КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа№ 910/17925/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Шипка В.В.

Доманської М.Л.

при секретарі судового засідання: Сотніковій І.О.,

за участю представників сторін:

ліквідатор банкрута, арбітражний керуючий Степаненко В.В. - свідоцтво № 782 від 23.05.2013.

від ПАТ „ВІЕС Банк": Большаков Д.К. - довіреність № 2760 від 19.12.2013.

від ПАТ „КБ „Експобанк": Смелянський Р.І. - довіреність № 3 від 05.01.2016.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Авіпропласт" на ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року

у справі № 910/17925/14 (суддя Пасько М.В.)

за заявою ліквідатора фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

арбітражного керуючого Степаненка В.В.

до Публічного акціонерного товариства „ВІЕС Банк"

про визнання недійсним договору іпотеки

за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_6

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року, серед іншого, задоволено заяву ліквідатора ФОП ОСОБА_6 арбітражного керуючого Степаненка В.В. про визнання недійсним договору іпотеки в межах справи № 910/17925/14 про банкрутство ФОП ОСОБА_6

Визнано недійсним іпотечний договір, укладений між ПАТ „ВІЕС Банк" і ОСОБА_6, який посвідчений 10.07.2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Джурик М.Ю. за № 433.

Зобов'язано приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Джурик М.Ю. зняти заборону на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальна площа 122,9 кв.м., житлова площа 90,2 кв.м., що накладена Джурик М.Ю., у зв'язку з укладеним договором іпотеки від 10.07.2015 року, у зв'язку з чим здійснити державну реєстрацію припинення цього обтяження та державну реєстрацію припинення іпотеки, номер запису про іпотеку 10365916 від 10.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, ТОВ „Авіпропласт" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Степаненка В.В. про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 10.07.2015 року між ПАТ „ВІЕС Банк" і ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та недоведеність обставин, які суд визнав встановленими.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Остапенка О.М., суддів: Доманської М.Л., Шипка В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016 року вищевказаною колегією суддів апеляційну скаргу ТОВ „Авіпропласт" прийнято до провадження, призначено її до розгляду на 19.07.2016 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від ліквідатора банкрута арбітражного керуючого Степаненка В.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, а від представника ПАТ „КБ „Експобанк" - заперечення на апеляційну скаргу, в яких останні просять суд залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року - без змін.

Ухвалою суду від 19.07.2016 року продовжено строк розгляду спору на 15 днів та оголошено у справі перерву до 02.08.2016 року на підставі ст. 77 ГПК України.

Представник скаржника в судове засідання 02.08.2016 року не з'явився, вдруге надіславши через відділ документального забезпечення суду клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, яке мотивовано відрядженням єдиного повноважного та компетентного представника апелянта до м. Харкова.

Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів не вбачає підстав для його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року „Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

За викладених обставин та враховуючи обмежений строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, неможливість повторного продовження зазначеного строку за клопотанням сторони у відповідності до ч. 3 ст. 69 ГПК України, а також з метою недопущення зловживання стороною своїх процесуальних прав, колегія суддів дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами у його відсутність.

Представник ПАТ „ВІЕС Банк" в судовому засіданні 02.08.2016 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ліквідатора банкрута про визнання договору недійсним.

Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Степаненко М.М. та представник ПАТ „КБ „Експобанк" в судовому засіданні проти вимог ТОВ „Авіпропласт", викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року - без змін.

02.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення присутніх представників учасників провадження у справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ „Авіпропласт" слід відмовити, а ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно із частиною 2 статті 101 ГПК України, апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 4-1 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон про банкрутство).

Як встановлено судом, в провадженні господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/17925/14 про банкрутство ФОП ОСОБА_6, яка порушена ухвалою господарського суду міста Києва від 24.09.2014 року за заявою боржника у зв'язку з наявністю кредиторської заборгованості.

Постановою господарського суду міста Києва від 22.10.2014 року боржника визнано банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Степаненка В.В.

17.11.2015 року від ліквідатора банкрута надійшла заява про визнання недійсним договору іпотеки в порядку ст. 20 Закону про банкрутство в межах справи № 910/17925/14.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року залучено до участі у розгляді заяви в межах справи № 910/17925/14 ПАТ „КБ „Експобанк" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні заявника, а також ТОВ „Авіпропласт" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

За наслідками розгляду поданої ліквідатором заяви, ухвалою господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року визнано недійсним іпотечний договір укладений між ПАТ „ВІЕС Банк" і ОСОБА_6, який посвідчений 10.07.2015 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Джурик М.Ю. за № 433 та зобов'язано приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Джурик М.Ю. зняти заборону на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1, загальна площа 122,9 кв.м., житлова площа 90,2 кв.м., що накладена Джурик М.Ю., у зв'язку з укладеним договором іпотеки від 10.07.2015 року, у зв'язку з чим здійснити державну реєстрацію припинення цього обтяження та державну реєстрацію припинення іпотеки, номер запису про іпотеку 10365916 від 10.07.2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог після порушення провадження у справі про його банкрутство.

Переглядаючи законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1. ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як передбачено в абз. 1 п. 2.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", на підставі статті 215 ЦК України недійсними можуть визнаватися не лише правочини, які не відповідають цьому Кодексу, а й такі, що порушують вимоги інших законодавчих актів України, указів Президента України, постанов Кабінету Міністрів України, інших нормативно-правових актів, виданих державними органами, у тому числі відомчих, зареєстрованих у встановленому порядку.

Так, право на звернення до суду із заявою про визнання недійсним договору іпотеки в межах провадження у справі про банкрутство ліквідатор пов'язує з положеннями ст. 20 Закону про банкрутство, оскільки за його твердженням, боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог після порушення справи про його банкрутство.

В ст. 20 Закону про банкрутство передбачені підстави визнання недійсними правочинів (договорів) та спростування майнових дій боржника, згідно якої правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав:

- боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог;

- боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку;

- боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим;

- боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів;

- боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна;

- боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

Як вбачається із заяви ліквідатора, вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.07.2015 року між ПАТ „ВІЕС Банк" (іпотекодержатель) та ОСОБА_6 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, який посвідчений 10.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю. за № 433.

Відповідно до п. 1.1. даного договору, останній забезпечує вимогу іпотекодержателя, що випливає з Кредитного договору № KU026772, укладеного між іпотекодержателем та ТОВ „Авіпропласт" (боржник) 10.07.2015 року, згідно якого іпотекодержатель відкрив боржнику кредитну лінію на суму 3 000 000,00 грн.

Для забезпечення своєчасного та повного виконання умов Договору основного зобов'язання та вимог чинного законодавства України, відшкодування інших витрат та збитків згідно ст. 7 Закону України „Про Іпотеку", в забезпечення виконання зобов'язань боржника за Договором основного зобов'язання іпотекодавець передав іпотекодержателю наступне нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Реєстраційний номер нерухомого майна: 00. (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. договору, предмет іпотеки, зазначений в п. 1.2. Договору, належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, індексний номер: 39133190, виданого 16.06.2015 року державним реєстратором Управління державної реєстрації ГТУ юстиції у місті Києві Канівець Л.М.

У зв'язку з посвідченням даного договору, 10.07.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джурик М.Ю. накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна - квартири АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_6, до виконання /припинення/розірвання іпотечного договору, та реєстровано в реєстрі за № 434.

Вказані вище обставини також підтверджуються наявною у справі інформаційною довідкою № 40916127 від 20.07.2015 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

Як було встановлено вище, провадження у даній справі порушено 24.09.2014 року, а відтак колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що уклавши іпотечний договір з ПАТ „ВІЕС Банк" 10.07.2015 року, тобто після порушення провадження у справі, боржник прийняв на себе зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог, що у відповідності до ст. 20 Закону про банкрутство є підставою для визнання вказаного договору іпотеки недійсним.

Крім того, одночасно с прийняттям оскаржуваної ухвали, ухвалою суду першої інстанції від 17.05.2016 року визнано ПАТ „КБ „Експобанк" кредитором ФОП ОСОБА_6 на суму 6 208 800,00 грн., як такі що забезпечені заставою майна боржника, а саме: трикімнатною квартирою, загальною площею 122,90 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі укладеного 14.06.2006 року між ПАТ „КБ „Експобанк" та ОСОБА_6 Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Плохутою Б.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1189.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Закону про банкрутство, майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Таким чином, кошти від продажу вказаного майна можуть бути спрямовані на погашення вимог заставного кредитора, з огляду на що наявність обтяження та заборони відчуження спірної квартири перешкоджатиме її продажу та відповідно задоволенню вимог ПАТ „КБ „Експобанк".

За таких обставин, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про задоволення заяви ліквідатора про визнання іпотечного договору недійсним в межах справи про банкрутство.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Скаржником, всупереч статей 33, 34 ГПК України не надано суду належних доказів на підтвердження своїх доводів, викладених в апеляційній скарзі, твердження скаржника не підтверджуються наявним у справі доказами та спростовуються чинним законодавством.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року у даній справі є такою, що прийнята відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставні, необґрунтовані та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали не вбачається.

Керуючись статтями 99, 101-103, 105, 106 ГПК України та Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Авіпропласт" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року у справі № 910/17925/14 залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 17.05.2016 року у справі № 910/17925/14 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 910/17925/14 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.В. Шипко

М.Л. Доманська