ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2016 р. Справа № 917/16/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пушай В.І., суддя Могилєвкін Ю.О., суддя Істоміна О.А.

при секретарі Криворученко О.І.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 довіреність № 14-88 від 18.04.2014 р.

відповідача ОСОБА_2 довіреність № 82 від 10.12.2015 р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. № 1642 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.16 р. у справі № 917/16/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", м. Полтава

про стягнення 31 055 705,13 грн.

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просило стягнути з відповідача - Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" 31066705,13 грн. з яких: 14638614,66 грн. - пені, 13709783,65 грн. - інфляційних втрат, 2718306,82 грн. - 3% річних, а також просив відшкодувати витрати зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 10.05.2016 р. у справі № 917/16/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1960373,33 грн. пені, 746540,43 грн. 3 % річних, 2501176,05 грн. інфляційних втрат, 42156,97 грн. витрат по сплаті судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що сторонами укладені спільні протокольні рішення, якими змінено спосіб виконання частини зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу, змінений порядок і строки проведення розрахунків за частину природного газу, поставленого відповідно до основного договору, також сторони відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобов'язань за спільними протокольними рішеннями. Спільні протокольні рішення відповідачем виконані, визначені суми грошових коштів, що були узгоджені перераховані позивачу. Доказів порушення відповідачем зобов'язань за спільними протокольними рішеннями позивач не надав. Також суд зазначив, що вимоги про відповідальність відповідача за порушення спільних протокольних рішень позивачем не заявлені, та ін.

Судом першої інстанції здійснено перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора "Ліга" та зазначено, що стягненню підлягають 3% річних в сумі 746540,43 грн. та інфляційні втрати в сумі 2501176,05 грн. Крім того, судом зменшений розмір стягнення з відповідача пені на 50% від належної до стягнення суми.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції в певній частині не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, вважаючи, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення господарського суду скасувати в частині відмови у стягненні 12678241,33 грн. пені, 11208607,60 грн. інфляційних втрат, 1971766,39 грн. 3 % річних, та просить в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з ПАТ "Полтавагаз" 12678241,33 грн. пені, 11208607,60 грн. інфляційних втрат, 1971766,39 грн. 3 % річних та відшкодувати витрати зі сплати судового збору, з мотивів та підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення господарського суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду, з мотивів викладених у відзиві та ін.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Судова колегія, повторно розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення встановила наступне:

Як свідчать матеріали справи, 04.01.2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації «Полтавагаз» (покупець) укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13-286-Н.

Сторонами також укладено ряд додаткових угод до договору купівлі-продажу природного газу № 13-286-Н від 04.01.2013 р., а саме: 10.07.2013 р. додаткова угода № 1, 08.08.2013 р. додаткова угода № 2, 31.12.2013 р. додаткова угода № 3, 10.01.2014 р. додаткова угода № 4, 28.04.2014 р. додаткова угода № 5, 08.05.2014 р. додаткова угода № 6, 10.06.2014 р. додаткова угода № 7, 22.12.2014 р. додаткова угода № 9, 27.03.2015 р. додаткова угода № 10, 19.06.2015 р. додаткова угода № 11 ( т. 1 а. с. 40-55).

Умовами договору (з урахування додаткових угод) передбачено:

- продавець зобовязався передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ (далі-газ), а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (п. п. 1.1. договору в редакції додаткової угоди № 9);

- газ, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації населенню (п. 1.2. договору);

- приймання передачі газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3. договору);

- не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу покупець зобов'язався надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактичні ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язався повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі вмотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4. договору);

- оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання передачі газу за розрахунковий місяць (п. 6.1. договору);

- у разі якщо до 20-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (Розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язаний (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1. договору) (п. 7.2 договору в редакції додаткової угоди №3);

- договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01 січня 2013 року і діє в частині реалізації газу до 30 червня 2015 року (включно), а в частині проведення розрахунків за газ до їх повного здійснення ( розділ 11 договору в редакції додаткової угоди №11).

21.08.2014 р., 18.09.2014 р., 16.10.2014 р., 19.11.2014 р., 10.12.2014 р., 20.01.2015 р., 13.02.2015 р., 13.03.2015 р., 15.04.2015 р., 19.05.2015 р., 19.06.2015 р., 17.07.2015 р., 19.08.2015 р. між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавській області, Головним фінансовим управлінням Полтавської обласної державної адміністрації укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 1757, № 1862, № 2025, № 2255, № 2317, № 66, № 314, № 539, № 778, № 1104, № 1446, № 1591, № 1763 (т. 2, а. с. 27-86), відповідно, предметом яких є організація проведення сторонами взаєморозрахунків відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 «Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій».

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що на виконання умов договору купівлі-продажу природного газу № 13-286-Н протягом січня - грудня 2013 р., січня - грудня 2014 р. та січня-червня 2015 р. поставлено відповідачу природного газу в обсязі 1269412,511 тис. куб. м. на загальну суму 822563039,18 грн., що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі природного газу: від 25.06.2014 р. за січень 2013 р. на суму 38690447,44 грн.; від 28.02.2013 р. за лютий 2013 р. на суму 32452524,96 грн.; від 25.06.2014 р. за березень 2013 р. на суму 35453532,17 грн.; від 30.04.2013 р. за квітень 2013 р. на суму 16941026,90 грн.; від 31.05.2013 р. за травень 2013 р. на суму 3486010,63 грн.; від 30.06.2013 р. за червень 2013 р. на суму 3178689,17 грн.; від 31.07.2013 р. за липень 2013 р. на суму 3261882,65 грн.; від 31.08.2013 р. за серпень 2013 р. на суму 3312224,51 грн.; від 30.09.2013 р. за вересень 2013 р. на суму 8003436,30 грн.; від 31.10.2013 р. за жовтень 2013 р. на суму 16758715,73 грн.; від 30.11.2013 р. за листопад 2013 р. на суму 20543936,70 грн.; від 18.08.2014 р. за грудень 2013 р. на суму 31921799,87 грн.; від 22.09.2014 р. за січень 2014 р. на суму 41898290,33 грн.; від 28.02.2014 р. за лютий 2014 р. на суму 34009247,71 грн.; від 28.10.2014 р. за березень 2014 р. на суму 7321780,64 грн.; від 31.03.2014 р. за березень 2014 р. на суму 16631054,24 грн.; від 30.04.2014 р. за квітень 2014 р. на суму 16074534,37 грн.; від 31.05.2014 р. за травень 2014 р. на суму 8289628,74 грн.; від 30.06.2014 р. за червень 2014 р. на суму 6426944,95 грн.; від 31.07.2014 р. за липень 2014 р. на суму 5587021,79 грн.; від 31.08.2014 р. за серпень 2014 р. на суму 5255510,80 грн.; від 30.09.2014 р. за вересень 2014 р. на суму 7612466,21 грн.; від 31.10.2014 р. за жовтень 2014 р. на суму 28733651,26 грн.; від 30.11.2014 р. за листопад 2014 р. на суму 42249162,12 грн.; від 31.12.2014 р. за грудень 2014 р. на суму 52562738,05 грн.; від 31.01.2015 р. за січень 2015 р. на суму 55821901,38 грн.; від 28.02.2015 р. за лютий 2015 р. на суму 48530294,04 грн.; від 31.03.2015 р. за березень 2015 р. на суму 40123232,93 грн.; від 30.04.2015 р. за квітень 2015 р. на суму 90040982,95 грн.; від 31.05.2015 р. за травень 2015 р. на суму 57665662,98 грн.; від 30.06.2015 р. за червень 2015 р. на суму 43724706,66 грн. (т. 1, а. с. 56-86).

Як зазначає позивач станом на 11.09.2015 р. відповідач повністю сплатив основний борг за спожитий природний газ на загальну суму 822563039,18 грн., що підтверджується довідкою про операції та довідкою про сальдо (т. 1 а. с. 87-112), проте платежі здійснювалися відповідачем не своєчасно, з порушенням умов п. 1.1., п. 6.1. та п. 6.2. договору.

У зв'язку з простроченням оплати за отриманий газ по договору купівлі-продажу природного газу № 13-286-Н, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача:

- 14638614,66 грн. пені за періоди:

10.10.2014 р. - 28.10.2014 р. (за зобов'язаннями березня 2014 року);

10.10.2014 р. - 13.11.2014 р. (за зобов'язаннями квітня 2014 року);

10.10.2014 р. - 24.11.2014 р. (за зобов'язаннями травня 2014 року);

10.10.2014 р. - 03.12.2014 р. (за зобов'язаннями червня 2014 року);

10.10.2014 р. - 08.12.2014 р. (за зобов'язаннями липня 2014 року);

10.10.2014 р. - 09.12.2014 р. (за зобов'язаннями серпня 2014 року);

20.10.2014 р. - 12.12.2014 р. (за зобов'язаннями вересня 2014 року);

20.11.2014 р. - 30.12.2014 р. (за зобов'язаннями жовтня 2014 року);

20.12.2014 р. - 29.01.2015 р. (за зобов'язаннями листопада 2014 року);

20.01.2015 р. - 27.02.2015 р. (за зобов'язаннями грудня 2014 року);

20.02.2015 р. - 26.03.2015 р. (за зобов'язаннями січня 2015 року);

20.03.2015 р. - 23.04.2015 р. (за зобов'язаннями лютого 2015 року);

20.04.2015 р. - 13.05.2015 р. (за зобов'язаннями березня 2015 року);

20.05.2015 р. - 17.06.2015 р. (за зобов'язаннями квітня 2015 року);

20.06.2015 р. - 23.07.2015 р. (за зобов'язаннями травня 2015 року);

20.07.2015 р. - 11.09.2015 р. (за зобов'язаннями червня 2015 року);

- 13 709 783,65 грн. втрат від інфляції за періоди:

травень 2013 року - серпень 2013 року (за зобов'язаннями за березень 2013 року);

вересень 2013 року - жовтень 2013 року (за зобов'язаннями за липень 2013 року);

жовтень 2013 року - листопад 2013 року (за зобов'язаннями за серпень 2013 року);

листопад 2013 року (за зобов'язаннями за вересень 2013 року);

грудень 2013 року (за зобов'язаннями за жовтень 2013 року);

січень 2014 року (за зобов'язаннями за листопад 2013 року);

лютий 2014 року - вересень 2014 року (за зобов'язаннями за грудня 2013 року);

березень 2014 року (за зобов'язаннями за січень 2014 року);

квітень 2014 року - травень 2014 року (за зобов'язаннями за лютий 2014 року);

травень2014 року - жовтень 2014 року (за зобов'язаннями за березень 2014 року);

червень 2014 року - жовтень 2014 року (за зобов'язаннями за квітень 2014 року);

липень 2014 року - листопад 2014 року (за зобов'язаннями за травень 2014 року);

серпень 2014 року - листопад 2014 року (за зобов'язаннями за червень 2014 року);

вересень 2014 року - листопад 2014 року (за зобов'язаннями за липень 2014 року);

жовтень 2014 року - листопад 2014 року (за зобов'язаннями за серпень 2014 року);

листопад 2014 року (за зобов'язаннями за вересень 2014 року);

грудень 2014 року (за зобов'язаннями за жовтень 2014 року);

січень2015 року (за зобов'язаннями за листопад 2014 року);

лютий 2015 року (за зобов'язаннями за грудень 2014 року);

березень 2015 року (за зобов'язаннями за січень 2015 року);

квітень 2015 року (за зобов'язаннями за лютий 2015 року);

червень 2015 року (за зобов'язаннями за квітень 2015 року);

- 2 718 306,82 грн. 3% річних за періоди:

20.02.2013 р. - 20.03.2013 р. (за зобов'язаннями січня 2013 року);

20.03.2013 р. - 23.04.2013 р. (за зобов'язаннями лютого 2013 року);

20.04.2013 р. - 30.08.2013 р. (за зобов'язаннями березня 2013 року);

20.05.2013 р. - 06.11.2013 р. (за зобов'язаннями квітня 2013 року);

20.06.2013 р. - 12.11.2013 р. (за зобов'язаннями травня 2013 року);

20.07.2013 р. - 14.11.2013 р. (за зобов'язаннями червня 2013 року);

20.08.2013 р. - 21.11.2013 р. (за зобов'язаннями липня 2013 року);

20.09.2013 р. - 29.11.2013 р. (за зобов'язаннями серпня 2013 року);

20.10.2013 р. - 11.12.2013 р. (за зобов'язаннями вересня 2013 року);

20.11.2013 р. - 09.01.2014 р. (за зобов'язаннями жовтня 2013 року);

20.12.2013 р. - 28.01.2014 р. (за зобов'язаннями листопада 2013 року);

20.01.2014 р. - 10.10.2014 р. (за зобов'язаннями грудня 2013 року);

20.02.2014 р. - 08.04.2014 р. (за зобов'язаннями січня 2014 року);

20.03.2014 р. - 12.06.2014 р. (за зобов'язаннями лютого 2014 року);

20.04.2014 р. - 28.10.2014 р. (за зобов'язаннями березня 2014 року);

20.05.2014 р. - 13.11.2014 р. (за зобов'язаннями квітня 2014 року);

20.06.2014 р. - 24.11.2014 р. (за зобов'язаннями травня 2014 року);

20.07.2014 р. - 03.12.2014 р. (за зобов'язаннями червня 2014 року);

20.08.2014 р. - 08.12.2014 р. (за зобов'язаннями липня 2014 року);

20.09.2014 р - 09.12.2014 р. (за зобов'язаннями серпня 2014 року);

20.10.2014 р. - 12.12.2014 р. (за зобов'язаннями вересня 2014 року);

20.11.2014 р. - 30.12.2014 р. (за зобов'язаннями жовтня 2014 року);

20.12.2014 р. - 29.01.2015 р. (за зобов'язаннями листопада 2014 року);

20.01.2015 р. - 27.02.2015 р. (за зобов'язаннями грудня 2014 року);

20.02.2015 р. - 26.03.2015 р. (за зобов'язаннями січня 2015 року);

20.03.2015 р. - 23.04.2015 р. (за зобов'язаннями лютого 2015 року);

20.04.2015 р. - 13.05.2015 р. (за зобов'язаннями березня 2015 року);

20.05.2015 р. - 17.06.2015 р. (за зобов'язаннями квітня 2015 року);

20.06.2015 р. - 23.07.2015 р. (за зобов'язаннями травня 2015 року);

20.07.2015 р. - 11.09.2015 р. (за зобов'язаннями червня 2015 року).

З матеріалів справи також вбачається, що господарський суд приймаючи оскаржуване рішення мотивував його, зокрема, тим, що сторонами укладені спільні протокольні рішення, якими змінено порядок та спосіб виконання частини зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу, змінений порядок і строки проведення розрахунків за частину природного газу, поставленого відповідно до основного договору, також сторони відмовилися від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобов'язань за спільними протокольними рішеннями. Спільні протокольні рішення відповідачем виконані, визначені суми грошових коштів перераховані позивачу. Доказів порушення відповідачем зобов'язань за спільними протокольними рішеннями позивач не надав. Також суд зазначив, що вимоги про відповідальність відповідача за порушення спільних протокольних рішень позивачем не заявлені.

Судом першої інстанції здійснено перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат за допомогою калькулятора "Ліга" та зазначено, що стягненню підлягають 3% річних в сумі 746540,43 грн. та інфляційні втрати в сумі 2501176,05 грн. Крім того, судом зменшений розмір стягнення з відповідача пені на 50% від належної до стягнення суми.

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, повністю відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Відповідно до вимог ст. ст. 32, 34 ГПК України, доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі статтею 43 цього ж кодексу, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України, визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 ЦК України).

Згідно з ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З огляду на ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору (в редакції додаткової угоди № 3) сторонами передбачено, що у разі якщо до 20-го числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу (розділ ХІ договору), покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, покупець зобов'язався (крім суми заборгованості) сплатити продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 6.1. договору).

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем нараховано до стягнення з відповідача 14638614,66 грн. пені, 13709783,65 грн. інфляційних втрат, 2718306,82 грн. 3% річних.

Як свідчать матеріали справи, 21.08.2014 р., 18.09.2014 р., 16.10.2014 р., 19.11.2014 р., 10.12.2014 р., 20.01.2015 р., 13.02.2015 р., 13.03.2015 р., 15.04.2015 р., 19.05.2015 р., 19.06.2015 р., 17.07.2015 р., 19.08.2015 р. між позивачем, відповідачем, Головним управлінням Державної казначейської служби України в Полтавській області, Головним фінансовим управлінням Полтавської обласної державної адміністрації укладені спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету № 1757, № 1862, № 2025, № 2255, № 2317, № 66, № 314, № 539, № 778, № 1104, № 1446, № 1591, № 1763 (т. 2, а. с. 27-86). Відповідно до яких сторони домовилися, зокрема, про наступне:

- їх предметом є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України віл 11.01.2005 р. № 20 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій";

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 2325902,39 грн., у тому числі ПДВ - 387650,40 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 р. № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 р. № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 р. № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 387650,40 грн.» (спільне протокольне рішення № 1757 від 21.08.2014 р.);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 1032254,51 грн., у тому числі ПДВ - 172042,42 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 р. № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 р. № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 р. № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 172042,42 грн.» (спільне протокольне рішення № 1862 від 18.09.2014 р.);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 868537,79 грн., у тому числі ПДВ - 144762,30 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 р. № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 р. № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 р. № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 144762,30 грн.» (спільне протокольне рішення № 2025 від 16.10.2014 р);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 1017981,76 грн., у тому числі ПДВ - 169 663,63 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 р. № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 р. № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 р. № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 169663,63 грн.» (спільне протокольне рішення № 2255 від 19.11.2014 р.);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 5775635,24 грн., у тому числі ПДВ - 962605,87 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 р. № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 р. № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 р. № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 962605,87 грн.» (спільне протокольне рішення № 2317 від 10.12.2014 р.);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 5896 642,70 грн., у тому числі ПДВ - 982 773,78 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 р. № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 р. № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 р. № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 982773,78 грн.» (спільне протокольне рішення № 66 від 20.01.2015 р.);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 7268850,58 грн., у тому числі ПДВ - 1693487,81 грн. та кошти в сумі 10 160 926,87 грн. у т.ч. ПДВ 1693487,81 грн., за природний газ 2013 р. згідно з договором від 04.01.2013 р. № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 р. № 20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 р. № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 1693487,81грн.» (спільне протокольне рішення № 314 від 13.02.2015 р.);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 11 481 111,01 грн., у тому числі ПДВ - 1 913 518,50 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 1 913 518,50 грн.» (спільне протокольне рішення №539 від 13.03.2015 року);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 18 608 956,45 грн., у тому числі ПДВ - 3 101 492,74 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.0.05 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 3 101 492,74 грн.» (спільне протокольне рішення №778 від 15.04.2015 року);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 43 137 198,90 грн., у тому числі ПДВ - 7 189 533,15 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 7 189 533,15 грн.» (спільне протокольне рішення №1104 від 19.05.2015 року);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 20 825 242,84 грн., у тому числі ПДВ - 3 470 873,81 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 3 470 873,81 грн.» (спільне протокольне рішення №1446 від 19.06.2015 року);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 11 621 446,18 грн., у тому числі ПДВ - 1 936 907,70 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 1 936 907,70 грн.» (спільне протокольне рішення №1591 від 17.07.2015 року);

- відповідач перераховує на рахунок позивача кошти в сумі 3 423 816,71 грн., у тому числі ПДВ - 570 636,12 грн., за природний газ 2013 року згідно з договором від 04.01.2013 № 13-286-Н з таким записом у графі «призначення платежу»: «постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.05 №20, дата і номер Спільного протокольного рішення, за природний газ 2013 року, договір від 04.01.2013 № 13-286-Н у т. ч. ПДВ 570 636,12 грн.» (спільне протокольне рішення №1763 від 19.08.2015 року);

- сторони несуть відповідальність за недотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 р. № 20 (зі змінами) та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України, Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та Державного казначейства України від 03.02.2009 р. № 55/57/43, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 15.04.2009 р. № 342/16358, і невиконання своїх зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням про організацію взаєморозрахунків відповідно до чинного законодавства України;

- спільне протокольне рішення набирає чинності з моменту його підписання усіма сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за цим спільним протокольним рішенням.

З урахуванням змісту вище зазначених спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами) відповідно до ст. 202 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 ЦК у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, уклавши спільні протокольні рішення, сторони змінили спосіб виконання частини зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу, змінили порядок і строки проведення розрахунків за частину природного газу, поставленого відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій щодо цієї частини, передбачивши відповідальність за невиконання зобов'язань за спільними протокольними рішеннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, у постановах Верховного Суду України від 25.03.2015 р. у справі № 924/1265/13, від 01.07.2015 р. у справі № 924/1230/14, від 11.11.2015 р. у справі № 927/1733/14 зазначено наступне: умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та для стягнення неустойки (штрафу, пені) не було.

Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та застосування неустойки (пені, штрафу), передбачених договором купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Як зазначено вище, спільні протокольні рішення відповідачем виконані, визначені суми грошових коштів перераховані позивачу.

Доказів порушення відповідачем зобов'язань за спільними протокольними рішеннями позивач суду не надав.

Отже, в даному випадку суд першої інстанції правомірно застосував відповідні норми права та п. 7.2. договору, щодо 3 % річних та інфляційних втрат, визначених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Як вбачається з матеріалів справи:

- акт № 1 приймання - передачі природного газу за спожитий у січні 2013 року природний газ підписаний сторонами 25.06.2014 р.;

- акт № 3 приймання - передачі природного газу за спожитий у березні 2013 року природний газ підписаний сторонами 25.06.2014 р.;

- акт приймання - передачі природного газу за спожитий у грудні 2013 року природний газ підписаний сторонами 18.08.2014 р.;

- акт № 1 приймання - передачі природного газу за спожитий у січні 2014 року природний газ підписаний сторонами 22.09.2014 р.;

- акт № 3.1 приймання - передачі природного газу за спожитий у березні 2014 року природний газ підписаний сторонами 28.10.2014 р.

Отже, зобов'язання відповідача з оплаті газу згідно зі ст. 692 ЦК України та п. 6.1 договору виникли з урахуванням підписання актів приймання-передачі природного газу.

Враховуючи зазначені висновки Верховного Суду України, спільні протокольні рішення, оплати здійснені відповідачем, суд першої інстанції зробив перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, зазначений розрахунок відповідає вимогам законодавства та здійснено з урахуванням встановленого та опублікованого індексу інфляції за цей період.

Як свідчать матеріали справи відповідач просив зменшити розмір суми пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Пунктом 3 частини 1 статті 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Пунктом 3.17.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" роз'яснено, що за змістом п.3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання зобов'язання або його невиконання, незначності прострочення виконання зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013).

Відповідач обґрунтовуючи заявлене клопотання про зменшення пені зазначає, що ПАТ «Полтавагаз» не є газовидобувною компанією, інших джерел погашення заборгованості за спожитий природний газ, ніж її стягнення в судовому порядку зі своїх контрагентів у ПАТ «Полтавагаз» не існує.

Одночасне стягнення усієї суми пені істотно погіршить фінансове становище ПАТ «Полтавагаз» виникне нестача власних оборотних коштів для забезпечення безперебійної роботи підприємства, здійснення першочергових платежів з оплати праці, до бюджету та для придбання енергоносіїв, палива, інших необхідних матеріалів та може призвести до невиконання інвестиційних програм, що відповідно, поставить під загрозу газотранспортну систему області в цілому.

На підтвердження майнового стану відповідачем надано звіт про фінансові результати за 9 місяців 2015 року (т. 2 а. с. 87-89), який свідчить про тяжкий фінансовий стан відповідача. Так, за 9 місяців 2015 р. збиток ПАТ «Полтавагаз» складає - 19477000,00 грн. Заборгованість населення по оплаті за спожитий природний газ станом на 01.12.2015 р. складає 19,7 млн. грн., інших споживачів 29,0 млн. грн. При цьому підприємством вживаються заходи для покращення фінансового стану, зокрема, здійснюються роботи з реалізації інвестиційної програми.

До того ж, відповідач зазначає на те, що основний борг за договором купівлі-продажу природного газу № 13-286-Н повністю сплачений у 2015 році.

Отже, суд першої інстанції обгрунтовано задовольнив заявлене клопотання про зменшення розміру пені на 50% від належної до стягнення суми та стягнути з відповідача 1960373,33 грн. пені.

На підставі вищевикладеного, рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.16 р. у справі № 917/16/16 прийнято з урахуванням фактичних обставин справи та чинного законодавства.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються не можуть бути підставою для його скасування.

Керуючись ст. ст. 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. ст. 105 ГПК України, судова колегія -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення господарського суду Полтавської області від 10.05.16 р. у справі № 917/16/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя Пушай В.І.

Суддя Могилєвкін Ю.О.

Суддя Істоміна О.А.