ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2016р. Справа№ 914/1267/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Трускавецького В.П.,

при секретарі судового засідання Корчинському О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства «Бучацьке лісове господарство», м. Бучач Тернопільської області,
до відповідача:Приватного підприємства «Львів-ПАК», с. Тартак Камянка-Бузького району Львівської області,
про: стягнення 23.990,09 грн. (з яких: 12.531,50 грн. основний борг, 10.004,11 грн. інфляційні втрати та 1.454,48 грн. три проценти річних).
Представники:
позивача:не зявився,
відповідача:ОСОБА_1 представник (довіреність від 25.05.2016 р.).

Присутнім представникам учасників судового процесу права і обовязки, передбачені ст.ст.20, 22, 28 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), розяснено. Заяв про відвід суду не поступало. Клопотань про здійснення технічної фіксації судового процесу учасниками судового процесу заявлено не було.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Державного підприємства «Бучацьке лісове господарство» до Приватного підприємства «Львів-ПАК» про стягнення 23.990,09 грн. (з яких: 12.531,50 грн. основний борг, 10.004,11 грн. інфляційні втрати та 1.454,48 грн. три проценти річних). Ухвалою суду від 16.05.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 01.06.2016 р. В судовому засіданні 01.06.2016 року оголошено перерву до 01.07.2016 р. Ухвалою суду від 01.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 11.07.2016 р. Ухвалою суду від 11.07.2016 р. розгляд справи відкладено на 22.07.2016 р.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у порушення умов Договору №20/1-12 від 12.03.2012 р. не здійснив оплати за поставлений товар, внаслідок чого в нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 12.531,50 грн. Крім того, за неналежне виконання грошових зобовязань відповідачу нараховано 10.004,11 грн. інфляційних втрат та 1.454,48 грн. три проценти річних.

27 травня 2016 року до суду за вх.№22684/16 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву з додатками, яким просив застосувати до позовної заяви наслідки спливу позовні давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву на виконання вимог ухвали суду про долучення до матеріалів справи копій товарно-транспортних накладних на 4 арк., та довідки ДП «Бучацьке лісове господарство» 1 арк. Крім того, поданою заявою просить розглядати справу без участі уповноважено представника та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача зявився, проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві, а саме: просив застосувати до позовної заяви наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

22 липня 2016 року до суду за вх.№30918/16 від представника відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи документів, а саме: копій товарно-транспортних накладних та видаткових накладних за весь період, у якому між сторонами мали місце господарські відносини.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника відповідача, суд встановив наступне.

Між сторонами у справі укладено Договір купівлі-продажу №20/1-12 від 12.03.2012 р. (надалі - Договір).

За цим Договором Продавець (позивач у справі) зобовязується відпустити, а Покупець (відповідач у справі) прийняти та оплатити лісопродукцію, в подальшому в тексті ОСОБА_2, порода, кількість та розміри - згідно Додатків п. 1.1. Договору.

Відповідно до п. 2.4. Договору Покупець здійснює оплату ОСОБА_2 Продавцю шляхом 100% попередньої оплати вартості партії товару, що підлягає поставці.

Згідно з п. 4 Договору Умови поставки франко-проміжний склад «Покупця». Доставка здійснюється транспортними засобами за рахунок «Покупця». Приймання-передача ОСОБА_2 по кількості та якості здійснюється в порядку встановленому діючим законодавством України на складі «Продавця». Датою отримання товару вважається дата вказана в товарно-транспортній накладній. ОСОБА_2 вважається зданим Продавцем і прийнятим Покупцем по кількості та якості, зазначених у супроводжувальних документах.

На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу ОСОБА_2 на загальну суму 35.644,00 грн. Факт поставки ОСОБА_2 та його отримання підтверджується товарно-транспортними накладними підписаними обома сторонами, а саме:

- Товарно-транспортна накладна №014550 від 16.03.2012 р. на суму 4680,00 грн.;

- Товарно-транспортна накладна №014549 від 16.03.2012 р. на суму 5040,00 грн.;

- Товарно-транспортна накладна №014705 від 16.03.2012 р. на суму 4730,00 грн.;

- Товарно-транспортна накладна №014852 від 19.03.2012 р. на суму 6016,00 грн.;

- Товарно-транспортна накладна №014706 від 23.03.2012 р. на суму 4760,00 грн.;

- Товарно-транспортна накладна №015352 від 30.03.2012 р. на суму 5018,00 грн.;

- Товарно-транспортна накладна №015351 від 30.03.2012 р. на суму 5400,00 грн.

У звязку з частковим виконання відповідачем умов Договору щодо оплати позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення неоплаченого боргу за поставлену лісопродукцію в розмірі 12.531,50 грн. Крім того, за неналежне виконання грошового зобовязання позивачем нараховано відповідачу 10.004,11 грн. інфляційних втрат та 1.454,48 грн. три проценти річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву повідомив наступне. Між сторонами у справі було укладено два договори купівлі-продажу №48/3-11 від 08.06.2011 р. та №20/1-12 від 12.03.2012 р. за якими позивач поставив, а відповідач прийняв та оплатив ОСОБА_2 на загальну суму 341.381,01 грн., що підтверджується банківськими виписками від 06.06.2011 р. на суму 50.000,00 грн., від 04.07.2011 р. на суму 24.000,00 грн., від 15.07.2011 р. на суму 20.000,00 грн., від 20.07.2011 р. на суму 25.000,00 грн., від 22.07.2011 р. на суму 20.000,00 грн., від 25.07.2011 р. на суму 25.000,00 грн., від 05.08.2011 р. на суму 25.000,00 грн., від 18.08.2011 р. на суму 20.000,00 грн., від 02.09.2011 р. на суму 25.000,00 грн., від 19.09.2011 р. на суму 37.000,00 грн., від 18.10.2011 р. на суму 20.000,00 грн., від 07.11.2011 р. на суму 13.000,00 грн., від 11.04.2012 р. на суму 8.677,01 грн. та квитанціями до прибуткового касового ордера ДП «Бучацьке лісове господарство» №580 від 05.08.2011 р. на суму 4.800,00 грн., №642 від 29.08.2011 р. на суму 9.504,00 грн., №675 від 08.09.2011 р. на суму 9.600,00 грн. та №580 від 05.10.2011 р. на суму 4.800,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виникли господарські відносини з поставки лісопродукції, за якими позивач поставив лісопродукцію на загальну суму 341.631,31 грн., а відповідач оплатив 341.381,01 грн.

З матеріалів справи встановлено, що позивачем протягом 2011 року поставлено відповідачу лісопродукції на загальну суму 305.987,31 грн., а відповідачем оплачено протягом 2011 року 332.704,00 грн., що створило передплату у відповідача в загальній сумі 26.716,69 грн.

Протягом 2012 року на виконання умов Договору №20/1-12 від 12.03.2012 р. позивачем поставлено відповідачу ОСОБА_2 на загальну суму 35.644,00 грн., що підтверджено товарно-транспортними накладними за 2012 рік, про які зазначалося вище.

Враховуючи переплату здійснену відповідачем у 2011 році, ним оплачено ОСОБА_2 позивачу на суму 8.677,01 грн., що підтверджується платіжним доручення №1862 від 11.04.2012 р. на зазначену суму.

Так, відповідач оплатив ОСОБА_2 поставлений у 2012 році на загальну суму 35.393,70 грн. ( 26.716,69 грн. переплата здійснена в 2011 р. та 8.677,01 грн. оплата за ОСОБА_2 поставлений у 2012 р.), що призвело до часткової оплати ОСОБА_2 і виникнення у нього боргу в загальній сумі 250,30 грн.

У поданому відзиві відповідач просив застосувати до позовної заяви наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Між сторонами у справі виникли зобовязання з приводу поставки товару в силу пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу статті 610, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частин 2 статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом встановлено, що позивачем виконано зобовязання за умовами договору, а відповідачем їх прийнято. Кореспондуючий обов'язок з оплати переданого товару відповідач виконав частково, в розмірі 35.393,70 грн., що спричинило виникнення боргу перед позивачем в розмірі 250,30 грн.

Таким чином, вимога позивача про стягнення 12.531,50 грн. боргу є необґрунтованою та такою, що не підлягає повному задоволенню. Проте вимога позивача про стягнення основного боргу підлягає задоволенню частково в розмірі 250,30 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача 10.004,11 грн. - інфляційних втрат та 1.454,48 грн. трьох процентів річних за обраний позивачем період є неправомірними, необґрунтованими та такими, що не підлягають до повного задоволення.

Однак, суд провівши розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних за обраний позивачем період зазначає наступне.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
11.04.2012 - 22.02.2016250.31.791198.02448.32
Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
250.311.04.2012 - 22.02.201614133 %29.07

Таким чином, вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних підлягають задоволенню частково в розмірі 198,02 грн. та 29.07 грн. відповідно.

27 травня 2016 року відповідач поданим до суду відзивом просить застосувати до позовної заяви наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Як встановлено з матеріалів справи, оплата згідно з п. 2.4 Договору здійснюється шляхом 100% попередньої оплати вартості партії товару, що підлягає поставці, тобто строк виконання зобовязання настав з моменту поставки лісопродукції, тобто у 2012 році.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При винесенні рішення судом встановлено, що права та охоронювані законом інтереси позивача порушено, адже у відповідача наявний основний борг в розмірі 250,30 грн., проте відповідачем до винесення рішення заявлено про сплив позовною давності та застосування її наслідків.

Відповідно до 5.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №10 від 29.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» Зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань,оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Так, суд дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, беручи до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності вважає, що в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 250,30 грн. основного боргу, 198,02 грн. інфляційних втрат та 29.07 грн. трьох процентів річних слід відмовити враховуючи наслідки спливу позовної давності.

Відповідно до статей 32, 33, 38 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено, а відповідачем спростовано доводи позовної заяви, крім того судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись статтями 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27 липня 2016 року.

Суддя Трускавецький В.П.