункту 6 додатку № 2 Порядок розрахунків до договору про постачання електричної енергії, сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати обумовлених даним додатком нарахувань, позивач проводить відповідачеві нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, та 3% річних з прострочення суми. При цьому сума грошового зобов`язання за цим договором повинна бути оплачена відповідачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені у сумі 61,36 грн. за вищезазначений період, судом встановлено, що такий розрахунок здійснено невірно.

Суд здійснивши власний розрахунок суми пені у системі законодавство, приходить до висновку що сума яка підлягає до стягнення становить 61,34 грн.

В решті нарахованих позивачем 0, 02 грн. - пені відмовити.

Щодо заявленого відповідачем 1 клопотання вх. № 25632 від 03.08.2016 року про зменшення розміру штрафних санкцій на 90 %, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно з частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, суд, приймаючи рішення має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання.

Пунктом 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв`язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 223 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв`язку з порушенням зобов`язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

За даних обставин, суд приймаючи до уваги майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, заперечення позивача щодо заявленого клопотання, об`єктивно оцінивши даний випадок, зважаючи на те, що неустойка - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного, господарський суд прийшов до висновку про винятковість даного випадку.

Тому вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, у відповідності до вимог пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, частково задовольнити клопотання відповідача 1. Зменшити розмір пені на 50%. Та стягнути із відповідача 1 на користь позивача 30,67 грн. пені за неналежне виконання умов договору. В решті нарахованих 30,69 грн. слід відмовити.

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами (стаття 4-3 Господарського процесуального кодексу України).

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (статті 32 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вищенаведені обставини є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до приписів пункту 4.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується статтею 49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача 1 у розмірі 1 377, 53 грн.

Керуючись статтями 33, 34, 35, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, ) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ЄДРПОУ 00131954, п/р НОМЕР_2 в АТ «Райфайщен Банк Аваль», м. Київ, МФО 380805) 58,10 грн. (з яких: 30,67 грн. - пеня, 27,43 грн. - 3 проценти річних) та 1 377,53 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 30,69 грн., 3-х процентів річних у розмірі 0,01 грн. - у задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Повне рішення складено 15.08.2016 р.

Суддя О.О. Ємельянова