ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р. Справа № 911/1720/16

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

при секретарі Литовці А.С.

розглянувши справу № 911/1720/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маїсадур Семанс Україна»,

с. Могилів, Царичанський район, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус», смт. Ворзель,

Ірпінський район

про стягнення 314 598,53 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність від 16.05.2016;

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маїсадур Семанс Україна» (надалі позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом (вх. № суду 1775/16 від 24.05.2016) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус» (надалі відповідач) про стягнення 314 598,53 грн. заборгованості за Контрактом купівлі-продажу № ABonus_12/13 від 03.12.2013, в тому числі 199 999,52 грн. основного боргу, 105 350,39 грн. інфляційних втрат, 9 248,62 грн. 3% та судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконання умов Контракту купівлі-продажу № ABonus_12/13 від 03.12.2013 позивачем відповідачу було продано товар всього на суму 2 644 590,05 грн., який відповідач оплатив частково, у зв`язку з чим за відповідачем утворилась прострочена заборгованість, яку позивач просить суд стягнути з відповідача в судовому порядку з врахуванням передбачених законодавством 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою господарського суду Київської області від 25.05.2016 порушено провадження у справі № 911/1720/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні 08.06.2016 о 12 год. 50 хв.

В судове засідання 08.06.2016 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та дату слухання справи повідомлений у встановленому законодавством порядку ухвалою суду від 25.05.2016.

Ухвалою суду від 08.06.2016 відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 22.06.2016 о 12 год. 10 хв.

В судовому засіданні 22.06.2016, в якому були присутні представники позивача та відповідача, відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 01.07.2016 о 10 год. 20 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 13565/16 від 01.07.2016) відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві, а саме, що згідно Контракту купівлі-продажу № ABonus_12/13 від 03.12.2013 позивач поставив відповідачу товар за видатковими накладними на суму 2 811 918,05 грн., за накладними на повернення товару відповідачем було повернуто позивачу товар на суму 1 378 989,19 грн., оплаті підлягала вартість товару в сумі 1 432 928,86 грн., зазначена сума була сплачена відповідачем позивачу (до відзиву надано копії платіжних доручень).

Ухвалою суду від 01.07.2016 відмовлено позивачу в задоволенні заяви (вх. № суду 56/16 від 24.05.2016) про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти відповідача на банківських рахунка.

В судовому засіданні 01.07.2016, в якому були присутні представники позивача та відповідача, відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 15.07.2016 о 10 год. 00 хв.

Через канцелярію суду (вх. № 14726/16 від 15.07.2016) позивач надав письмові заперечення проти відзиву відповідача, в яких зазначив, що платіжними дорученнями, на які відповідач посилається як на доказ здійснення оплати за товар, отриманий за Контрактом купівлі-продажу № ABonus_12/13 від 03.12.2013, було здійснено оплату за товар, отриманий відповідачем за іншими договорами.

В судовому засіданні 15.07.2016, в якому були присутні представники позивача та відповідача, відповідно до ст. 77 ГПК України оголошувалась перерва до 18.07.2016 о 10 год. 00 хв.

В судове засідання 18.07.2016 відповідач не з`явився, через канцелярію суду (вх. № 14801/16 від 18.07.2016) надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується та не визнає вимоги позивача та просить суд надати відповідачу час для подання до суду додаткових доказів та відкласти розгляд справи.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Розглянувши подане клопотання, суд відхилив його та продовжив розгляд спору по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, і підставою для відкладення є не неявка представників сторін, а неможливість розгляду справи, у зв`язку зокрема, з недостатністю її матеріалів. Враховуючи те, що при розгляді даної справи відбулося п`ять судових засідань, на трьох із яких був присутній представник відповідача, через канцелярію суду 01.07.2016 відповідач надав відзив на позовну заяву із доказами, які вважав за необхідне, суд належним чином забезпечив його право взяти участь в судовому розгляді та подати суду необхідні докази.

Враховуючи вищевикладене, та обмеження строку розгляду спору у справі ст. 69 ГПК України (який спливає 24.07.2016), відповідно до права суду, передбаченого ст. 75 ГПК України, справа розглянута за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні господарським судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, присутніх в судових засіданнях, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 ЦК України).

03.12.2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Маїсадур Семанс Україна» («продавець», надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агробонус» («покупець», надалі - відповідач) було укладено Контракт купівлі-продажу № ABonus_12/13 (надалі - Контракт), відповідно до якого позивач продає товар відповідачу, а відповідач зобов`язаний прийняти товар та здійснити своєчасну оплату отриманого від позивача товару на умовах Контракту та за цінами, погодженими сторонами.

Товар, передбачений в Контракті, це гібриди насіння соняшника та кукурудзи в асортименті, кількості та за цінами зазначеними у відповідних додатках до даного Контракту (п. 1.2 Контракту).

Строки оплати зазначаються у відповідному додатку до даного Контракту( п. 7.2 Контракту).

Сторонами підписаний Додаток 1 від 03.12.2013 до Контракту купівлі-продажу № ABonus_12/13.

В п. 1 зазначеного Додатку вказано товар, його кількість, ціну, якість.

В п. 2 зазначеного Додатку вказано, що валютою платежу є гривня. Сторони дійшли згоди, що при виставленні рахунку для оплати за товар позивач самостійно без будь-якого додаткового погодження з відповідачем здійснює перерахунок ціни товару в гривню. При цьому позивач буде множить ціну товару в євро на офіційний курс Національного банку України євро-гривня в день виставлення рахунку. Строк оплати: 50% від вартості товару до 01.03.2014, 50% від вартості товару до 31.10.2014.

За своєю правовою природою укладений сторонами Контракт є договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з доданих до матеріалів справи первинних документів (видаткових накладних, довіреностей на отримання матеріальних цінностей), копії яких залучені до матеріалів справи, а оригінали оглянуто в судовому засіданні, протягом дії Контракту позивач передав товар відповідачу. Позивач передав відповідачу товар на загальну суму 2 644 590,05 грн., що підтверджується видатковими накладними № НОМЕР_1 від 18.02.2014 на суму 61 586,40 грн., № НОМЕР_2 від 18.02.2014 на суму 565 612,70 грн., № НОМЕР_3 від 18.02.2014 на суму 301 096,88 грн., № НОМЕР_4 від 25.02.2014 на суму 114 604,04 грн., № НОМЕР_5 від 14.03.2014 на суму 566 333,50 грн., № НОМЕР_6 від 24.03.2014 на суму 78 827,52 грн., № НОМЕР_7 від 31.03.2014 на суму 950 326,41 грн., № НОМЕР_8 від 01.04.2014 на суму 6 202,60 грн.

Зазначені видаткові накладні підписані представником відповідача на підставі довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей № 20 від 17.02.2014, № 22 від 18.02.2014, № 52 від 13.03.2014, № 61 від 19.03.2014, № 76 від 25.03.2014, № 94 від 31.03.2014, виданих відповідачем.

Також підписи представника відповідача на видаткових накладних засвідчені відбитком печатки відповідача.

Згідно накладних № 10 від 08.09.2014 та № 7 від 09.09.2014 відповідач повернув позивачу товар на суму 428 662,78 грн. та 950 326,41 грн. відповідно (всього на суму 1 378 989,19 грн.).

Відповідач здійснював оплату товару на суму 1 232 929,34 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 5777 від 11 02. 2014 на суму 147 197,37 грн., № 5838 від 17.02.2014 на суму 9 238,26 грн., № 5879 від 20.02.2014 на суму 930,39 грн., № 6097 від 18.03.2014 на суму 23 648,27 грн., № 6111 від 18.03.2014 на суму 169 900,05 грн., № 345 від 20.11.2014 на суму 500 000,00 грн., № 430 від 28.11.2014 на суму 100 000,00 грн., № 435 від 01.12.2014 на суму 282 015,00 грн. Сума 167 328,00 грн., сплачена відповідачем платіжним дорученням № 6111 від 18.03.2014 була повернута позивачем відповідачу 24.03.2014 на підставі листа № 36 від 18.03.2014, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, засвідченою банком. Тобто, з врахуванням повернення позивачем відповідачу суми 167 328,00 грн., відповідачем сплачено позивачу за отриманий товар 1 065 601,34 грн.

Тобто, заборгованість становить 199 999,52 грн. = 2 644 590,05 грн. (сума поставки) - 1 378 989,19 грн. (повернення товару) - 1 065 601,34 грн. (сплачено відповідачем)

Зазначене також підтверджується підписаним обома сторонами та скріпленим печатками обох сторін Актом взаєморозрахунків від 17.12.2015.

Відповідач у своєму відзиві не заперечує та не спростовує поставку товару за зазначеними вище накладними. У своєму відзиві відповідач навіть зазначає, що поставка відбулась на більшу суму 2 811 918,05 грн. До свого відзиву відповідач надав копії платіжних доручень з відмітками банку, які зазначені вище. Однак, відповідач не зазначив та не спростував факт повернення позивачем 24.03.2014 відповідачу167 328,00 грн., сплачених відповідачем платіжним дорученням № 6111 від 18.03.2014, що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача, засвідченою банком.

Також, як на підставу сплати відповідачем позивачу за товар отриманий по Контракту № ABonus_12/13, відповідач надав копії платіжних доручень № 7908 від 10.10.2014 на суму 37 860,00 грн. з призначенням платежу «оплата за кукурудзу зг рах. № НОМЕР_9 від 10.10.2014», № 360 від 24.11.2014 на суму 75 000,00 грн. з призначенням платежу «оплата за кукурудзу зг рах. № НОМЕР_10 від 17.11.2014», № 439 від 01.12.2014 на суму 163 920,00 грн. з призначенням платежу «оплата за насіння товар згідно рах. № 977 від 17.11.2014», № 477 від 08.12.2014 на суму 8 765,52 грн. з призначенням платежу «оплата за 12 п.од. амеліор згідно рах. № 1022 від 08.12.2014», № 495 від 12.12.2014 на суму 97 427,20 грн. з призначенням платежу «оплата за кукурудзу згідно рах. № 1021 від 05.12.2014».

Позивач проти зазначеного заперечував, заперечення виклав у письмових запереченнях на відзив з наданими доказами, залученими судом до матеріалів справи.

Так, відповідач стверджує, що сплатив позивачу за товар, отриманий по Контракту № ABonus_12/13 від 03.12.2013, платіжним дорученням № 7908 від 10.10.2014 на суму 37 860,00 грн. з призначенням платежу «оплата за кукурудзу зг рах. № НОМЕР_9 від 10.10.2014». Позивач надав копію рахунку № НОМЕР_9 від 10.10.2014 на суму 37 860,00 грн., в якому зазначено, що він виставляється на підставі Договору купівлі-продажу № AgroBonus_Stock_101014 від 10.10.2014, укладеного між цими ж сторонами (копія Договору також надана позивачем); платіжним дорученням № 360 від 24.11.2014 на суму 75 000,00 грн. з призначенням платежу «оплата за кукурудзу зг рах. № НОМЕР_10 від 17.11.2014». Позивач надав копію рахунку № НОМЕР_10 від 17.11.2014 на суму 238 920,00 грн., в якому зазначено, що він виставляється на підставі Договору купівлі-продажу № AgroBonus_Stock_101014 від 10.10.2014, укладеного між цими ж сторонами (копія Договору також надана позивачем); платіжним дорученням № 439 від 01.12.2014 на суму 163 920,00 грн. з призначенням платежу «оплата за насіння товар згідно рах. № 977 від 17.11.2014». Позивач надав копію рахунку № НОМЕР_10 від 17.11.2014 на суму 238 920,00 грн., в якому зазначено, що він виставляється на підставі Договору купівлі-продажу № AgroBonus_Stock_101014 від 10.10.2014, укладеного між цими ж сторонами (копія Договору також надана позивачем); платіжним дорученням № 477 від 08.12.2014 на суму 8 765,52 грн. з призначенням платежу «оплата за 12 п.од. амеліор згідно рах. № 1022 від 08.12.2014». Позивач надав копію рахунку № НОМЕР_11 від 08.12.2014 на суму 221 985,12 грн. в якому зазначено, що він виставляється на підставі Договору купівлі-продажу № AgroBonus051214 від 05.12.2014, укладеного між цими ж сторонами; платіжним дорученням № 495 від 12.12.2014 на суму 97 427,20 грн. з призначенням платежу «оплата за кукурудзу зг рах. № 1021 від 05.12.2014». Позивач надав копію рахунку № НОМЕР_12 від 05.12.2014 на суму 101 923,40 грн., в якому зазначено, що він виставляється на підставі Договору купівлі-продажу № AgroBonus051214 від 05.12.2014, укладеного між цими ж сторонами.

Тобто, наданими доказами, позивач спростував твердження відповідача, що вказаними вище платіжними дорученнями відповідачем було перераховано позивачу оплату за товар, поставлений за Контрактом купівлі-продажу № ABonus_12/13 від 03.12.2013.

Інших доказів сплати в повному обсязі за отриманий товар по Контракту купівлі-продажу № ABonus_12/13 від 03.12.2013 відповідачем до суду не надано.

Суд зазначає, що відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ч. 2 ст. 614 ЦК України встановлює обов`язок доведення відсутності вини у порушення зобовязання покладає на сторону, яка порушила зобовязання.

За таких обставин, судом встановлено, що розмір основного боргу відповідача перед позивачем, остаточний строк сплати якого настав 31.10.2014 згідно умов Додатку 1 до Контракту купівлі-продажу № ABonus_12/13 від 03.12.2013 становить 199 999,52 грн., а відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу є обґрунтованою, документально доведеною та такою, яку належить задовольнити повністю.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також позивач просить суд в порядку ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача 105 350,39 грн. інфляційних втрат та 9 248,62 грн. 3% річних за період з 01.11.2014 по 16.05.2016.

Положеннями частини 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з врахуванням втрат від інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначену позицію також підтримує і Верховний Суд України (постанова Верховного суду України від 23.01.2012 у справі № 37/64).

Оскільки 3% річних та інфляційні втрати не є штрафними санкціями, то обмеження нарахування процентів річних та інфляційних терміном 6 місяців відповідно до ст. 232 ГК України не застосовується.

Розрахунок позивача, який міститься в матеріалах справи, перевірений судом, та є арифметично вірним, тому вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 105 350,39 грн. та 3% річних в сумі 9 248,62 грн. підлягає задоволенню.

Таким чином, повно та ґрунтовно дослідивши наявні у справі докази, перевіривши на відповідність закону та дійсним обставинам справи подані позивачем розрахунки заборгованості, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню повністю, та приймає рішення про стягнення з відповідача 199 999,52 грн. основного боргу, 105 350,39 грн. інфляційних втрат та 9 248,62 грн. 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Керуючись статтями 2, 12, 22, 32-34, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агробонус» (08296, Київська область, м. Ірпінь, смт Ворзель, вул. Крупської, 18, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Маїсадур Семанс Україна» (51040, Дніпропетровська область, Царичанський район, с. Могилів, вул. Луганська, 50, ) 199 999 (сто дев'яносто дев`ять тисяч дев'ятсот дев`яносто дев`ять) грн. 52 коп. основної заборованості, 105 350 (сто п`ять тисяч триста п`ятдесят) грн. 39 коп. інфляційних втрат, 9 248 (дев`ять тисяч двісті сорок вісім) грн. 62 коп. 3% річних, 4 718 (чотири тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 98 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено: 02.08.2016.

Суддя О.О. Христенко