РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2016Справа №910/9592/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛС ЛТД"

До Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк"

Про стягнення 378 000 грн.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України.

Суддя Лиськов М.О.

Представники :

від позивача: не з'явився

від відповідача: Єлисеєва Ю.Л. (дов. № 645 від 21.12.2015)

Хмель О.М. (дов. № 728 ід 25.12.2015)

від третьої особи: Добролюбов В.І. (дов. № 18-0009/39478 від 06.05.2015)

В судовому засіданні 01.08.2016, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІЛС ЛТД" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до відповідача, Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" , про стягнення 378 000 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.05.2016 порушено провадження у справі №910/9592/16.

В судове засідання, призначене на 08.06.2016, представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання, призначене на 08.06.2016, представник відповідача з'явився, надав відзив на позовну заяву та заявив клопотання про залучення третьої особи.

08.06.2016 ухвалою суду залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України та відкладено розгляд справи на 22.06.2016.

В судове засідання, призначене на 22.06.2016, з'явилися представники сторін та заявили клопотання про продовження строків розгляду справи.

22.06.2016 ухвалою суду продовжено строк розгляду справи на 15 днів та відкладено судове засідання на 01.08.2016.

В судове засідання, призначене на 01.08.2016, представник позивача не з'явився, однак через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи.

Розглянувши клопотання позивача суд відмовив у його задоволенні виходячи з наступного.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому, господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою -п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Твердження позивача про перебування його представника у відрядженні не може бути належною підставою для відкладення розгляду справи, враховуючи, що позивач не був позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника.

З урахуванням викладених обставин, клопотання позивача про відкладення розгляду справи залишено судом без задоволення.

Одночасно, застосовуючи відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов?язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"(Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це -складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

За висновками суду, незважаючи на те, що позивач в судове засідання 01.08.2016, не з'явився, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка деяких учасників судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

В судове засідання, призначене на 01.08.2016, представники відповідача та третьої особи з'явились, проти задоволення позову заперечували.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувся з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.06.2015 Печерським районним судом міста Києва винесено ухвалу про зняття арешту з грошових коштів Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІЛС ЛТД» у справі №757/19861/15-к.

26.06.2015 ПАТ КБ «Правекс Банк» отримав копію ухвали Печерського районного суду м. Києва по справі № 757/19861/15-к від 22.06.2015, яка була на правлена позивачем.

Відповідач відмовив у виконанні судового рішення, посилаючись на положення Інструкції про безготівкові рахунки в Україні в національній валюті, затверджену Постановою Правління НБУ № 22 від 21.01.2004 , згідно з якою звільнення коштів з-під арешту має відбуватися лише за постановою державного виконавця або за постановою слідчого, а також за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду.

Між ТОВ «ВІЛС ЛТД» та ТОВ «БЛЮБЕРІ ПРОДАКШН» існували господарські правовідносини, а саме, Договір поставки від 26.06.2016 , згідно з умовам якого ТОВ «ВІЛС ЛТД» зобов'язане здійснити перерахування грошових коштів за товар у строк до 02.07.2015 включно.

Позивач зазначає, що виконати договірні зобов'язання щодо 100% оплати продукції не видалось за можливе у зв'язку з арештом грошових коштів ТОВ «ВІЛС ЛТД», зупинення банківських операцій по даному рахунку, що відповідно унеможливило для ТОВ «ВІЛС ЛТД» здійснення будь-якої господарської діяльності та виконання статутних завдань Товариства.

20.11.2015 Господарським судом м. Києва прийнято рішення стягнути у справі № 910/22566/15 з ТОВ «ВІЛС ЛТД» на користь ТОВ «БЛЮБЕРІ ПРОДАКШН» 378 000,00 грн. штрафних санкцій.

Невиконання договірного обов'язку у встановлений договором строк по 100 % передоплаті продукції в межах господарських правовідносин відбулося не з вини ТОВ «ВІЛЛС ЛТД», а через протиправні дії відповідача, що призвело до порушення виконання господарського зобов'язанняпозивача перед ТОВ «БЛЮБЕРІ ПРОДАКШН».

Оскільки, вказана обставина не залежала від ТОВ «ВІЛС ЛТД», на думку позивача обов'язок щодо сплати штрафних санкцій не може бути покладено на Товариство, а тому саме ПАТ КБ ПРАВЕКС «БАНК» через свою бездіяльність та порушення норм чинного законодавства України має понести відповідальність та відшкодувати ТОВ «ВІЛС ЛДТ» збитки в розмірі 378 000 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 2 Закону України "Про Національний банк України" передбачено, що Національний банк України є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, який згідно з вимогами статті 19 Конституції України діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 4 статті 7 Закону України "Про Національний банк України" до функцій Національного банку України, зокрема, належить встановлення для банків правил проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна, а також здійснення банківського регулювання та нагляду на індивідуальній та консолідованій основі.

Згідно з частиною другою статті 56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Відповідно до статті 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Згідно з пунктом 10.11 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22, зняття арешту з коштів банк здійснює за постановою державного виконавця, прийнятою відповідно до законодавства, або за постановою слідчого, коли під час провадження досудового слідства в застосуванні цього заходу відпаде потреба, а також за рішенням суду, яке надійшло до банку безпосередньо від суду.

Відповідно до статті 73 Закону України "Про банки і банківську діяльність" у разі порушення банками або іншими особами, які можуть бути об'єктом перевірки Національного банку України відповідно до цього Закону, банківського законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, нормативно-правових актів Національного банку України, його вимог, встановлених відповідно до статті 66 цього Закону, або здійснення ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку, застосування іноземними державами або міждержавними об'єднаннями або міжнародними організаціями санкцій до банків чи власників істотної участі у банках, що становлять загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку та/або стабільності банківської системи, Національний банк України адекватно вчиненому порушенню або рівню такої загрози має право застосувати заходи впливу, передбачені цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, дії банку щодо відмови в знятті арешту з коштів на підставі рішення суду, яке отримано від Позивача, а не безпосередньо від суду, відповідають вимогам законодавства України, зокрема Закону України «Про банки і банківську діяльність», Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22.

Як встановлено судом, на адресу відповідача рішення суду про зняття арешту, безпосередньо від суду не надходило, таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог позивача.

Згідно з частиною 1 статті 49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 4 статті 49 Господарського процесуального кодексу України стороні, на користь якої відбулося рішення, господарський суд відшкодовує судовий збір за рахунок другої сторони і в тому разі, коли друга сторона звільнена від сплати судового збору.

Керуючись ст. 43, ч.ч. 1, 4 ст. 49, ст.ст. 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІЛС ЛТД" до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Правекс-Банк" про стягнення 378 000 грн. - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 05.08.2016

Суддя М.О. Лиськов