ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2016 р. Справа № 918/595/16

Господарський суд Рівненської області у складі судді Гудзенко Я.О. розглянувши позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" про стягнення 169 998, 62 грн

За участі:

від позивача: ОСОБА_1 (дов.б/н від 25.07.16 р.)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна"(далі-позивач) звернулось до Господарського суду Рівненської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич"(далі-відповідач) про стягнення 169 998, 62 грн. за поставлену гофропродукцію згідно договору поставки від 29.09.2014 року № 290914/02.

Ухвалою господарського суду від 18.07.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/595/16 розгляд якої призначено на 26.07.13 р.

В судовому засіданні 26.07.13 р. представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та надав суду для огляду оригінали документів, доданих до позовної заяви.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення вручене 20.07.2016 року.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то суд дійшов висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представника вищезазначеного учасника судового процесу.

Після розгляду справи у судовому засіданні та винесення рішення від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом до уваги не може бути прийняте.

На виконання вимог ст. 81-1 ГПК України складено протокол судового засідання, який долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 26.07.2016 р. відповідно до ст. 85 ГПК України судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд Рівненської області

ВСТАНОВИВ:

29 вересня 2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Терлич" (далі - Покупець) було укладено Договір поставки № 290914/02 (далі - Договір), за яким Постачальник зобовязується поставити і передати у власність Покупця гофрокартонну продукцію (далі - Товар), а Покупець зобовязується прийняти та своєчасно оплатити Товар на умовах, визначених Договором.

Відповідно до розділу 3 Договору сторонами було погоджено ціну та оплату товару, а саме Покупець зобов'язаний здійснити передоплату у розмірі 30% від вартості замовленої партії Товару протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту отримання рахунку-фактурах та післяоплату за поставлений Товар у розмірі 70% вартості даної партії протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання Товару, шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника. Сторони можуть змінити терміни оплати шляхом підписання відповідної Додаткової угоди.

29 вересня 2014 р. було також укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, пункт 3.2. якої викладено у наступній редакції: 3.2. Покупець зобовязується здійснити оплату за поставлений Товар в розмірі 100% вартості даної партії на протязі 30 календарних днів з моменту отримання Товару, шляхом перерахування коштів у гривнях на розрахунковий рахунок Постачальника.

4 січня 2016 р. укладено Додаткову угоду № 3 до Договору, якою було продовжено дію Договору до 31.12.2016 р. включно.

На виконання умов Договору Позивачем 24 лютого 2016 р., 11 березня 2016 р. та 29 березня 2016 р. було поставлено Відповідачу гофропродукцію на загальну суму 243 256, 08 грн. та передано Відповідачу на підставі видаткових накладних № 474 від 24.02.2016 р. на суму 122 649, 36 грн.; № 534 від 11.03.2016 р. на суму 3180, 00 грн. та № 774 від 29.03.2016 р. на суму 117 426, 72 грн.

Накладні підписано особою, уповноваженою Відповідачем на отримання цінностей від ТзОВ "Дунапак-Україна" на підставі Довіреностей (№ 034 від 22.02.2016 р., № 054 від 11.03.2016 р., № 070 від 29.03.2016 р. - ОСОБА_2.

В матеріалах справи також містяться товарно-транспорті накладні, якими продукцію було передано Покупцю.

Листами від 24.05.16 р. № 100, від 02.06.16 р. № 107 позивачем були надіслані претензії з вимогою оплати заборгованість. У відповідь на претензію від 25.05.16 р. № 263 відповідач повідомив, що не відмовляється від виконання своїх зобов'язань по Договору і має намір у місячний строк в повному обсязі погасити заборгованість.

Відповідно до банківських виписок, що містяться в матеріалах справи, станом на день подання позовної заяви Відповідачем було здійснено часткову оплату товару у наступні періоди: 19.04.2016р. - 50 000,00 грн.; 31.05.2016р. - 10 000, 00 грн.; 01.07.2016р. - 33 256 ,08 грн., всього разом 93 256, 08 грн.

Відтак, сума боргу станом на 10 липня 2016 р. складає 150 000, 00 грн.

Судом встановлено, що позивач прийняті на себе зобовязання по поставці продукції виконав у повному обсязі без зауважень та претензій з боку відповідача, однак відповідач прийняті на себе зобовязання в частині проведення розрахунків за отриманий товар відповідно до укладеного договору, додаткових угод, підписаних сторонами видаткових накладних та виданих довіреностей не виконав.

Враховуючи вказане вище, суд приймає видаткові накладні, товарно-транспорті накладні, довіреності в якості належних доказів факту поставки Відповідачу гофропродукції в кількості, ассортименті та за ціною, що визначена умовами Договору.

Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства. Доказом здійснення господарської операції є первинні документи, які містять необхідні для обліку господарської операції дані.

Таким чином судом встановлено, що поставки товару відповідачу здійснені відповідно до умов укладеного між сторонами Договору та чинного законодавства, що підтверджуються вказаними вище видатковими накладними.

Згідно ст.ст. 11, 509 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) зобов'язання виникають зокрема з договорів. Вказані положення визначені також в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регулюють правовідносини з поставки.

Як встановлено ч. 1 ст. 265 ГК України та ч. 1 ст. 712 ЦК України за поставлену продукцію покупець зобов'язаний сплатити постачальнику певну грошову суму.

В силу приписів вказаних норм до правовідносин постачання застосовуються норми ЦК України про купівлю-продаж (ст. 655, ч. 1 ст. 691 ЦК України), які також передбачають обов'язок покупця сплатити за придбаний товар певну суму грошових коштів.

Отже, в контексті зазначених норм укладений між позивачем та відповідачем договір поставки товару є належною підставою для виникнення у останнього грошових зобов'язань, визначених його умовами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або законодавством не встановлений інший строк оплати товару.

При цьому, приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов.

Відповідно до ст. 202 ГК України та ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджено, що внаслідок неналежного виконання Відповідачем зобов'язань в частині проведення повного розрахунку за договором у Відповідача перед позивачем існує заборгованість по договору в розмірі 150 000, 00 грн.

Враховуючи викладене вище та надавши юридичну оцінку доказам поданим позивачем на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення суми основного боргу у вказаному розмірі.

Також у звязку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обовязку щодо своєчасного розрахунку за отриманий товар за договором позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 17 607, 54 грн., 3% річних в сумі 1 401, 02 грн. та 990 ,06 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом було здійснено перерахунок 3% річних і встановлено його розмір в сумі 1 402, 62 грн., а оскільки клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог у справі відсутнє, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3% річних у заявленому розмірі, а саме в сумі 1 401, 02 грн.

Судом при перерахунку інфляційних втрат встановлено, що інфляційні втрати за період прострочення по кожній накладній окремо становлять 4 230, 78 грн., а оскільки клопотання позивача про вихід за межі позовних вимог у справі відсутнє, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача інфляційних втрат у заявленому розмірі 990, 06 грн.

Пункту 5.2 договору сторони погодили, що у разі несвоєчасної оплати вартості одержаного товару, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості відвантаженого але неоплаченого в термін товару за кожний календарний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За приписами ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

За приписами ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Позивач, за період прострочення відповідачем оплати отриманого товару, з 26.03.2016 року по 10.07.2016 року, на суму боргу нарахував відповідачу пеню в сумі 17 607, 54 грн.

Однак, судом встановлено, що при розрахунку пені Позивачем допущено помилку, а саме невірно встановлений період за який слід нараховувати пеню.

Відповідно до вимог чинного законодавства нарахування пені має здійснюватися окремо по належній до оплати відповідачем сумі заборгованості по кожній накладній з урахуванням часткових оплат та шестимісячного строку від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, що відповідає приписам ч. 6 ст. 232 ГК України та за перерахунком суду становить 17 581, 72 грн.

З огляду на зазначене та враховуючи, що заборгованість відповідача перед позивачем на час прийняття рішення не оплачена і її розмір підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача основного боргу розмірі 150 000, 00 грн., пені в сумі 17 581, 72 грн., 3 % річних в сумі 1 401, 02 грн. та інфляційних втрат в розмірі 990, 06 грн. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно із ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З наданих позивачем доказів вбачається, що позивач прийняті на себе зобовязання виконав належним чином, проте відповідач розрахунки за договором не провів. Доказів сплати боргу Відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене вище, докази надані позивачем на підтвердження заявлених вимог, заслухавши пояснення позивача, - вимоги Позивача підлягають задоволенню частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 49 ГПК України судові витрати в розмірі 2 549, 59 грн., покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 32, 33, 43, 44, 49, 81-1, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Терлич" (35100, Рівненська область, Млинівський район, селище міського типу Млинів, вул. Народна, буд. 50, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дунапак-Україна" (81750, Львівська область, Жидачівський район, м. Ходорів, вул. Стрілецька, 11, ) основний борг в сумі 150 000 (сто п'ятдесят тисяч) грн. 00 коп., 17 581 (сімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят одна) грн. 72 коп. пені, 1 401 (одна тисяча чотириста одна) грн. 02 коп. 3% річних, 990 (дев'ятсот дев'яносто) грн. 06 коп. втрат від інфляції та 2 549 (дві тисячі пятсот сорок дев'ять) грн. 59 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 01.08.2016 року.

Суддя Гудзенко Я.О.