КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Справа№ 910/1459/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко О.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:

від позивача: Степаненко О.М. (представник за довіреністю)

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Чорна О.В. (представник за довіреністю)

від прокуратури: Чумаченко А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України

на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року

у справі №910/1459/16 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго"

до Державного підприємства "Держекоінвест"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Міністерство екології та природних ресурсів України

за участю прокуратури міста Києва

про визнання договору частково недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Держекоінвест" про визнання недійсним договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013 р. в частині, а саме: визнати недійсним пункт 1.3 договору в частині речення "У разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені"; визнати недійсним пункт 3.3 договору в частині словосполучення "У разі належного бюджетного фінансування..." та "...з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок замовника"; визнати недійсним абзац 2 пункту 3.8 договору в частині словосполучення "...з урахуванням бюджетних призначень..."; визнати недійсним пункт 3.10 договору.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що зміст пунктів 1.3, 3.3., 3.8. та 3.10 договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013 р., укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", суперечить нормам чинного законодавства України, а саме імперативним вимогам частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, а надходження коштів від Державного бюджету України не є обставиною, яка має неминуче настати.

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року позов задоволено повністю. Визнано недійсним пункт 1.3 договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013 р., укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", в частині речення "у разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені". Визнано недійсним пункт 3.3 договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013 р., укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", в частині словосполучення "У разі належного бюджетного фінансування..." та "з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок замовника". Визнано недійсним абзац 2 пункту 3.8 договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", в частині словосполучення "...з урахуванням бюджетних призначень...". Визнано недійсним пункт 3.10 договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013 р., укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго". Стягнуто з Державного підприємства "Держекоінвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" судовий збір в розмірі 5512 (п'ять тисяч п'ятсот дванадцять) грн.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, Міністерство екології та природних ресурсів України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/1459/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. При цьому скаржник зазначає, що судом першої інстанції неповно з'ясовано всі обставини справи, що призвело до неправильного застосування ч.1 ст.530 ЦК України щодо встановлення строків виконання зобов'язань за договором; не надано оцінку законності застосування актів законодавства, елементи яких складають зміст договору, зокрема ч.1 ст. 23 Бюджетного кодексу України; приймаючи рішення суд послався на постанову Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі №11/446, яка жодним чином не стосується визнання недійсності право чинів, а навпаки встановлює, що «сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.04.2016 р. (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України прийнято до провадження для з'ясування наявності правового зв'язку між скаржником та сторонами у справі та призначено до розгляду на 01.06.2015 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 01.06.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міністерство екології та природних ресурсів України; розгляд справи відкладено на 22.06.2016 р. Зобов'язано позивача надати суду відзив на апеляційну скаргу. Зобов'язано відповідача надати суду до 17.06.2016 р. відзив на апеляційну скаргу. Зобов'язано Міністерство екології та природних ресурсів України надати суду докази на підтвердження правового зв'язку Міністерства екології та природних ресурсів України з Державним підприємством "Держекоінвест".

17.06.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду №09-52/2511/16 від 21.06.2016 р. у справі №910/1459/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/1459/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Гончаров С.А.) від 22.06.2016 р. апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 05.07.2016 року.

22.06.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, рішення суду - без змін, зазначаючи про те, що рішення суду ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, тоді як мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та безпідставними.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду №09-52/2802/16 від 04.07.2016 р. у справі №910/1459/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/1459/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Гончаров С.А.) від 05.07.2016 р. апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 05.07.2016 року.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Гончаров С.А.) від 05.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 18.07.2016 р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду №09-52/3153/16 від 15.07.2016 р. у справі №910/1459/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/1459/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Станік С.Р., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Станік С.Р., Михальська Ю.Б.) від 18.07.2016 р. апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 18.07.2016 року.

18.07.2016 р. через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від заступника прокурора міста Києва надійшло повідомлення про вступ у справу №910/1459/16 з метою захисту інтересів держави, на підставі ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 29 ГПК України.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Станік С.Р., Михальська Ю.Б.) від 18.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 27.07.2016 р.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду №09-52/3449/16 від 27.07.2016 р. у справі №910/1459/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/1459/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Тищенко О.В., Михальська Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тищенко О.В., Михальська Ю.Б.) від 27.07.2016 р. апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України прийнято до провадження, призначено розгляд справи на 27.07.2016 року.

Представники позивача, третьої особи, прокуратури надали в судовому засіданні пояснення по суті спору.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, третьої особи, прокуратури, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

27.06.2013 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго", як підрядником, та Державним підприємством "Держекоінвест", як замовником, на основі пропозиції конкурсних торгів, яку визнано найбільш економічно вигідною за результатами оцінки (протокол засідання комісії з конкурсного відбору Державного підприємства "Держекоінвест") укладено договір про закупівлю №3003/06 (далі - договір), відповідно до умов якого підрядник зобов'язується на власний ризик, своїми та залученими силами, засобами та закупленими матеріальними ресурсами виконати роботи з капітального ремонту об'єктів соціальної сфери у АР Крим (тепло станція 23 об'єктів) та здати закінчені роботи в порядку і строк встановлений договором, а замовник зобов'язується прийняти закінчені роботи і оплатити їх.

Згідно з пунктом 1.3. договору сторони погодили, що обсяги робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків. У разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені.

Відповідно до пункту 3.3 договору у разі належного бюджетного фінансування замовник здійснює попередню оплату в сумі не більше 34907351 грн. 46 коп., в тому числі ПДВ на суму 5817891 грн. 91 коп. на розрахунковий рахунок підрядника протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок замовника.

Виконання підрядником робіт оформлюється актами приймання виконаних будівельних робіт, складеними за формою №КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт", та довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати, складеними за формою №КБ - 3 (пункт 3.4 договору).

У відповідності до пункту 3.8 договору оплата проводиться за фактично і якісно виконані роботи, які відображені в підписаних сторонами Актах приймання виконаних будівельних робіт за формою КБ-2в. Роботи, виконані з використанням матеріальних ресурсів, які не відповідають установленим вимогам замовником не оплачуються. Підставою для здійснення розрахунків є підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт по формі КБ-2в та Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат: за формою КБ-3. Оплата виконаних робіт здійснюється замовником протягом 10 (десяти) робочих днів, з урахуванням бюджетних призначень, з моменту підписання сторонами зазначених документів.

Пунктом 3.10 договору передбачено, що всі виплати за цим договором здійснюються після отримання замовником відповідних бюджетних коштів.

Кінцеві розрахунки здійснюються у двотижневий термін після виконання і приймання всіх передбачених договором робіт та реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації (пункт 3.11 договору).

В обґрунтування заявлених позовних вимог про визнання недійсним договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013 в частині положень пунктів 1.3, 3.3., 3.8., 3.10 позивач посилається на невідповідність змісту вказаних пунктів імперативним вимогам частини 1 статті 854 Цивільного кодексу України, а надходження коштів від Державного бюджету України не є обставиною, яка має неминуче настати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу норм статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду проведення проектних робіт.

Відповідно до норм статті 887 Цивільного кодексу України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх.

Згідно зі пунктом 1 частини 1 статті 889 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Відповідно до статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно зі статтею 843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу

Статтею 854 Цивільного кодексу України встановлено, що, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільного права може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

У відповідності до норм статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої-третьої, п'ятої статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Отже, вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 217 Цивільного кодексу України передбачено правові наслідки недійсності окремих частин правочину, згідно з якою недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з частиною 1 статті 212 Цивільного кодексу України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Оскільки договір підряду є оплатним, обов'язок відповідача як замовника за договором оплатити прийняті роботи виникає в силу положень закону та пунктів 1.2, 3.11 договору.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Тобто, вказана норма передбачає як безпосереднє встановлення у зобов'язанні строку (терміну) його виконання, так і визначення цього строку вказівкою на певну подію, яка неминуче має настати. В іншому ж випадку кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Сторони у пунктах 3.3, 3.8 та 3.11 договору визначили строк виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на умову отримання замовником відповідних бюджетних коштів (коштористних призначень), проте, як вірно зазначив суд першої інстанції, така подія не може бути визнана такою, що неминуче має настати, оскільки, відкладальна обставина має характер такої обставини, що може і не настати - наявність бюджетного фінансування.

З огляду на викладене вище, враховуючи відсутність бюджетного фінансування Державного підприємства "Держекоінвест" для виконання ним своїх зобов'язань за договором перед контрагентом - позивачем, колегія суддів вважає, що встановлення пунктами 3.3, 3.8 та 3.10 договору строку виконання відповідачем зобов'язання з оплати виконаних робіт вказівкою на умову отримання замовником відповідних бюджетних коштів (коштористних призначень), як на подію, яка може не настати, суперечить приписам статті 617 Цивільного кодексу України, виходячи зі змісту якої випадкові обставини недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі №11/446 та постанові Вищого господарського суду України від 03.12.2012 р. у справі № 5011-16/4107-2012, оглядовому листі Вищого господарського суду України від 18.02.2013 р. №01-06/374/2013 "Про практику вирішення спорів, пов'язаних із виконанням договорів підряду (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку Вищим господарським судом України)".

В постанові від 15.05.2012 у справі №11/446 Верховний Суд України зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність бюджетної організації і не є підставою для звільнення останнього від своїх грошових зобов'язань та від відповідальності за їх порушення.

Крім того, суд наголошує на тому, що згідно з нормами статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а норми чинного цивільного і господарського законодавства України не містять винятків про зміну чи невілювання зобов'язань при фінансуванні зобов'язання за рахунок бюджетних коштів.

Відповідно до частини першої статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Також відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зі змісту рішення від 18.10.2005 Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника.

З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зміст пунктів 1.3, 3.3., 3.8., 3.10 договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013 р., укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" не відповідає вимогам статей 617, 854 Цивільного кодексу України та з урахуванням вимог статті 217 Цивільного кодексу України підлягають визнанню недійсними:

- пункт 1.3 договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013 р., укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" в частині речення "у разі відсутності коштів на оплату виконаних етапів (роботи), початок фінансування і остаточні розрахунки можуть бути перенесені";

- пункт 3.3 договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013 р., укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" в частині словосполучення "У разі належного бюджетного фінансування..." та "...з моменту надходження таких коштів на реєстраційний рахунок замовника";

- абзац 2 пункту 3.8 договору про закупівлю № 3003/06 від 27.06.2013 р., укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго" в частині словосполучення "...з урахуванням бюджетних призначень...";

- повністю пункт 3.10 договору про закупівлю №3003/06 від 27.06.2013, укладеного між Державним підприємством "Держекоінвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтертехенерго".

Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства екології та природних ресурсів України залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі №910/1459/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/1459/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

О.В. Тищенко