ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2016 р. Справа № 909/388/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Максимів Т. В. , секретар судового засідання Масловський А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГМБХ", вул. Ю. Шумського, 1, оф. 115, м. Київ, 02098

до відповідача: приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар", вул. Гагаріна, буд. 31, с. Джурків, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78252

про стягнення 2362255,53 грн.,

за участю:

від позивача: представник не з'явився,

від відповідача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №24 від 12.04.16).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГМБХ" звернулось в суд із позовом до приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" про стягнення 2362255,53 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №К/2014/АБ/47 від 12.02.14 в частині оплати отриманого товару.

Представник позивача в судове засідання не з"явився, натомість подав клопотання про розгляд справи без його участі вх.№9854/16 від 14.07.16, яке прийнято судом до розгляду та задоволено. В судовому засіданні 14.07.16 позовні вимоги підтримав згідно заяви вх.№7119/16 від 14.07.16 про припинення провадження у справі у зв"язку із зменшенням позовних вимог в частині позову про стягнення 855716,40 грн. у зв"язку із відмовою від позовних вимог в цій частині.

Представник відповідача в судовому засіданні факт несвоєчасної оплати за отриманий товар визнав, повідомив, що станом на 18.07.16 заборгованість за отриманий товар погашена та подав клопотання вх.№100055/16 від 18.07.16 про зменшення розміру пені на 50% у зв"язку з важким фінансовим становищем.

Враховуючи викладене, суд вважає, за можливе розглянути справу в порядку, передбаченому статтею 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

12.02.14 між сторонами даного спору укладено договір поставки №№К/2014/АБ/47 відповідно до якого позивач (постачальник) зобов"язався передати (поставити) у зумовлений строк відповідачу (покупцеві) продукцію для сільгоспвиробництва (надалі - товар), а покупець зобов"язався прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму (п.1.1.договору).

Відповідно до п.1.2 договору, загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент,сортамент), маркування, ціна строк поставки й інші умови, визначаються специфікаціями (додатками до договору), які є невід"ємною частиною цього договору.

Положеннями Специфікації №1 від 12.02.14 встановлено:

- найменування товару, що поставляється: насіння кукурудзи (протруєне): амальді, грімальді;

- загальна вартість товару за даною специфікацією, без ПДВ, складає 1222452,00 грн., що еквівалентно 102900,00 євро.;

- оплата здійснюється в національній валюті - гривні в наступному порядку: попередня оплата в розмірі 30% від загальної вартості товару за даною специфікацією у строк до 20 березня 2014 року. Решта оплати в розмірі 70 % від загальної вартості товару за даною специфікацією у строк до 01 листопада 2014 року.

- строк поставки товару - до 10 квітня 2014 року за умови 30 % -ї передоплати вартості товару за цією специфікацією.

Згідно ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За змістом ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Аналогічні положення закріплено і у статті 712 Цивільного кодексу України: за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На виконання умов договору, позивачем поставлено відповідачу товар на суму 1222452,00 грн., що підтверджується довіреністю №333/1 від 09 квітня 2014 року та видатковими накладними №134 від 09 квітня 2014 року та №136 від 10 квітня 2014 року, які підписані сторонами та скріплені печатками, копії яких долучено до матеріалів справи.

В порушення умов договору, покупець прийняті на себе договірні зобов"язання належним чином не виконав, оплату за отриману продукцію провів частково в сумі 366735,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 03 квітня 2014 року, копію якого долучено до матеріалів справи.

Таким чином, за документальними даними, поданими позивачем заборгованість відповідача перед ПСП "Оскар" за отриманий товар на час подання позову становила 855716,40 грн.

В процесі розгляду справи позивачем подане клопотання про відмову від позовних вимог та припинення провадження у справі в частині стягнення основного боргу та долучено до матеріалів справи докази сплати суми основної заборгованості.

Розглянувши заяву представника позивача про відмову від частини позовних вимог (вх.7119/16 від 14.07.16), суд у відповідності до ст.78 ГПК України, приймає відмову позивача від частини позовних вимог, а саме: 855716,40 грн. основного боргу.

За таких обставин провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в сумі 855716,40 грн. підлягає припиненню відповідно до п. 4 ст. 80 ГПК України.

Згідно положень ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Пунктом 4.1. договору сторони погодили, що ціна товару вказується в специфікації. Ціна товару розрахована по середньому значенні курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на Міжбанківському ОСОБА_2 України (МВРУ) до української гривні на дату підписання цього договору. Покупець зобов"язаний сплатити проіндексовану вартість товару, вказану у відповідному додатку по індексації вартості товару. Індексація вартості товару здійснюється покупцем самостійно у випадку, якщо середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату, що передує даті здійснення оплати за товар, буде вищою середнього значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату укладення цього договору.

У разі оплати товару покупцем без врахування індексації його вартості, постачальник має право самостійно індексувати вартість товару та виставити відповідний рахунок по індексації вартості товару покупцю. У разі виставлення такого рахунку постачальником, покупець має оплатити різницю вартості товару, що виникла після проведення індексації, протягом 2-х банківських днів з моменту отримання рахунку по індексації вартості товару від постачальника.

На підставі вказаної норми закону та пункту договору позивачем нараховано індексацію вартості поставленого товару в сумі 102685,97 грн., про що виписано та направлено відповідачу рахунок №224 від 18 грудня 2015 року, докази чого долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно пункту 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 2 ст. 614 ЦК України встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Станом на день винесення судом рішення, відповідач доказів погашення заборгованості по індексації вартості товару не надав, доводи позивача не спростував.

Судом встановлено факт порушення відповідачем свого зобов'язання щодо своєчасної оплати індексації вартості товару, тому вимога позивача про стягнення з відповідача 102685,97 грн. обґрунтована та підлягає задоволенню.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом п.8.3.1 договору поставки № К/2014/АБ/47 від 12.02.14 сторони погодили, що за несвоєчасне виконання грошових зобов"язань по оплаті ціни товару та заборгованості по індексації, сплачує на користь постачальника пеню за кожний день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

На підставі вказаних правових норм та пункту договору, позивач за період з 01.11.14 по 11.03.16 нарахував відповідачу пеню в сумі 547133,34 грн.

Відповідно до вимог частини 1 статті 4-7 Господарського процесуального кодексу України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого позивачем нарахування таких сум, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

Судом перевірено правильність нарахування позивачем пені, яка згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менша за суму заявлену позивачем до стягнення та становить 547029,60 грн. В решті суми нарахованої пені слід відмовити.

Розглянувши клопотання приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" про зменшення пені на 50 %, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" з наступними змінами, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд

повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

З огляду на встановлені в ході розгляду спору обставини, які вплинули на несвоєчасне виконання відповідачем зобов"язання, враховуючи баланс інтересів сторін, адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, фінансовий стан останнього та його вид діяльності, а також те, що відповідачем погашено суму основного боргу, ступінь вини останнього, причини неналежного виконання зобов'язання, відсутність тяжких наслідків порушення зобов'язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, з метою реального виконання судового рішення, суд керуючись п. 3 ст. 83 ГПК України, вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені на 50% до 273514,80 грн.

Аналогічні позиції містяться у постанові Вищого господарського суду України від 29.07.15 в справі №914/106/15.

Згідно абз. 3 п. 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.13 № 14, судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 8.3.2 договору поставки № К/2014/АБ/47 від 12.02.14 сторони погодили, що за порушення грошових зобов"язань по оплаті ціни товару та заборгованості по індексації, сплачує на користь постачальника відсотки за неправомірне користування чужими грошовими у розмірі 36 % річних від суми боргу.

На підставі вказаних правових норм та пункту договору, позивач за період з 01.11.14 по 11.03.16 нарахував відповідачу проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 420646,74 грн.

Відповідно до ст. 55 ГПК України, судом перевірено правильність нарахування 36 % річних за користування чужими грошовими коштами, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" менші за суму заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення відсотків за користування чужими грошовими коштами в сумі 420435,95 грн. В решті суми нарахованих відсотків за користування чужими грошовими коштами відмовити.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

На підставі вказаної норми закону, враховуючи порушення строків виконання грошового зобов"язання, позивачем за період листопад 2014 року - березень 2016 року нараховано відповідачу інфляційні втрати в сумі 436073,08 грн.

Судом перевірено правильність нарахування інфляційних втрат, які згідно арифметичного розрахунку, проведеного судом за допомогою ІПС "Законодавство" перевищують суму інфляційних втрат заявлену позивачем до стягнення, тому суд задовольняє вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в межах заявлених позовних вимог.

За таких обставин, позов підлягає до задоволення в сумі 1232709,80 грн., з яких: 102685,97 грн. - індексації вартості товару, 436073,08 грн.- інфляційних нарахувань, 420435,95 грн. - процентів за користування чужими грошовими коштами та 273514,80 грн. - пені.

Відповідно до приписів, встановлених ст. 49 ГПК України, судові витрати понесені позивачем в зв"язку з розглядом справи, слід покласти на сторони пропорційно задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, у відповідності до 124 Конституції України, ст. 525, 526, 530, 546, 549, 551, 610, 612, 614, 625, 629, 712 ЦК України, ст. 173, 216, 230, 233, 265 ГК України, керуючись ст. 4-7, 49, 55, 75, ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГМБХ" до приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" про стягнення 2362255,53 грн. задовольнити частково.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар", вул. Гагаріна, буд. 31, с. Джурків, Коломийський район, Івано-Франківська область, 78252 (код 31774096) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Штрубе Україна ГМБХ", вул. Ю. Шумського, 1, оф. 115, м. Київ, 02098 (код 36300896) - 102685,97 (сто дві тисячі шістсот вісімдесят п"ять гривень дев"яносто сім копійок) - індексації вартості товару, 273514,80 (двісті сімдесят три тисячі п"ятсот чотирнадцять гривень вісімдесят копійок ) - пені, 436073,08 (чотириста тридцять шість тисяч сімдесят три гривні вісім копійок) - інфляційних втрат, 420435,95 (чотириста двадцять тисяч чотириста тридцять п"ять гривень дев"яносто п"ять копійок) - відсотків за неправомірне користування чужими коштами, а також 22593,37 (двадцять дві тисячі п"ятсот дев"яносто три гривні тридцять сім копійок) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

В частині позовних вимог про стягнення 855716,40 (восьмисот п"ятдесяти п"яти тисяч семисот шістнадцяти гривень сорока копійок) - провадження припинити.

В частині позовних вимог про стягнення 273514,80 (двохсот сімдесяти трьох тисяч п"ятсот чотирнадцяти гривень вісімдесяти копійок) - пені та 210,79 (двохсот десяти гривень сімдесяти дев"яти копійок)-відсотків за неправомірне користування чужими коштами - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.07.16

Суддя Максимів Т. В.