ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р.Справа № 922/1594/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Доленчука Д.О.

при секретарі судового засідання Івахненко І.Г.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Алко", м. Київ
до Приватного підприємства "Олександра", м. Харків
про стягнення 53357,83 грн.
за участю представників:

позивача - не з'явився

відповідача - ОСОБА_1 за довіреністю № 4 від 30.06.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Алко" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Олександра" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 36332,22 грн., пені у сумі 7048,96 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами - 5862,82 грн., штрафу - 3633,22 грн. та 3% річних - 480,61 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем своїх зобов'язань щодо повної оплати вартості поставленого товару за договором поставки напоїв № ХА - 50/09 від 20.01.2015 р., який був укладений між сторонами.

Ухвалою суду від 23.05.2016 р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 07.06.2016 р. о 10:00.

07.06.2016 р. судом розгляд справи було відкладено на 05.07.2016 р. о 10:30.

Представник відповідача, через канцелярію господарського суду 05.07.2016 р. за вх. № 21908, надав відзив на позовну заяву з додатком, який судом долучений до матеріалів справи. Згідно відзиву представник відповідача просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

У судовому засіданні призначеному на 05.07.2016 р. була оголошена перерва на 13.07.2016 р. о 10:00.

У судовому засіданні призначеному на 13.07.2016 р. була оголошена перерва на 19.07.2016 р. о 10:40.

19.07.2016 р. судом було задоволено клопотання представника позивача про продовження строку вирішення спору по справі поза межами двох місячного строку на 15 днів та відкладення розгляду справи, продовжено строк вирішення спору по справі поза межами двох місячного строку на 15 днів до 04.08.2016 р. включно, розгляд справи № 922/1594/16 відкладено на 02.08.2016 р. о 11:40.

Представник відповідача до початку судового засідання надав заяву про розгляд справи без застосування технічних засобів фіксації судового процесу (вх.№ 25421 від 02.08.2016 р.), яка судом була задоволена.

Представник позивача в призначене судове засідання не з'явився.

Представник позивача, через канцелярію господарського суду 01.08.2016 р. за вх. № 25274, надав для огляду оригінали наступних документів: договору доручення № 01/12-14-ПР від 01.12.2014 р., довіреність № 1018/1-14 від 01.12.2014 р., додаткову угоду від 28.12.2015 р. до договору доручення № 01/12-14-ПР від 01.12.2014 р. та довіреність № б/н від 28.12.2015 р.

Представник відповідача у судовому засіданні просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97 - ВР), кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Беручи до уваги, що відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України обовязок доказування і подання доказів покладено на сторони, суд згідно за статтею 75 Господарського процесуального кодексу України розглядає справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника відповідача, встановив наступне.

20.01.2015 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Алко" (постачальник), який діяв на підставі договору доручення № 01/12-14-ПР від 01.12.2014 р., у особі представника за довіреністю ОСОБА_2, діючого на підставі довіреності від 01.12.2014 р., та Приватним підприємством "Олександра" (покупець) був укладений договір поставки напоїв № ХА - 50/09 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язався поставляти покупцю напої (товар) партіями згідно із замовленням останнього, а покупець зобов'язався прийняти товар і оплатити його на умовах даного договору.

Згідно з п. 1.2 договору найменування, асортимент, кількість та ціна товару визначаються по домовленості сторін та вказуються у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Пунктом 1.5. договору було передбачено, що разом з товаром постачальник передає покупцю наступні документи: накладна та товарно-транспортна накладна, податкова накладна, посвідчення якості та сертифікати відповідності.

Як передбачено п. 4.1. договору, ціни на товар вільні. Ціна товару визначається за домовленістю сторін в момент передачі товару і зазначається у видаткових накладних, які є невід'ємною частиною даного договору.

Строк оплати за отриманий товар: 100% предоплати; відстрочка платежу на 14 календарних днів з дня отримання товару покупцем (п. 4.3. договору).

На виконання умов укладеного договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар, на загальну суму 42904,56 грн., що підтверджується видатковими накладними та товарно-транспортними накладними (том 1 а.с. 17 - 52).

Також, позивачем в підтвердження поставки відповідачу товару були надані до суду податкові накладні: № 2767, № 2763, № 2759, № 2760, № 602, № 594, № 599, № 600, № 1212, № 1208, № 1213, № 1217.

Відповідач частково оплатив отриманий товар на суму 6572,34 грн. про що свідчить банківська виписка з особового рахунку позивача (том 1 а.с. 53-54).

Крім того, між сторонами було підписано та скріплено відбитками печаток акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.12.2015 р. по 31.12.2015 р. за договором, яким підтверджено розмір боргу на користь позивача у сумі 36332,22 грн. (42904,56 грн. - 6572,34 грн.).

Таким чином, сума основного боргу відповідача за договором складає 36332,22 грн.

Згідно ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковими.

За змістом ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Як передбачено ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як передбачено п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012 р. «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права», підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено перелік основних реквізитів первинних бухгалтерських документів, які є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій. Такими реквізитами є: назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Враховуючи вищевикладене господарський суд вважає, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором в розмірі 36332,22 грн. належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, а доводи відповідача у відзиві на позовну заяву про ненадання позивачем відповідачу документації передбаченої п. 1.5. договору не можуть бути прийняти судом до уваги.

Стосовно доводів відповідача про припинення провадження у справі у відповідності до п.1-1 ст. 80 ГПК України оскільки позивач є неналежним позивачем суд зазначає наступне.

01.12.2014 р. між ТОВ "Лікеро-горілчаний завод "Прайм" (довіритель) та ТОВ "Юнайтед Алко" (повірений) був укладений договір доручення № 01/12-14-ПР, за умовами якого повірений зобов'язався вчиняти від імені та за рахунок довірителя певні юридичні дії щодо реалізації третім особам алкогольних напоїв, зокрема:

- укладення від імені довірителя відповідних договорів купівлі-продажу (поставки) алкогольних напоїв довірителя третім особам;

- отримання від третіх осіб на свій розрахунковий рахунок грошових коштів за продані алкогольні напої довірителя, в тому числі шляхом стягнення на користь повіреного грошових коштів за рішенням судів;

- ведення претензійно-позовної роботи з приводу виконання договорів, що були укладені повіреним з третіми особами на підставі цього договору (в тому числі з питань дебіторської заборгованості), що включає: складання та пред'явлення претензій; звернення до суду з приводу невиконання чи/або неналежного виконання третіми особами договірних зобов'язань з правом повіреного сплачувати судові витрати, стягувати на свою користь грошові кошти довірителів, неустойку, пеню, штрафні санкції та судові витрати; примусове стягнення повіреним на свою користь грошових коштів згідно відповідних рішень судів;

- представляти інтереси довірителя в органах судової влади, державної виконавчої служби, інших підприємствах, організаціях та установах з приводу виконання умов договорів, що були укладені повіреним з третіми особами на підставі цього договору.

Відповідно до п. 2.2. договору доручення повірений може відступити від змісту доручення, якщо цього вимагають інтереси довірителя і повірений не міг попередньо запитати довірителя або не одержав в розумний строк відповіді на свій запит. У цьому разі повірений повинен повідомити довірителя про допущені відступи від змісту доручення як тільки це стане можливим.

Вказаний договір доручення укладено на строк до 31.12.2015 р. і продовжено додатковою угодою від 28.12.2015 р. до 31.12.2016 р.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Договором доручення може бути встановлено виключне право повіреного на вчинення від імені та за рахунок довірителя всіх або частини юридичних дій, передбачених договором. У договорі можуть бути встановлені строк дії такого доручення та (або) територія, у межах якої є чинним виключне право повіреного.

Як передбачено ч. 2 ст. 1004 ЦК України, повіреному, який діє як комерційний представник (стаття 243 цього Кодексу), довірителем може бути надано право відступати в інтересах довірителя від змісту доручення без попереднього запиту про це. Комерційний представник повинен в розумний строк повідомити довірителя про допущені відступи від його доручення, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 243 ЦК України комерційним представником є особа, яка постійно та самостійно виступає представником підприємців при укладенні ними договорів у сфері підприємницької діяльності. Повноваження комерційного представника можуть бути підтверджені письмовим договором між ним та особою, яку він представляє, або довіреністю.

Таким чином, договорами доручення позивачу було надано право звернення до суду з приводу невиконання чи/або неналежного виконання третіми особами договірних зобов'язань з правом повіреного сплачувати судові витрати, стягувати на свою користь грошові кошти довірителів, неустойку, пеню, штрафні санкції.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 36332,22 грн. підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом була перевірена сума 3% річних у розмірі 480,61 грн., яка була нарахована відповідачу згідно розрахунку позивача, та встановлено, що вона є арифметично правильною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 694 ЦК України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до ст. 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Таким чином, проценти за користування грошовими коштами не є відповідальністю, а є платою за весь час користування цими коштами, що не були сплачені боржником.

Відповідно до п. 4.6. договору у випадку затримки платежів за прийнятий товар покупець виплачує постачальнику проценти у розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день користування грошовими коштами постачальника.

Даний пункт укладеного договору узгоджується з положеннями ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України.

Таким чином, п. 4.6. договору поставки передбачає сплату процентів покупцем за кожен день користування грошовими коштами постачальника, а п. 7.3. цього ж договору сплату пені за кожен день прострочення оплати отриманого товару, що не суперечить чинному законодавству.

Відповідно до п. 6.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошового зобов'язання» підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв'язку з користуванням чужими коштами. Положення ж частини другої статті 625 ЦК України в частині сплати процентів річних застосовуються за наявності порушення грошового зобов'язання. Тому, зокрема, якщо в законі або в укладеному сторонами договорі передбачено розмір процентів за користування чужими коштами (стаття 536 ЦК України), то це не позбавляє кредитора права звернутися до боржника з позовом про стягнення як зазначених процентів, так і трьох процентів річних (якщо інший їх розмір не передбачено договором або Законом) - за наявності порушення боржником грошового зобов'язання.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Приймаючи до уваги вищевикладене судом була перевірена сума пені - 7048,96 грн. та процентів за користування чужими грошовими коштами - 5862,82 грн., нарахованих відповідачу згідно розрахунку позивача, та встановлено, що з відповідача підлягає стягненню сума пені у розмірі 6888,15 грн. та сума процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 5862,64 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми штрафу у розмірі 3633,22 грн. суд зазначає, що сума штрафу не підлягає стягненню з відповідача у зв'язку з наступним.

Цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 р. у справі № 6-2003цс15.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми основного боргу в розмірі 36332,22 грн., пені в розмірі 6888,15 грн., процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 5862,64 грн. та 3% річних в розмірі 480,61 грн.

Враховуючи те, що позов підлягає частковому задоволенню, господарський суд на підставі ст. 49 ГПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання позову до суду у пропорційному розмірі задоволених позовних вимог, яка становить 1280,16 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 61, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 193, 230, 231, 232, 343 Господарського кодексу України, ст.ст. 243, 509, 526, 530, 536, 549, 610, 611, 625, 627, 629, 692, 694, 712, 1000, 1004 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 4, 12, 22, 32, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 111-28 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Олександра" (61007, м. Харків, вул. Соколова, буд. 26-А, ідентифікаційний код 30235832, п/р № 5803 в ПАТ "Укрсоцбанк", МФО 300023) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Алко" (юридична адреса: 03680, м. Київ, просп. Перемоги, буд. 53 А, к. 105; адреса для листування: 61001, м. Харків, Харківська набережна, 4/5-А; ідентифікаційний код 39496546; п/р № НОМЕР_1 в ПАТ "ПУМБ", МФО 334851) суму основного боргу в розмірі 36332,22 грн.; пеню в розмірі 6888,15 грн.; проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 5862,64 грн.; 3% річних в розмірі 480,61 грн. та суму сплаченого судового збору за подання позову до суду у розмірі 1280,16 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 08.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_3