КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа№ 910/7107/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Чорної Л.В.

За участю представників:

Від позивача - Савельєв С.І. ( довір. №864/22 від 18.12.15);

Від відповідача - Прутас В.О. (довір. №18-04/299-Д від 18.04.16);

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.07.2016р.

у справі № 910/7107/16 (суддя Домнічева І.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго»

до Державного підприємства «Вугілля України»

про стягнення 96 330 054,51 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача збитків в сумі 96 330 054,51 грн. які становлять суму неотриманого позивачем внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків по своєчасному складанню та реєстрації податкових накладних по оплаті позивачем поставленого відповідачем за договорами поставки вугілля № 111/29 від 28.05.2015р. та № 111/31 від 31.07.2015р. податкового кредиту з податку на додану вартість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2015р. провадження у справі № 910/7107/16 зупинено до винесення ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/12918/15 за результатами розгляду кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Центренерго».

Зупиняючи провадження у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що 06.07.2015р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Вугілля України», в той час як статтею 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника; цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання, а відтак, оскільки офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство ДП «Вугілля України» відбулося 06.07.2015р., а в матеріалах справи № 910/7107/16 відсутні докази звернення позивача із заявою про визнання його вимог до боржника, провадження у справі № 910/7107/16 підлягає зупиненню до винесення ухвали господарського суду у справі № 910/12918/15 за результатами розгляду цих кредиторських вимог.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство «Центренерго» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.07.2016р. про зупинення провадження у справі № 910/7107/16.

В апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що рішення про зупинення провадження у справі № 910/7107/16 Господарським судом міста Києва прийнято внаслідок невірного застосування норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування зазначеної позиції апелянт послався на те, що відповідно до приписів ч.8 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що до визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в той час як заявлені позивачем у цій справі вимоги є поточними, а відтак вказані вимоги мають розглядатися не в межах справи про банкрутство відповідача, а в позовному провадженні Господарським судом міста Києва.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши додані до позовної заяви матеріали, судова колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Предметом позову у цій справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 96 330 054,51 грн. які становлять суму неотриманого позивачем внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов'язків по своєчасному складанню та реєстрації податкових накладних по оплаті позивачем поставленого відповідачем за договорами поставки вугілля № 111/29 від 28.05.2015р. та № 111/31 від 31.07.2015р. податкового кредиту з податку на додану вартість.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач послався на те, що за укладеними з відповідачем договорами поставки вугілля № 111/29 від 28.05.2015р. та № 111/31 від 31.07.2015р. останній в період з червня по грудень 2015 року постачав позивачу продукцію, яку позивач оплатив у повному обсязі, в той час як відповідач, в порушення умов вищевказаних договорів та приписів Податкового кодексу України, не у повному обсязі виконав обов'язок щодо реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних чим позбавив позивача можливості отримати права на податковий кредит з податку на додану вартість.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2015р. провадження у справі № 910/7107/16 зупинено до винесення ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/12918/15 за результатами розгляду кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Центренерго».

Колегія судів вважає вказану позицію суду першої інстанції помилковою з огляду на таке.

Частина 1 ст. 79 ГПК України встановлює, що господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

Пунктом 3.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що:

- відповідно до частини першої статті 79 ГПК господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом. При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК);

- під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин;

- іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов'язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з'ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з'ясовувати, як пов'язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: непідвідомчості; обмеженості предметом позову; неможливості розгляду тотожної справи; певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов'язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи.

При цьому пов'язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що провадження у справі №910/7107/16 зупинено з тих підстав, що 06.07.2015р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України оприлюднено повідомлення про порушення провадження у справі про банкрутство Державного підприємства «Вугілля України», в той час як статтею 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника; цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання, а відтак, оскільки офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство ДП «Вугілля України» відбулося 06.07.2015р., а в матеріалах справи № 910/7107/16 відсутні докази звернення позивача із заявою про визнання його вимог до боржника, суд дійшов висновку, що провадження у справі № 910/7107/16 підлягає зупиненню до винесення ухвали господарського суду у справі № 910/12918/15 за результатами розгляду цих кредиторських вимог.

Згідно з приписами ст.1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»:

- кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника;

- конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника;

- поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство;

- забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя);

З матеріалів справи слідує, що вимоги, які є предметом розгляду у цій справі виникли з 10.07.2015р. (з наступного дня після спливу передбаченого п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України 15-ти денного строку з дня поставки (перша поставка за спірними договорами відбулась 24.06.2015р.) в який відповідач має зареєструвати податкові накладні у відповідному реєстрі), а відтак, у спірних правовідносинах позивач є поточним кредитором відповідача, а вказані вимоги відповідно є поточними.

Водночас ч. 2 ст. 17 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» на яку послався суд першої інстанції та згідно з якою про офіційне оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство розпорядник майна повідомляє суд, який розглядає позовні вимоги конкурсних кредиторів до боржника; цей суд (суди) після офіційного оприлюднення відповідного оголошення має зупинити позовне провадження та роз'яснити позивачу зміст частини четвертої статті 23 цього Закону, зазначивши про це в ухвалі або в протоколі судового засідання, регулює правовідносини щодо конкурсних вимог, а не поточних.

Відповідно п.4 ч.8 ст.23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» встановлює, що поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Слід зазначити і про те, що п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013р. № 01-06/606/2013 «Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI)» вказано, що:

- частина четверта статті 10 Закону відносить до підвідомчості господарських судів усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника. Винятком є спори, пов'язані із визначенням та сплатою (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України. Дана норма кореспондується з положеннями пункту 7 частини першої статті 12 ГПК та застосовується незалежно від суб'єктного складу сторін;

- слід мати на увазі, що спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (стаття 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством;

- крім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника;

- справи у відповідних спорах відносяться до виключної підсудності того господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина дев'ята статті 16 ГПК). Такі майнові спори, за винятком спорів боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника (абзац четвертий частини восьмої статті 23 Закону), розглядаються та вирішуються господарським судом за правилами позовного провадження, передбаченими ГПК, з урахуванням особливостей, встановлених Законом, у межах провадження у справі про банкрутство без порушення нових справ. За наслідком розгляду зазначених майнових спорів по суті господарський суд виносить ухвалу (задоволення заяви, відмова у задоволенні заяви (повністю або частково).

Отже, приписи чинного законодавства не передбачають розгляд поточних майнових вимог до юридичної особи саме в межах провадження справи про банкрутство такої юридичної особи, розгляд таких вимог має відбуватися у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

За таких обставин вимоги, які є предметом розгляду у справі № 910/7107/16 мають бути розглянуті Господарським судом міста Києва у позовному провадженні, тому колегія суддів вважає помилковими висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зупинення провадження у цій справі до винесення ухвали Господарського суду міста Києва у справі № 910/12918/15 за результатами розгляду кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства «Центренерго».

Згідно з ч. 7 ст. 106 ГПК України у випадках скасування апеляційною інстанцією ухвал про відмову у прийнятті позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про порушення справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, припинення провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа передається на розгляд місцевого господарського суду.

Згідно зі ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореної ухвали судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм процесуального права, а відтак, ухвала Господарського суду міста Києва від 05.07.2016р. у справі № 910/7107/16 підлягає скасуванню з передачею справи на розгляд Господарського суду міста Києва.

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства «Центренерго» підлягає задоволенню.

Згідно з п. 4.8. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу місцевого господарського суду з числа зазначених у частині сьомій статті 106 ГПК або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з числа зазначених у частині четвертій статті 111-13 ГПК з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідних апеляційної та/або касаційної скарг, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 49 ГПК.

Отже, питання про розподіл судових витрат Публічного акціонерного товариства «Центренерго» за подачу цієї апеляційної скарги має бути вирішено судом першої інстанції за результатами вирішення спору сторін по суті.

Керуючись ст.ст.99, 101-106 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 05.07.2016р. у справі № 910/7107/16 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва 05.07.2016р. у справі № 910/7107/16 скасувати.

3. Справу № 910/7107/16 передати на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.В. Кропивна

Л.В. Чорна