РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016Справа №910/10685/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А. розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Воєнторг Ді Сі" про визнання договору укладеним,

за участю представників сторін:

від позивача - Стоянова О.С. (довіреність № 22 від 05.05.2016)

від відповідача - Гайдар С.А. (довіреність № б/н від 29.06.2016),

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "ЄВРО-РЕКОНСТРУКЦІЯ" (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Воєнторг Ді Сі" (далі по тексту - відповідач) про визнання договору укладеним.

Позовні вимоги обґрунтовані наданням позивачем відповідачеві послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в нежитловому приміщенні площею 80, 70 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 46/2 з 01.07.2014, яке знаходиться у користуванні відповідача, у зв'язку з чим позивач вважає, що у відповідача виник обов'язок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. За таких обставин, позивач просить суд визнати договір від 19.04.2016 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним в редакції позивача, підготовленій на основі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2016 порушено провадження у справі № 910/10685/16 та справу призначено до розгляду на 04.07.2016.

30.06.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що відповідач не є ані власником, ані користувачем приміщення за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 46/2, у зв'язку з чим, відповідно, не є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у такому приміщенні.

У судовому засіданні 04.07.2016 представники сторін подали документи на виконання вимог ухвали суду від 09.06.2016 та надали пояснення по суті спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.07.2016 розгляд справи відкладено на 18.07.2016.

15.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

15.07.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові пояснення по справі в яких відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 18.07.2016 розгляд справи відкладено на 25.07.2016.

У судове засідання 25.07.2016 представники позивача та відповідача з'явились. Позивач підтримав позовні вимоги, відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у запереченнях, поданих 30.06.2016.

У судовому засіданні 25.07.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважних представників сторін, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Відповідно до ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серія АБ №597422, позивач є постачальником теплової енергії (строк дії ліцензії з 01.06.2012 по 31.05.2017) (копія ліцензії долучена до позову).

Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01.07.2014 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Попудренка, 46/2, згідно з затвердженим Головою Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 20.08.2015 переліком, копія якого долучена до позову.

23.07.2014 в газеті "Хрещатик" №103(4503) було опубліковане оголошення позивача із повідомленням про встановлення тарифів на теплову енергію та пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси (копія аркушу 7 газети "Хрещатик" №103(4503) долучена до позову).

06.05.2016 позивач звернувся до відповідача з листом №УНПН-1086 від 27.04.2016, у якому викладено пропозицію укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016, проект якого було долучено до листа (докази направлення вказаного листа містяться в матеріалах справи).

Відповідач відповіді на вказаний лист не надав, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016 не підписав, доказів протилежного суду не надано.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про надання позивачем відповідачеві послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в нежитловому приміщенні площею 87, 70 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 46/2 з 01.07.2014, яке знаходиться у користуванні відповідача, у зв'язку з чим позивач вважає, що у відповідача виник обов'язок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. За таких обставин, позивач просить суд визнати договір від 19.04.2016 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним в редакції позивача, підготовленій на основі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 Цивільного кодексу України.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Як встановлено судом, 06.05.2016 позивач звернувся до відповідача з листом №УНПН-1086 від 27.04.2016, у якому викладено пропозицію укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016, проект якого було долучено до листа.

Як встановлено судом, відповіді на вказаний лист не надав, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016 не підписав, доказів протилежного суду не надано.

Суд зазначає, що 26 04.2014 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (№ 1198-18 від 10.04.2014).

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Також було доповнено статтю 29 вказаного закону частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно з п. 29 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", ліцензуванню підлягають виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Як встановлено судом, позивач є постачальником теплової енергії відповідно до ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серія АБ №597422 (строк дії ліцензії з 01.06.2012 по 31.05.2017).

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

За змістом ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживачем є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За огляду на вищенаведене, з метою встановлення наявності у відповідача обов'язку з укладення з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, необхідним є встановлення обставин перебування відповідача у статусі споживача таких послуг - особи, що отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, тобто особи, що має відповідне речове право на об'єкт нерухомого майна, щодо якого обґрунтовано позов (м. Київ, вул. Попудренка, 46/2).

Так, як вказує позивач, відповідач є суб'єктом користування нежитлового приміщення за адресою м м. Київ, вул. Попудренка, 46/2, а отже останній, на думку позивача, є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

04.07.2016 судом здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 62649834, власником об'єкту "нежилі приміщення з №1 по №19 групи приміщень № 9 (в літ А) загальною площею 76, 60 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 46/2 є громадська організація «Центральний антикорупційний комітет» (дата державної реєстрації - 29.07.2010).

Разом з тим, 30.06.2016 відповідачем було подано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 24.06.2016 № 62162752, відповідно до якої відомості щодо перебування у відповідача на праві власності (іншому речовому праві/обтяження) будь-якого об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек відсутні.

За таких обставин, вищенаведені відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна спростовують висновки позивача про перебування спірного нежитлового приміщення за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 46/2 у власності відповідача, а тому, з огляду на неподання позивачем будь-яких доказів у підтвердження обставин наявності у відповідача будь-яких речових прав на нерухоме майно - нежитлове приміщення за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 46/2 - станом на момент подання позову та розгляду справи судом, відсутні підстави вважати, що відповідач наразі є споживачем, тобто особою, що отримує чи має намір отримати комунальну послугу у даному нежитловому приміщенні, в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено, що станом на момент подання позову та розгляду справи судом відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у нежитловому приміщенні за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 46/2, у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача виник обов'язок з укладення відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у нежитловому приміщенні за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 46/2 з позивачем.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 179 Господарського кодексу України Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Суд зазначає, що форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

В той же час, з огляду на встановлені судом обставини щодо недоведення позивачем наявності у відповідача обов'язку з укладення з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у нежитловому приміщенні за адресою м. Київ, вул. Попудренка, 46/2, питання відповідності запропонованого позивачем проекту договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016 умовам типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, судом не досліджуються.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищенаведене, за відсутності порушення прав позивача відповідачем, позов товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче об'єднання "Воєнторг ДІ СІ" про визнання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016 укладеним задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у зв'язку з відмовою в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01 серпня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань