РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2016Справа №910/9959/16

За позовом Комунального підприємства «Київський метрополітен»

до Виробничого кооперативу «Технічний центр»

про стягнення 547 268,72 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники:

від позивача: Акімова А.В. за довіреністю № 167 від 25.12.2015

Сисоєв М.Д. за довіреністю № 95 від 07.07.2016

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Київський метрополітен» (позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Виробничого кооперативу «Технічний центр» (відповідач) про стягнення 547 268,72 грн. на підставі Договору оренди № 370-Упр(ДВ)-09 від 05.03.2009, з яких: 479 627,19 грн. основного боргу, 59 275,87 грн. пені та 8 365,66 грн. 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення умов наведеного договору оренди, який був укладений між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (орендодавець) та відповідачем (орендар) щодо передачі в оренду нерухомого майна (частини вестибюлю (переходу), визначеної відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), відповідач не в повному обсязі здійснив перерахування орендної плати орендодавцю в період з квітня 2015 по квітень 2016, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в загальній сумі 479 627,19 грн. Враховуючи несвоєчасне перерахування відповідачем орендної плати, позивач нарахував до стягнення з відповідача також пеню в сумі 59 275,87 грн. та 3% річних в сумі 8 365,66 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 порушено провадження у справі № 910/9959/16 та призначено розгляд справи на 04.07.2016 об 11:50 год.

10.06.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшов супровідний лист з документами для долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 02.06.2016.

В судове засідання, призначене на 04.07.2016, представник позивача з'явився.

Представник відповідача в судове засідання 04.07.2016 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвали суду від 02.06.2016 не виконав, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином.

Представник позивача в судовому засіданні 04.07.2016 подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Клопотання судом задоволене та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Представник позивача в судовому засіданні 04.07.2016 надав усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримав у повному обсязі.

В судовому засіданні 04.07.2016 представник позивача подав клопотання про продовження строку вирішення спору. Клопотання судом задоволене, залучене до матеріалів справи та передане до відділу діловодства суду для реєстрації.

Враховуючи клопотання позивача про продовження строку вирішення спору, нез'явлення представника відповідача в судове засідання, невиконання останнім вимог ухвали суду від 02.06.2016 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 04.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 продовжено строк вирішення спору на п'ятнадцять днів, відкладено розгляд справи на 01.08.2016 об 11:30 год.

13.07.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли письмові пояснення з детальним розрахунком заборгованості з відокремленням орендної плати та індексу інфляції, що відображені в розрахунку заборгованості, наданого позивачем разом із позовною заявою.

В судове засідання, призначене на 01.08.2016, представники позивача з'явилися.

Представник відповідача в судове засідання, призначене на 01.08.2016, не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, вимоги ухвал суду від 02.06.2016 та від 04.07.2016 не виконав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином за адресою: 01103, м. Київ, станція метро «Дружби Народів» (перехід), при цьому отримання відповідачем ухвал суду від 09.06.2016 та від 08.07.2016 підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 411, № 922.

Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим господарським судом України у п. 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (надалі - Постанова Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 № 18), розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Відповідно до абз. 1 п. 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 01.08.2016 без участі представника відповідача, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

Представники позивача в судовому засіданні 01.08.2016 надали усні пояснення по суті заявлених позовних вимог, позов підтримали у повному обсязі.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 01.08.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

05.03.2009 між Комунальним підприємством «Київський метрополітен» (орендодавець, позивач) та Виробничим кооперативом «Технічний центр» (орендар, відповідач) був укладений Договір оренди № 370-Упр(ДВ)-09 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору, орендодавець на підставі рішення Київради від 16.10.2008 № 516/516 передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовим огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря), за адресою: станція метро «Дружби народів», для торгівлі непродовольчими товарами.

Згідно з п. 2.1 Договору об'єктом оренди є частина вестибюлю (переходу), визначена відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 155,0 кв.м.

Пунктом 2.4. Договору визначено, що об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі Комунального підприємства «Київський метрополітен».

Згідно з п. 2.3 Договору опис технічного стану об'єкту оренди та дату передачі його орендареві, його склад зазначаються в акті приймання-передачі об'єкта оренди, що є невід'ємною частиною цього Договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору орендодавець зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту підписання Договору з додатками передати, а орендар прийняти по акту приймання-передачі об'єкт оренди.

Сторонами узгоджено, що орендна плата, розрахунок якої здійснюється на підставі рішення Київради від 16.10.2008 № 516/516 та Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, затвердженої рішенням Київради від 28.09.2006 № 34/91, та на дату підписання Договору місячний розмір якої згідно з розрахунком орендної плати, що є невід'ємною частиною Договору, становить 106,86 грн. за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому за об'єкт оренди станом на лютий 2009 року складає 16 564,01 грн. без ПДВ. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць (п. 3.2. Договору). Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї зі сторін у разі зміни Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (п. 3.3. Договору).

Згідно з п. 3.5 Договору орендна плата по договору проводиться орендарем, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

Орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця.

За несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України (п. 6.2. Договору).

Згідно з п. 4.2. Договору орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

Відповідно до п. 9.1 Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і відповідно до рішення Київської міської ради від 16.10.2008 № 516/516 діє з 06.03.2009 до 04.03.2012 (2 роки 364 дні). Після закінчення строку дії Договору його дія може бути продовжена на підставі рішення Київради (п. 9.3. Договору).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що виконав свої зобов'язання за Договором оренди № 370-УПР(ДВ)-09 від 05.03.2009 та передав відповідачу об'єкт оренди - частину вестибюлю (переходу), визначену відповідно до проектної документації, розробленої ДП «ПІ Укрметротунельпроект», тимчасовими огороджуючими конструкціями (кіосками) орендаря, загальною площею 155,0 кв.м, що підтверджується Актом приймання-передачі від 06.03.2009.

В той час, як відповідач не виконав свої зобов'язання щодо сплати орендної плату за період квітня 2015 по квітень 2016. Як наслідок, за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем в загальній сумі 479 627,19 грн., у зв'язку з чим останній звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача в примусовому порядку заборгованості в наведеній сумі, а також пені в сумі 59 275,87 грн. за несвоєчасне перерахування орендної плати та 8 365,66 грн. 3% річних.

Відповідач в судові засідання не з'явився, відзив на позов та докази на спростування обставин, повідомлених позивачем, суду не подав та не надіслав.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Умови укладеного Договору оренди № 370-Упр(ДВ)-09 від 05.03.2009 свідчать, що даний договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди).

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень частин 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно із ст. 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зібрані у справі докази свідчать, що об'єкт оренди за Договором було передано відповідачу в оренду.

Відповідно до п. 3.6 Договору відповідач мав перераховувати орендну плату на рахунок орендодавця щомісячно не пізніше 10 числа поточного місяця. Отже, орендна плата повинна була здійснюватись відповідачем не пізніше 10 числа поточного місяця, а рівно з наступного, 11 числа місяця, обраховується прострочення сплати орендної плати.

Розмір орендної плати визначено позивачем відповідно до умов пунктів 3.1. - 3.6. Договору, при цьому позивачем разом із позовною заявою надано розрахунок заборгованості по Договору оренди № 370-Упр(ДВ)-09 від 05.03.2009 станом на 25.05.2016, а також позивачем надані суду відповідні письмові пояснення та детальний розрахунок заборгованості з відокремленням орендної плати та індексу інфляції, подані 13.07.2016 через відділ діловодства суду.

Зважаючи на наведене, матеріалами справи підтверджується, що згідно з пунктом 3.6 Договору за період користування об'єктом оренди відповідач повинен був сплатити позивачу (орендодавцю) орендну плату за період з квітня 2015 по квітень 2016 в загальній сумі 560 407,25 грн.

Проте, наявна в матеріалах справи довідка № 19/22-234 від 10.06.2016, надана позивачем 04.07.2016 в судовому засіданні разом із клопотанням про долучення документів до матеріалів справи, свідчить про те, що відповідач здійснив три платежі на сплату орендної 03.07.2015, 06.10.2015 та 04.03.2016, але не в повному обсязі, а саме лише в сумі 80 780,07 грн., чим порушив умови пунктів 3.6, 5.3 Договору. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем, що станом на час розгляду справи по суті заборгованість відповідача перед позивачем по орендній платі на підставі Договору становить 479 627,19 грн. (560 407,25 грн. - 80 780,07 грн. = 479 627,19 грн.), строк оплати якої є таким, що настав.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача 479 627,19 грн. заборгованості за Договором оренди № 370-Упр(ДВ)-09 від 05.03.2009 визнаються судом обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім цього, судом розглянуто позовні вимоги про стягнення з відповідача 59 275,87 грн. пені за прострочення останнім грошового зобов'язання щодо сплати орендної плати за Договором. Розрахунок заборгованості по Договору, зокрема, пені додано позивачем до позовної заяви, при цьому пеня розрахована позивачем за прострочку грошового зобов'язання щодо сплати орендної плати за Договором за кожний місяць в спірному періоді за відповідну кількість днів.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України № 543/96-ВР від 22.11.1996 р. "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно ст. 3 вищезазначеного Закону України, розмір пені, передбачений статтею 1, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 6.2. Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну сплату орендних платежів орендар сплачує на користь орендодавця пеню в розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України.

Матеріалами справи підтверджується несвоєчасність оплати відповідачем орендної плати, що відповідно до наведеного п. 6.2. Договору є підставою для сплати відповідачем пені.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення пені є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в сумі 57 845,51 грн. за кожний місяць в спірному періоді з урахуванням положень ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, тоді як в іншій частині (1 430,36 грн.) вимоги про стягнення пені задоволенню не підлягають, оскільки позивач фактично нарахував пеню за більший строк, ніж встановлено приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

З огляду на порушення відповідачем зобов'язання за Договором, позивач також заявив до стягнення з відповідача 8 365,66 грн. 3 % річних.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджується порушення відповідачем зобов'язань за Договором щодо своєчасної та повної сплати орендної плати, а отже відповідач є таким, що прострочив виконання зобов'язання за Договором.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з пунктом 4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку розрахунку 3% річних, наведених позивачем у розрахунку заборгованості, поданому разом із позовною заявою, суд дійшов висновку, що такий розрахунок є арифметично вірним та повністю відповідає умовам Договору і встановленим обставинам справи, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 8 365,66 грн. 3 % річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають суми: 479 627,19 грн. основного боргу, 57 845,51 грн. пені та 8 365,66 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, за результатами вирішення даного спору, з огляду на часткове задоволення позову, на відповідача покладається судовий збір в розмірі 8 187,57 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Виробничого кооперативу «Технічний цент» (01103, м. Київ, станція метро «Дружби народів»; ідентифікаційний код 16299876) на користь Комунального підприємства «Київський метрополітен» (03056, м. Київ, пр. Перемоги, 35, ідентифікаційний код 03328913) 479 627,19 грн. (чотириста сімдесят дев'ять тисяч шістсот двадцять сім гривень 19 коп.) основного боргу, 57 845,51 грн. (п'ятдесят сім тисяч вісімсот сорок п'ять гривень 51 коп.) пені, 8 365,66 грн. (вісім тисяч триста шістдесят п'ять гривень 66 коп.), 8 187,57 грн. (вісім тисяч сто вісімдесят сім гривень 57 коп.) судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.08.2016

Суддя Гумега О.В.