ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р.Справа № 5017/3760/2012
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Жекова В.І., Мишкіної М.А.

при секретарі судового засідання Герасименко Ю.С.

За участю представників сторін:

від ПАТ "Одесагаз" - ОСОБА_1 за довіреністю;

від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - ОСОБА_2 за довіреністю;

Представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у судове засідання не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу господарського суду Одеської області від 19.05.2016 р. про задоволення скарги Публічного акціонерного товариства "Одесагаз" на дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в порядку ст. 121-2 ГПК України по виконанню наказу суду від 29.07.2014 р.

по справі №5017/3760/2012

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Одесагаз"

про стягнення 36 738 222,43 грн.

та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Одесагаз"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 71 488 648,34 грн.

ВСТАНОВИВ

Рішенням господарського суду Одеської області від 16 квітня 2014 року задоволено частково позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі ПАТ "НАК "Нафтогаз України") до публічного акціонерного товариства "Одесагаз" (далі ПАТ "Одесагаз"), стягнуто з ПАТ "Одесагаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 18 680 000 грн., 3% річних у розмірі 1 880 996, 47 грн., інфляційні витрати у розмірі 842 427, 24 грн. та судові витрати у розмірі 64 380 грн., позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" прос стягнення з ПАТ "Одесагаз"пені у розмірі 5 660 336, 90 грн. залишено без розгляду, у задоволенні зустрічного позову ПАТ "Одесагаз" відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.07.2014 рішення господарського суду Одеської області від 16.04.2014 р. по справі № 5017/3760/2012 скасовано частково, викладено резолютивну частину рішення в наступні редакції: "Позов ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задовольнити частково, стягнути з ПАТ "Одесагаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основний борг у розмірі 18 680 000 грн., 3 % річних у розмірі 1 880 996 грн. 47 коп., інфляційні витрати у розмірі 842 427 грн. 24 коп., пеню в сумі 4 445 509 грн. 89 коп. та судовий збір у розмірі 61 490 грн. 14 коп. В решті позовних вимог ПАТ "НАК "Нафтогаз України" - відмовити. Зустрічний позов ПАТ "Одесагаз" - задовольнити частково. Стягнути з ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на користь ПАТ "Одесагаз" шкоду, завдану неналежним встановленням граничного обсягу виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат природного газу в сумі 68 126 317, 09 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 65 583, 18 грн., В іншій частині - рішення залишити без змін".

На виконання вказаної постанови, 29.07.2014 господарський судом Одеської області було видано відповідний наказ.

29.03.2016 ПАТ "Одесагаз" звернулось до господарського суду Одеської області із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у порядку ст.121-2 ГПК України по виконанню наказу суду від 29.07.2014 у справі №5017/3760/2012.

27.04.2016 скаржник подав доповнення до вказаної скарги та уточнення від 18.05.2016 та від 19.05.2016.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 19.05.2016 (головуючий суддя Малярчук І.А., судді Никифорчук М.І., Зайцев Ю.О.) визнано правомірними доводи ПАТ "Одесагаз", викладені у скарзі від 29.03.2016 за вх.№2-1622/16, з врахуванням уточнень від 18.05.2016 за вх.№12404/16, від 19.05.2016 за вх.№12548/16, та задоволено скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у порядку ст.121-2 ГПК України по виконанню наказу суду від 29.07.2014 у справі №5017/3760/2012 щодо винесення державною виконавчою службою постанов про відкриття виконавчого провадження №50608511 від 23.03.2016 та про накладення арешту на кошти від 23.03.2016. Визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.2016, визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП №50608511 від 23.03.2016р. та накладення арешту на кошти ПАТ "Одесагаз". Визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.2016, видану на підставі постанови №47110386 від 02.07.2015. Визнано недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про арешт коштів боржника ВП №50608511 від 23.03.2016, видану на підставі постанови № від 02.07.2015.

В мотивах оскарженої ухвали суд першої інстанції зазначив, що знайшли своє підтвердження обставини, викладені у скарзі стосовно порушення державною виконавчою службою положень Закону України "Про виконавче провадження" при відкритті виконавчого провадження №50608511, у звязку з тим, що його відкрито на підставі постанови державного виконавця №47110386 від 02.07.2015, яка винесена в рамках виконавчого провадження по виконанню наказу господарського суду Одеської області №5017/3760/2012 від 29.07.2014, та була скасована ВПВР Департаменту ДВС Мінюсту України через надання постановою ОАГС від 30.07.2015 ПАТ "Одесагаз" розстрочки виконання постанови від 22.07.2014р. на 90 місяців.

При цьому, судом першої інстанції відзначено, що з врахуванням надання розстрочки, боржник самостійно виконав постанову ОАГС від 30.07.2015, а саме, станом на 24.11.2015 погасив ПАТ "НАК "Нафтогаз України" суму боргу 25 848 933, 30 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 141 343, 89грн., тобто, на думку суду, мало місце добровільне виконання боржником наказу суду, а відповідно до цього покладення на останнього виконавчою службою відповідної санкції за добровільне невиконання рішення суду у вигляді виконавчого збору є неправомірним.

Місцевим господарським відзначено, що наразі державною виконавчою службою не вчинялось у відношенні до боржника юридично значимих дій, оскільки було надано розстрочку виконання постанови ОАГС від 22.07.2014, в процесі дії якої боржником здійснені всі платежі на виконання судового рішення.

У звязку з цим, судом першої інстанції визнано доводи скаржника правомірними, тобто, підстави для відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на кошти боржника відсутні, з огляду на що суд визнав за можливе задовольнити скаргу ПАТ "Одесагаз" від 29.03.2016 за вх.№2-1622/16 з врахуванням уточнень до неї від 18.05.2016 за вх.№12404/16, від 19.05.2016 за вх.№12548/16.

Не погоджуючись із даною ухвалою до Одеського апеляційного господарського суду звернувся Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з апеляційною скаргою в якій просить ухвалу господарського Одеської області від 19.05.2016 по справі №5017/3760/2012 скасувати, у задоволенні скарги відмовити у повному обсязі.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріально та процесуального права, а її висновки не відповідають обставинам справи, у звязку з чим вона підлягає скасуванню, з наступних підстав.

Так, посилаючись на п. 6 постанови пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 №3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" апелянт відзначає, що постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.2016 та постанова про арешт коштів боржника ВП №50608511 від 23.03.2016 винесені з примусового виконання постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору ВП №47110386 від 02.07.2015, а тому, апелянт вважає, що судом першої інстанції в порушення п.1 ч.1 ст.80 ГПК України не припинено провадження у справі, оскільки, на думку апелянта, даний спір не підлягає вирішенню і господарських судах України.

Також, скаржник вважає, що місцевим господарським судом було порушено норми матеріального права.

Скаржник посилається на приписи ст. 1, ч.1 ст. 6, ч.ч.1, 2 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" та зазначає, що на виконання відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби України надійшов наказ господарського суду Одеської області №5017/3760/2012 від 29.07.2014 про стягнення з ПАТ "Одесагаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" заборгованості та керуючись нормами Закону України "Про виконавче провадження", 03.04.2015 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою встановлено боржнику самостійно виконати рішення у 7-денний строк з моменту винесення (отримання) постанови про відкриття виконавчого провадження. До того ж. як вказує апелянт, державним виконавцем пунктом 3 вищевказаної постанови розяснено боржнику, що при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк виконати його в примусовому порядку із стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій. Проте, за твердженням скаржника, боржником рішення суду у строки надані для самостійного виконання не виконано.

Посилаючись в апеляційній скарзі на приписи ст. 11, ч.5 ст.12, ч.ч.1, 7 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" скаржник зазначає, що керуючись вимогами ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 02.07.2015, копію якої було направлено боржнику для виконання.

У подальшому, як відзначає скаржник, виконавче провадження закінчено на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України "Про виконавче провадження", а постанову від 02.07.2015 №47110386 про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі 2 584 893,36 грн. виділено в окреме провадження, а тому, 23.06.2016 відкрито виконавче провадження №50608511 з виконання постанови відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015.

Апелянт зазначає, що враховуючи вимоги ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", з метою примусового виконання виконавчого документа у виконавчому провадженні №50608511 постанови державного виконавця від 23.03.2016 накладено арешт на все майно та грошові кошти боржника ПАТ "Одесагаз".

Крім того, скаржник відзначає, що постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015 ПАТ "Одесагаз" у встановленому законом порядку не оскаржувалось та Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у самостійному порядку не скасовувалась.

Як зазначає апелянт, колегія суддів суду першої інстанції прийшла до висновку, що постанова державного виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015 скасована відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України через надання постановою ОАГС від 20.07.2015 ПАТ "Одесагаз" розстрочки виконання постанови від 22.07.2014 на 90 місяців.

Проте, скаржник вважає, що вказаний висновок не відповідає Закону України "Про виконавче провадження", загальним засадам теорії права та матеріалам справи.

Так, за твердженням апелянта будь-які процесуальні документи винесені в рамках виконавчого провадження оскаржуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", зокрема, ч.8 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження". А, автоматичне скасування без винесення процесуального документа, постанови про стягнення з боржника виконавчого збору через надання розстрочки виконання рішення суду Законом України "Про виконавче провадження" не передбачено.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що державним виконавцем виконавчі дії проведені у відповідності до вимог закону, що регулюють виконавче провадження, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу господарського суду Одеської області від 19.05.2016 р. про задоволення скарги ПАТ "Одесагаз" на дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в порядку ст. 121-2 ГПК України по виконанню наказу суду від 29.07.2014 прийнято до провадження та призначено до розгляду колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Жекова В.І., Мишкіної М.А.

13.07.2016 Одеським апеляційним господарським судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ПАТ "Одесагаз" в якому останнє простить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

У судовому засіданні представник ПАТ "Одесагаз" надав пояснення згідно з якими не погоджується з апеляційною скаргою, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, а оскаржувану ухвалу залишенню без змін.

Представник ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у судове засідання не зявився.

Враховуючи строки розгляду ухвали господарського суду Одеської області від 19.05.2016 в апеляційній інстанції, передбачені ст. 102 ГПК України, судова колегія вважає, що неявка представника ПАТ "НАК "Нафтогаз України", який був повідомлений належним чином про час, дату та місце розгляду справи, та явка якого не визнавалась обовязковою, не перешкоджає розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ст. 85 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області, заслухавши представників апелянта та позивача, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 101 ГПК України апеляційна інстанція не звязана доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі, а, згідно до приписів ст. ст. 33, 34 ГПК України, кожна сторона повинна належними і допустимим доказами довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог чи заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 121-2 ГПК України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена.

29.03.2016 ПАТ "Одесагаз" звернулось до господарського суду Одеської області із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у порядку ст.121-2 ГПК України по виконанню наказу суду від 29.07.2014 у справі №5017/3760/2012 в якій, з урахуванням доповнень від 27.04.2016 та уточнення від 18.05.2016 та 19.05.2016, просило визнати дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України незаконними щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.2016 р., визнати дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України незаконними щодо винесення постанови про арешт коштів боржника ВП №50608511 від 23.03.2016р. та накладення арешту на кошти ПАТ "Одесагаз", визнати недійсною постанову Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №50608511 від 23.03.2016 р., про арешт коштів боржника ВП №50608511 від 23.03.2016 р., виданих на підставі постанови №47110386 від 02.07.2015 р.

Свою скаргу ПАТ "Одесагаз" обґрунтувало тим, що постанови про відкриття виконавчого провадження №50608511 від 23.03.2016р. та про накладення арешту на кошти від 23.03.2016 р. винесені неправомірно та в порушення вимог чинного законодавства. Так, за твердженням заявника, виконавче провадження №50608511 було відкрито на підставі постанови державного виконавця №47110386 від 02.07.2015 р., яка винесена згідно наказу господарського суду Одеської області №5017/3760/2012 від 29.07.2014 р. та скасована ВПВР Департаменту ДВС Мінюсту України через надання постановою ОАГС від 30.07.2015 р. ПАТ "Одесагаз" розстрочки виконання постанови від 22.07.2014 р. на 90 місяців. При цьому, як зазначає заявник, ПАТ "Одесагаз" достроково самостійно виконало постанову ОАГС від 30.07.2015 р., а саме, станом на 24.11.2015 р. сплатило на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" суму боргу 25848933,30 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 141343,89 грн.

Судом першої інстанції, вимоги викладені в скарзі ПАТ "Одесагаз" визнано обґрунтованими та задоволено скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з наступних підстав.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч. 1 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Як вбачається з матеріалів справи, 23.03.2016 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту України винесено постанову №50608511 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту України №47110386 від 02.07.2015 р. про стягнення виконавчого збору.

Також, 23.03.2016 р. державним виконавцем ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту України винесено постанову №50608511 про арешт коштів боржника ПАТ "Одесагаз" у виконавчому провадженні щодо примусового виконання постанови ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту України №47110386 від 02.07.2015 р.

За змістом частини другої статті 25 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення (ч. 1 ст. 27 Закону України "Про виконавче провадження").

У відповідності до ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За положеннями ч.2 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно ч.1 ст.28 Закону України "Про виконавче провадження" у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобовязаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною 2 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавчий збір не стягується за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених відповідно до вимог цього Закону, за виконавчими документами, які підлягають негайному виконанню, а також у разі перерахування коштів стягувачу у випадку, передбаченому частиною другою статті 27 цього Закону, та у разі виконання рішень у порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

У відповідності до ч.4 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" у разі відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, забезпечення позовних вимог або якщо рішення підлягає негайному виконанню строк, встановлений частиною другою цієї статті, не надається.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2016 було розстрочено виконання рішення господарського суду Одеської області від 22.07.2014 на 90 місяців, здійснюючи стягнення з ПАТ Одесагаз на користь ПАТ НАК Нафтогаз України починаючи з липня 2015 року щомісячно рівними частинами по 287210,37 грн.

В мотивах даної постанови судом апеляційної інстанції зазначено, що ПАТ Одесагаз не має інших джерел погашення заборгованості ніж ліцензована діяльність, а виконання рішення суду у даній справі ускладнюється з огляду на фінансову неспроможність відповідача виконати рішення суду.

Тобто, судом було надано відповідачеві розстрочку виконання рішення, саме з тих підстав, що останній не має можливості вчасно та в повному обсязі виконати судове рішення у звязку з відсутністю коштів.

ПАТ "Одесагаз" було достроково виконано судове рішення та погашену усю заборгованість перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України", на підтвердження чого було надано платіжні доручення №1296 від 24.11.2015 р., №1297 від 24.11.2015 р., №18331 від 12.08.2015 р., №18619 від 26.08.2015 р., №19343 від 20.09.2015 р., №19641 від 02.10.2015 р., №19647 від 05.10.2015 р., №19712 від 06.10.2015 р., №19713 від 06.10.2015 р., №19736 від 08.10.2015 р., №19762 від 09.10.2015 р., №19804 від 12.10.2015 р., №19836 від 13.10.2015 р., №19862 від 15.10.2015 р., №19874 від 16.10.2015 р., №19901 від 19.10.2015 р., №19908 від 20.10.2015 р., №19980 від 21.10.2015 р., №20054 від 22.10.2015 р., №20075 від 23.10.2015 р., №20097 від 26.10.2015 р., №20258 від 27.10.2015 р., №20287 від 28.10.2015 р., №20337 від 29.10.2015 р., №20354 від 30.10.2015 р.

В рішенні Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням акціонерної компанії "Харківобленерго" щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України "Про виконавче провадження" від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 зазначено, що аналіз положень статей 116, 121 Кодексу і статті 36 Закону дає підстави вважати, що ухвала господарського суду про розстрочку виконання рішення спрямована на забезпечення повного виконання рішення суду і відповідного судового наказу та є допоміжним процесуальним актом (документом) реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення. Така ухвала має похідний характер від рішення суду, яким справу вирішено по суті, і є обов'язковою для державної виконавчої служби при виконанні відповідного судового наказу у межах відкритого виконавчого провадження.

Відтак, постанова Одеського апеляційного господарського суду про надання відповідачеві розстрочки виконання рішення є обов'язковою для державної виконавчої служби при виконанні судового наказу, виданого у даній справи, у межах відкритого виконавчого провадження.

Так, постановою №47110386 заступника директора ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту України від 28.08.2015 р. скасовано постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2015 р. №47110386 у звязку з наданням постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 р. у даній справі розстрочки виконання рішення господарського суду Одеської області від 22.07.2014 на 90 місяців.

В мотивах постанови №47110386 заступника директора ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту України від 28.08.2015 р. зазначено, що згідно з вимогами ч.4 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" рішення господарського суду Одеської від 22.07.2014 має виконуватись в частині та у строки, встановлені даною постановою Одеського апеляційного господарського суду від 31.07.2015 про розстрочку виконання рішення. До закінчення цих строків державний виконавець не повинен вчиняти заходи з примусового вимокання рішення господарського суду.

Державним виконавцем зазначено, що обґрунтовуючи надання ПАТ "Одесагаз" розстрочки виконання рішення, господарський суд виходив з фінансової неспроможності відповідача виконати рішення суду, що вказує на неможливість виконання вказаного рішення суду разовим платежем з незалежних від його волі причин.

За таких обставин, державний виконавець у постанові №47110386 від 28.08.2015 р. зазначив. що накладення арешту на грошові кошти ПАТ "Одесагаз" в межах усієї суми заборгованості з урахуванням виконавчого збору перешкоджає виконанню постанови Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 у справі №5017/3760/2012, якою розстрочено виконання рішення господарського суду Одеської області від 22.07.2014 на 90 місяців, здійснюючи стягнення з ПАТ "Одесагаз" на користь ПАТ НАК Нафтогаз України починаючи з липня 2015 року щомісячно рівними частинами по 287210,37 грн.

Разом з тим, колегія суддів відзначає, що скасовуючи постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2015 р. №47110386 у звязку з наданням розстрочки виконання рішення, виконавчою службою не було здійснено заходів щодо скасування постанови від 02.07.2015 №47110386 про стягнення з боржника виконавчого збору.

Натомість, виконавчою службою факти повного погашення відповідачем заборгованості, надання боржникові постановою Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 р. у даній справі розстрочки виконання рішення суду на 90 місяців та, як наслідок, відсутність у останнього прострочення виконання судового рішення не був врахований.

Згідно з ч.2 ст.4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Судова колегія частково погоджується із доводами апелянта щодо помилковості висновків суду першої інстанції про скасування постанови про стягнення виконавчого збору, але, з урахуванням постанови Одеського апеляційного господарського суду від 30.07.2015 р. у даній справі, якою відповідачеві було надано розстрочку виконання рішення, постанови №47110386 заступника директора ВПВР Департаменту державної виконавчої служби Мінюсту України від 28.08.2015 р., якою скасовано постанову про арешт коштів боржника від 02.07.2015 р. №47110386 та достроковим та повним виконанням боржником судового рішення, колегія суддів вважає, що стягнення виконавчого збору, з огляду на встановлені обставини, не узгоджується з наведеними законодавчими приписами якими встановлено підстави та умови, за якими виконавчий збір не стягується, а відтак, відкриття виконавчого провадження щодо виконання спірної постанови про стягнення виконавчого збору та накладення арешту не може вважатись обґрунтованими та такими, що відповідають законодавству України.

Колегією суддів не приймаються до уваги посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права у звязку з тим, що на думку апелянта, даний спір не підлягає вирішенню у господарських судах України, з наступних підстав.

Так, пунктом п.9.1. Постанови Пленуму ВГСУ №9 від 17.10.2012 р. "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" за змістом статті 121-2 ГПК скарги на дії чи бездіяльність органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів розглядає виключно місцевий господарський суд, яким відповідну справу розглянуто у першій інстанції, тобто той господарський суд, що видав виконавчий документ (наказ чи ухвалу), і в тому ж складі суду (якщо цьому не перешкоджають об'єктивні обставини, як-от звільнення судді, його захворювання, перебування у відпустці тощо).

Оскільки прийняття органами Державної виконавчої служби, їх посадовими особами будь-яких рішень (постанов тощо) в процесі здійснення виконання судових рішень господарських судів підпадає в розумінні статті 121-2 ГПК під ознаки дій цих органів та осіб, то відповідні рішення також підлягають оскарженню до названих судів.

Отже, враховуючи те, що постанову на підставі якої відкрито виконавче провадження ВП №50608511, прийнято в рамках виконавчого провадження ВП№47110386 по виконанню наказу господарського суду Одеської області від 29.07.2014 р. у даній справі, судова колегія вважає, що твердження скаржника щодо непідвідомчості скарги господарському суду є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення господарським судом Одеської області норм матеріального права спростовані вище та не підтверджують, що обставини встановлені в оскаржуваній ухвалі суду є неправомірними.

В свою чергу, посилання скаржника на те, що постанова відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення з боржника виконавчого збору №47110386 від 02.07.2015 ПАТ "Одесагаз" у встановленому законом порядку не оскаржувалось та Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у самостійному порядку не скасовувалась, колегією суддів апеляційної інстанції до уваги не приймаються, адже державний виконавець за ст.19 Конституції України повинен діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України "Про виконавче провадження".

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та погоджується з викладеним в оскаржуваній ухвалі від 19.05.2016 висновком місцевого господарського суду щодо незаконності дій та визнання недійсними постанов Відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 32, 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та об'єктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд вважає, що оскаржувана ухвала господарського суду Одеської області від 19.05.2016 є законною та обґрунтованою та приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105, 106 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Ухвалу господарського суду Одеської області від 19.05.2016 р. у справі №5017/3760/2012 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Жеков В.І.

Суддя Мишкіна М.А.