ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року Справа № 908/6086/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Данилової М.В., Данилової Т.Б.
розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "МетаБанк"
на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.04.2016
у справі № 908/6086/15 Господарського суду Запорізької області
за позовомПриватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія"
доПублічного акціонерного товариства "МетаБанк"
простягнення 5 886,07 грн.

в судовому засіданні взяли участь представники :

- - позивачане з'явився
- - відповідачаБережна О.Є.

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2015 року Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "МетаБанк", в якій просило суд стягнути з відповідача на свою користь 5 886, 07 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 05.12.2013 (суддя Попова І.А.), залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 26.04.2016 (у складі головуючого судді: Дучал Н.М., суддів: Агапова О.Л., Гези Т.Д.) у справі № 908/6086/15 позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів, Публічне акціонерне товариство "МетаБанк" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю

Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" не надіслало відзив на касаційну скаргу, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується та не реалізувало процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення було повідомлено належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 02.10.2013 в м. Запоріжжя по вул. Б.Хмельницького/пр.Леніна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки "DAEWOO Lanos", номерний знак НОМЕР_1, що належить ПАТ "МетаБанк", під керуванням ОСОБА_5, та транспортного засобу "КІА CLARUS", номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_6, під керуванням ОСОБА_7, внаслідок якої автомобілям завдані механічні пошкодження.

Постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31.10.2014 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ПАТ "МетаБанк" на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного у формі Полісу № АВ/9673508 від 22.04.2013.

Позивач виплатив ОСОБА_7 (потерпілому) страхове відшкодування в розмірі 5 886, 07 грн., що підтверджено наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 4044 від 28.04.2014 (а.с.31).

Пославшись на факт виплати страхового відшкодування, позивач звернувся до відповідача із регресною вимогою про виплату страхового відшкодування згідно з Полісом № АВ/9673508 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Страхувальником за цим полісом є ПАТ "МетаБанк".

Предметом позову у цій справі є вимога Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Публічного акціонерного товариства "МетаБанк" про стягнення 5 886, 07 грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Висновки судів попередніх інстанцій про задоволення позову колегія суддів вважає достатньо обґрунтованими, враховуючи наступне.

01 липня 2004 року Верховною Радою України прийнято Закон України № 1961-IV "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зазначеним Законом були визначені обов'язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).

Згідно із підпунктом 33.1.2. пункту 33.1 статті 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди учасник такої пригоди зобов'язаний вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній до 7 серпня 2011 року) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Однак, із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" змін у статтю 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" було розширено перелік обов'язків учасників дорожньо-транспортної пригоди, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4. пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Проте, відповідні зміни до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 зазначеного Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Однак, виходячи з аналізу статей 33, 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції з 18 вересня 2011 по 8 січня 2012 року), слід зазначити, що у зв'язку із внесеними до цього Закону змінами було збережено як обов'язок страхувальника щодо вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика про настання ДТП, так і відповідне право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив його про настання ДТП.

Неузгодженість нумерації підпунктів пункту 33.1 статті 33 та підпунктів пункту 38.1 статті 38 Закону, після внесених до них змін Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування", не може обмежувати встановлене статтею 38 Закону право страховика подати регресний позов до страхувальника у разі недотримання строків і умов повідомлення страховика про дорожньо-транспортну пригоду, а тому й не може бути підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Наведений правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 12.02.2014 у справі № 6-1цс14, яка прийнята на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

Згідно з приписами статті 11128 ГПК України рішення Верховного Суду України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень та всіх судів України, а суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

При розгляді даної справи, суди попередніх інстанцій встановили, що вказані вимоги Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач не виконав, доказів своєчасного повідомлення позивача про настання страхового випадку суду не надав. На поважність причин неповідомлення страховика відповідач не посилався, а тому це питання не було предметом розгляду судами попередніх інстанцій.

Право страховика на відшкодування шкоди в порядку регресу зі страхувальника, який є суб'єктом господарювання, внаслідок спричинення страхового випадку його працівником, повністю узгоджується із загальними засадами правового регулювання відносин, що виникають внаслідок заподіяння позадоговірної шкоди. Так, відповідно до ст. 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Вина ОСОБА_5 та наявність трудових відносин останньої з ПАТ "МетаБанк", який є власником транспортного засобу "DAEWOO Lanos", номерний знак НОМЕР_1, встановлені постановою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31.10.2013 у справі № 310/11655/13-п.

Таким чином, особою відповідальною за завдані збитки, є ПАТ "МетаБанк".

Колегія вважає, що суди попередніх інстанцій обґрунтовано стягнули з відповідача на користь позивача в порядку регресу суму страхового відшкодування, виплаченого останнім потерпілій особі.

Відповідно до приписів статті 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх.

Колегія вважає, що судами попередніх інстанцій дана належна правова оцінка усім обставинам справи, норми матеріального та процесуального права застосовані вірно і передбачені законом підстави для зміни або скасування судових рішень, відсутні.

В своїй касаційній скарзі скаржник послався на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 6-284цс15, яка, на його думку, прийнята за результатами розгляду аналогічного спору. Однак, це посилання не може бути прийнято судом до уваги, оскільки обставини у вказаній справі є іншими, ніж ті, які були встановлені при розгляді даної справи. Так, у зазначеній справі, водій транспортного засобу обґрунтовував неповідомлення страховика про ДТП наявністю поважних причин, що досліджувалося судами. Натомість, у даній справі, питання поважності причин неповідомлення страховика не було предметом судового розгляду, оскільки відповідач на відповідну обставину взагалі не посилався.

Правова позиція відповідача по даній справі ґрунтується на тому, що таке повідомлення не є обов'язковим.

Колегія вважає такі доводи помилковими, оскільки законодавець передбачив обов'язок водія транспортного засобу повідомити страховика про настання ДТП, а у разі невиконання цього обов'язку документально підтвердити поважність причин.

Доводи відповідача про те, що неповідомлення не призвело до необґрунтованих виплат колегія не може прийняти до уваги з наступних підстав.

Стаття 1 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" N 1961-IV, яка дає визначення основних термінів, і Закон в цілому, не передбачають терміну "необґрунтовані виплати".

Слово "необґрунтований" розуміється як "позбавлений достатньої кількості фактів, доказів, бездоказовий…" ("Словник української мови": в 11 томах. Том. 5, 1974.-Стор.344).

Стаття 3 Закону N 1961-IV встановлює, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За загальним правилом регресним є зобов'язання, у якому особа, що відшкодувала шкоду, завдану іншою особою (регредієт), моє право зворотної вимоги (регресу до заподіювана регресанта) у розмірі виплаченого відшкодування.

Закон № 1961-IV, зокрема статті 33 та 38, не пов'язують виникнення права страховика на регрес наявністю необґрунтованих (бездоказових) виплат.

Також, колегія вважає за необхідне зазначити, що відповідно до абзацу "ґ" підпункту 38.1.1. пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" право регресу у страховика виникає у випадку неповідомлення останнього у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

В підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 зазначеного Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди.

В той же час, судами попередніх інстанцій не встановлено, що такі дії вчинялися відповідачем.

Доводи, що викладені в касаційній скарзі пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими і фактично зводяться до необхідності надання нової оцінки доказів по справі, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 26.04.2016 у справі № 908/6086/15 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і М. В. Данилова

Т. Б. Данилова