РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016Справа №910/11525/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт"
До Аграрного фонду
Простягнення 298 773,75 грн.
Суддя О.М. Ярмак

Представники:

від позивачаДавидюк М.В. (представник за довіреністю від 10.09.2014)
від відповідачаЛегка М.В. (представник за довіреністю від 14.06.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Аграрного фонду про стягнення заборгованості за договором складського зберігання зерна № 294/11 від 12.08.2011 у загальному розмірі 298 773,75 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.06.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/11525/16 та призначено розгляд справи на 26.07.2016.

21.07.2016 судом отримано документи на виконання вимог ухвали суду від позивача.

25.07.2016 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 26.07.2016 представник позивача обґрунтував обставини позовних вимог, підтримав їх та просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.08.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" (зерновий склад) та Аграрним фондом (поклажодавець) було укладено договір складського зберігання зерна № 294/11 (далі - договір зберігання), за умовами якого поклажодавець зобов'язується передати на зберігання зерновому складу зерно пшениці, жита, кукурудзи, ячменю, гречки (об'єктів державного цінового регулювання), якість яких відповідає діючим ДСТУ (далі - зерно), за заліковою вагою в кількості, яка визначається по фактичній кількості зерна, що надійшло на карточку поклажодавця і засвідчується відповідними складськими документами, а зерновий склад зобов'язується прийняти таке зерно для зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством (п. 1.1. договору зберігання).

Згідно з п. 3.3.2 договору зберігання, в редакції додаткового договору від 31.12.2011, поклажодавець зобов'язаний розраховуватися за надання послуг з приймання, зберігання, відвантаження зерна, а також витрати, що виникають в порядку визначеному підпунктом 3.1.4 цього договору.

За умовами п. 5.3 договору зберігання, в редакції додаткового договору від 31.12.2011, зберігання розмір плати (тарифу) за надання послуг зберігання за тонну на місяць - 17,50 грн.

Пунктом 5.4 договору зберігання, в редакції додаткового договору від 31.12.2011, сторони погодили, що поклажодавець сплачує вартість послуг із зберігання зерна з дати передачі зерна поклажодавця на зберігання зерновому складу на підставі актів передавання-приймання до договору складського зберігання зерна на підставі актів виконаних робіт, за умови надходження на рахунок поклажодавця коштів з Державного бюджету на зазначені цілі.

В пункті 8.1 договору зберігання сторони погодили строк зберігання зерна - до пред'явлення вимоги поклажодавцем.

Згідно з п. 9.1 договору зберігання, в редакції додаткового договору від 31.12.2012, договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2013, але у будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань у повному обсязі.

На підтвердження прийняття зерна від Аграрного фонду позивачем видано складські квитанції на зерно: № 21 від 13.01.2012, № 1425 від 070.8.2012, № 1701 від 14.08.2012, № 1926 від 19.09.2012, № 2507 від 01.11.2012, № 2508 від 01.11.2012, № 196 від 074.02.2013, № 1551 від 27.08.2013, № 280 від 27.08.2013, № 1623 від 27.09.2013, № 1607 від 17.09.2013, № 1608 від 17.09.2013, № 1622 від 25.09.2013, № 587 від 31.10.2013, № 588 від 31.10.2013, № 589 від 31.10.2013, № 590 від 31.10.2013, № 591 від 31.10.2013, копії яких долучені до матеріалів справи.

Позивач у позові зазначив, що станом на 14.06.2016 вартість наданих відповідачу послуг за договором зберігання за період з 01.04.2014 по 14.06.2016 становить 298 773,75 грн, які відповідачем оплачені не були.

Згідно зі ст. 938 Цивільного кодексу України, якщо строк зберігання речі визначений моментом пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Відповідно до ст. 946 Цивільного кодексу України, якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов'язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання.

Аналогічні положення викладені в п. 8.1 договору зберігання зерна, а саме: строк зберігання зерна до пред'явлення вимоги поклажедавцем.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що продовження зберігання зерна після закінчення строку, встановленого договором, дає зберігачу право вимагати оплати за весь фактичний час зберігання.

Судом встановлено, що за період з квітня 2014 року по квітень-червень 2014 року та червень 2016 року позивачем були надані відповідачу послуги зі складського зберігання зерна у загальному розмірі 298 773,75 грн (виходячи із ваги зерна, яке зберігається за вказаними складськими квитанціями, та тарифу зберігання - 17,50 грн. за місяць), у зв'язку з чим позивачем були складені відповідні акти виконаних робіт до договору зберігання зерна.

З огляду на те, що умовами договору зберігання сторони не визначили строки оплати відповідачем наданих позивачем послуг зі зберігання, 23.11.2015 та 19.01.2016 позивач направляв відповідачу вимогу про відшкодування витрат по зберіганню зерна за договором зберігання разом з актами виконаних робіт за період з 30.04.2014 по 31.10.2015 та 31.12.2015 відповідно.

З огляду на викладене, а також положення ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду строк оплати відповідачем наданих позивачем послуг із складського зберігання зерна є таким, що настав.

При цьому, з пояснень сторін та поданих доказів вбачається, що відповідач не повернув позивачу підписані акти виконаних робіт за період з 30.04.2014 по 31.12.2015, посилаючись на невідповідність їх оформлення вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку.

Разом з тим, суд зазначає, що непідписання відповідачем актів виконаних робіт не впливає на настання строку оплати, оскільки обов'язок відповідача оплатити надані позивачем послуги зі складського зберігання зерна виникає не залежно від факту підписання ним акту, а у зв'язку з фактом надання вказаних послуг позивачем, а строк оплати - у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

При цьому, доказів повернення зерна зі зберігання позивачем суду не надано, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що протягом квітня 2014 року по червень 2016 року позивач надавав відповідачу послуги із складського зберігання зерна, які відповідач зобов'язаний оплатити.

Наявність та обсяг заборгованості Аграрного фонду за договором зберігання 298 773,75 грн підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем належними та достатніми доказами не були спростовані, контр розрахунку заборгованості подано не було, у зв'язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Викладені у відзиві доводи щодо відсутності в актах виконаних робіт, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов'язкового реквізиту - дати і місця складання, що позбавляє такі акти виконаних робіт статусу первинного документу, який підлягає первинному обліку, не приймаються судом з огляду на те, що порушення правил ведення бухгалтерського обліку не впливає на існування господарського зобов'язання з оплати відповідачем вартості наданих послуг складського зберігання зерна.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

За приписами ст. 49 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати у справі покладаються на відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Аграрного фонду (01001, м. Київ, вул Б.Грінченка, 1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" (45240, Волинська обл., Ківерцівський район, с. Липляни, вул. Червоноармійська, б. 22, ) 298 773 (двісті дев'яносто вісім тисяч сімсот сімдесят три) грн. 75 коп. заборгованості та 4 490 (чотири тисячі чотириста дев'яносто) грн. 06 коп. судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до вимог статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 27.07.2016

Суддя О.М. Ярмак