КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Справа№ 910/32319/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Завалішина Г.С. - дов. від 23.05.2016 року № 21

від відповідача: не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Петрович і К" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року

у справі № 910/32319/15 (суддя Турчин С.О.)

за позовом Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста „Київзеленбуд" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Петрович і К" (м. Київ)

про стягнення 40 911 грн. 99 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста „Київзеленбуд" з позовом (з урахуванням заяви про зміну позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Петрович і К" про стягнення з відповідача на користь позивача: - три відсотки річних за користування чужими коштами - 4 120 грн. 69 коп.; - суми інфляції - 36 791 грн. 30 коп.

Рішенням від 09.02.2016 року господарський суд міста Києва позов задовольнив повністю. Стягнув з ТОВ „Будівельна компанія „Петрович і К" на користь КО „Київзеленбуд" 36 791 грн. 30 коп. інфляційних втрат, 4 120 грн. 69 коп. 3% річних та 1 218 грн. 00 коп. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ТОВ „Будівельна компанія „Петрович і К" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з заявою про поновлення строку на подання апеляційної скарги та апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі № 910/32319/15 та прийняти нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.04.2016 року у справі № 910/32319/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Шевченко Е.О., судді: Мартюк А.І., Зубець Л.П., ТОВ „Будівельна компанія „Петрович і К" було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року, його апеляційну скаргу було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з припиненням повноважень головуючого судді (судді-доповідача) Шевченка Е.О. 25.05.2016 року, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено склад колегії суддів: Жук Г.А. (головуючий), Суховий В.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 року у справі № 910/32319/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Суховий В.Г., Мальченко А.О., апеляційну скаргу ТОВ „Будівельна компанія „Петрович і К" було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з перебуванням судді - учасника колегії Сухового В.Г. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.06.2016 року, було визначено склад колегії суддів: Жук Г.А. (головуючий), судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 року у справі № 910/32319/15, у складі колегії суддів: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я., апеляційну скаргу ТОВ „Будівельна компанія „Петрович і К" було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 року у справі № 910/32319/15 задоволено заяву головуючого судді Жука Г.А. про самовідвід від розгляду апеляційної скарги ТОВ „Будівельна компанія „Петрович і К" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року, матеріали справи № 910/32319/15 передано для визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст. 2-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Федорчук Р.В., Тарасенко К.В.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Федорчука Р.В. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Отрюх Б.В., Тарасенко К.В.

Після зміни складу колегії розгляд апеляційної скарги розпочався спочатку.

В судове засідання 19.07.2016 року повноважні представники відповідача не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників відповідача не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

В судовому засіданні 19.07.2016 року представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста „Київзеленбуд" поставило Товариству з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Петрович і К" товар за видатковою накладною від 27.12.2012 року № 192 на суму 46 080 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем здійснено повну оплату за видатковою накладною від 27.12.2012 року № 192 на суму 46 080 грн. лише 06.01.2016 року, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 4 120 грн. 69 коп. та 36 791 грн. 30 коп. інфляційних втрат.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Ч. 1 ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно із ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Ст. 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що між сторонами виникли правовідносини, згідно яких позивач зобов'язався здійснити поставку товару, а відповідач, в свою чергу здійснити оплату поставленого товару.

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем є договором поставки.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Cт. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

На виконання взятих на себе зобов'язань, позивач поставив відповідачу товар, а відповідач, у свою чергу, прийняв вказаний товар, в підтвердження чого позивачем надано видаткову накладну від 27.12.2012 року № 192, яка підписана представниками обох сторін та скріплена їх печатками.

Ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Звертаючись з апеляційною скаргою відповідач надав суду копію договору поставки від 03.12.2012 року б/н, копії видаткових накладних від 26.12.2012 року № 191, від 27.12.2012 року № 192, від 28.12.2012 року № 193, копії платіжних доручень від 30.12.2015 року № 499, від 04.01.2016 року № 503, від 30.12.2015 року № 500, від 04.01.2016 року № 505, від 30.12.2015 року № 501, від 04.01.2016 року № 502.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

В апеляційній скарзі відповідач не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього та не з'явився в судове засідання до суду апеляційної інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача був присутній в судовому засіданні під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Оскільки відповідач не обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього, то колегія суддів не приймає подані ним докази, та здійснює перегляд відповідно до наявних матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими ч. 1 ст. 692 ЦК України.

В пункті 1.7 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17.12.2013 № 14 роз'яснено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису ч. 1 ст. 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 692 ЦК України, відповідач зобов'язаний був оплатити поставлений позивачем товар за видатковою накладною від 27.12.2012 року № 192 після його прийняття, тобто 27.12.2012.

Місцевий господарський суд вірно зазначив, що в порушення зазначених вище приписів відповідач взяті на себе зобов'язання повністю виконав лише 06.01.2016 року.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Оскільки відповідач у встановлені строки не виконав свого обов'язку щодо оплати отриманого товару, позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 4 120 грн. 69 коп. та 36 791 грн. 30 коп. інфляційних втрат, нараховані за період з 28.12.2012 року по 20.12.2015 року.

Згідно зі ч. 2 ст. 625 ЦК України за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла здійснила перерахунок втрат від інфляції та 3% річних та дійшла висновку, що місцевим господарським судом правомірно було стягнуто з відповідача 3% річних та втрати від інфляції в повному обсязі.

Колегія суддів не бере до уваги посилання відповідача на те, що йому не було передано жодних документів, крім видаткових накладних.

Ст. 666 ЦК України визначено, що якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

В матеріалах справи відсутні докази звернення відповідача з вимогами до позивача про передачу документів, а так само докази повернення товару без документів.

Інші доводи відповідача колегією суддів не приймаються, оскільки вони містять посилання на договір, який жодною зі сторін, присутньою під час розгляду справи в суді першої інстанції, не був поданий, а тому суд першої інстанції його розглядати не міг. Сторони ж не обґрунтували суду неможливості його подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від них.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позов КО „Київзеленбуд" до ТОВ „Будівельна компанія „Петрович і К" є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Будівельна компанія „Петрович і К" на рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі № 910/32319/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.02.2016 року у справі № 910/32319/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/32319/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.В. Отрюх

К.В. Тарасенко