ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016р. Справа№ 914/730/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Іванчук С.В., суддів Горецької З.В. та Блавацької-Калінської О.М., при секретарі судового засідання Білані О.Г., розглянувши матеріали справи за позовом: Керівника Червоноградської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області, с.Зіболки Жовківського району Львівської області

до відповідача: Державного підприємства Жовківське лісове господарство, м.Жовква Львівської області

про стягнення 137159грн. 56коп.

За участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_1 прокурор;

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_2 представник;

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням учасників судового процесу в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Керівника Червоноградської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області до Державного підприємства Жовківське лісове господарство про стягнення 137159грн. 56коп. шкоди завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані таким. Прокурор у позовній заяві зазначає, вироком Жовківського районного суду від 15.01.2015р. визнаний винним за ч.1 ст. 367 КК України ОСОБА_3, який перебуваючи на посаді майстра лісу майстерської дільниці №1 Зіболківського лісництва ДП «Жовківський лісгосп», будучи зобовязаний у відповідності до п.п.5.10 розділу II, п.п.4.5 розділу III посадової інструкції, затвердженої директором ДП «Жовківський лісгосп» 03.01.2008р., ст.ст.86, 89 Лісового кодексу України вживати заходів і дій щодо недопущення самовільних рубок лісу та інших обовязків, повязаних з доглядом і охороною ввірених лісових угідь, являючись матеріально-відповідальною особою, у весняно-осінній період 2014 року, неналежно виконуючи свої службові обовязки через несумлінне ставлення до них, допустив самовільну рубку 39 дерев, з яких 3 - породи береза та 36 - породи сосна, загальною кубомасою 34.16 м.куб. на загальну суму 137 159.56 грн. у кварталах №№ 5,9,10 Зіболківського лісництва ДП «Жовківський лісгосп», внаслідок чого було заподіяно істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам в особі Зіболківського лісництва ДП «Жовківський лісгосп» та навколишньому природному середовищу та йому призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 350 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 5950 грн. в дохід держави. Вирок суду набрав законної сили. З підстав наведеного прокурор в інтересах держави в особі позивача просить суд стягнути з відповідача 137159,56грн. шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Ухвалою суду від 17.03.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 05.04.2016р. Ухвалою суду від 05.04.2016 року розгляд справи відкладено на 26.04.2016 року. Ухвалами суду від 26.04.2016 року продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 24.05.2016 року. Ухвалою суду від 24.05.2016 року розгляд справи відкладено на 31.05.2016 року.

Ухвалою суду від 01.06.2016 року справу № 914/730/16 прийнято до розгляду колегіально у складі суддів: головуючий суддя Іванчук С.В., суддя Горецька З.В. та суддя Блавацька-Калінська О.М. та справу призначено до розгляду колегіально на 30.06.2016 року. Ухвалою суду від 30.06.2016 року розгляд справи відкладено на 12.07.2016 року.

31.05.2016р. через канцелярію суду (вх.№22874/16) від прокуратури подано заяву №14-44/2463вих.16 від 20.05.2016р. про уточнення позовних вимог, в якій прокурор просить суд стягнути з Державного підприємства Жовківське лісове господарство 137159грн. 56коп. шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства на рахунки спеціального фонду Державного, Львівського обласного та місцевого бюджету Зіболківської сільської ради Жовківського району, зокрема: 30% - на рахунок спеціального фонду Державного бюджету, що становить 41147грн. 87коп.; 50% - на рахунок спеціального фонду місцевого бюджету Зіболківської сільської ради Жовківського району, що становить 68579грн. 78коп.; 20% - на рахунок спеціального фонду Львівського обласного бюджету, що становить 27431грн. 91коп.

12.07.2016р. через канцелярію суду (вх.№29537/16) від прокуратури подано пояснення №14-44/3194вих.16 від 08.07.2016р.

В судове засідання 12.07.2016р. прокурор явку забезпечив, позовні вимоги з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задоволити повністю.

В судове засідання 12.07.2016р. позивач явки повноважного представника не забезпечив, через канцелярію суду (вх.26129/16 від 22.06.2016р.) подано лист-клопотання, у якому позивач підтримує позовні вимоги та просить задоволити позов та розглядати спір без участі представника позивача.

В судове засідання 12.07.2016р. представник відповідача зявився позовні вимоги заперечив, просить у задоволенні позову відмовити. 12.07.2016р. через канцелярію суду (вх.№3571/16) від позивача подано клопотання №09-19/591 про призначення експертизи. Дане клопотання відповідач мотивує тим, що в матеріалах справи є польова перелікова відомість згідно якої розмір шкоди становить 137159,56грн., проте відсутні відомості яким чином проводилися заміри пнів та наявний звіт про оцінку майна згідно якого розмір шкоди становить 6879,40грн., які суперечать одне одному, а тому на думку відповідача необхідно провести судову експертизу щодо визначення розміру шкоди, що завдана навколишньому природному середовищу внаслідок незаконної рубки дерев у кварталах №5, №9, №10 Зіболківського лісництва ДП «Жовківський лісгосп». Представник прокуратури заперечив проти призначення експертизи, про що зазначив на поданому клопотанні.

Судом розглянуто заявлене представником відповідача клопотання про призначення експертизи та враховуючи обставини встановлені вироком від 15.01.2015р. у справі №444/22/15-к Жовківського районного суду, а саме, що розмір заподіяної шкоди становить 137159,56 грн., а також те, що шкода в розмірі 137159,56 грн. встановлена польовою відомістю та актом раптової ревізії №2 від 17.11.2014р., який затверджений директором ДП «Жовківський лісгосп», а також враховуючи пояснення №14-44/2609вих.16 від 27.05.2016р. (вх.№22873 від 31.05.2016р.) прокурора, щодо того, що при винесенні рішення від 15.10.2015р. у справі №444/1046/15-ц за позовом ДП «Жовківський лісгосп» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди суд керувався нормами трудового законодавства, а шкода завдана державі внаслідок порушення лісового законодавства, яка визначається відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 23.07.2008р. №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», судом відмовлено у його задоволенні в звязку із безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву, поданому до суду 30.03.2016р. за вх.№13713/16, проти заявлених позовних вимог заперечує, вважає позовні вимоги безпідставними та просить суд відмовити в його задоволенні з підстав того, що на думку відповідача, із позовної заяви не вбачається та не підтверджено доданими до неї документами, завдання саме ДП «Жовківський лісгосп» шкоди лісовому господарству, оскільки ним не було порушено приписів Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007р. №761, який визначає умови та порядок заготівлі деревини під час проведення рубок лісу, що доводить відсутність причинно-наслідкового звязку між діями (бездіяльністю) відповідача та збитками, завданими незаконною порубкою дерев невстановленими особами. Окрім того, відповідач вказує на те, що додатком 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.2008р. №665 затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу внаслідок незаконного вирубування та пошкодження дерев підприємствами, установами, організаціями та безпосередньо громадянами, а не внаслідок неналежного виконання працівниками постійних лісокористувачів службових обовязків по охороні та захисту лісів, не передбачає відповідальності за незабезпечення збереження лісів і лісових насаджень. Отже, на думку відповідача, вказані такси можуть застосовуватися до лісових господарств лише у разі вчинення їх працівниками незаконної рубки, тобто рубки дерев з порушенням Порядку спеціального використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 23.05.2007р. №761. Відтак, на думку відповідача, позивачем не доведено наявність обовязкових елементів складу цивільного правопорушення, зокрема, протиправної поведінки відповідача, причинно-наслідкового звязку між протиправною поведінкою відповідача та збитками, вини безпосередньо ДП «Жовківський лісгосп». Також відповідач звернув увагу, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 15.10.2015р.у цивільній справі №444/1046/15-ц, позов ДП «Жовківський лісгосп» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ДП «Жовківський лісгосп» 6879,40 грн.

Прокурор у поясненнях №14-44/2609вих.16 від 27.05.2016р. (вх.№22873 від 31.05.2016р.) зазначив, що при винесенні рішення від 15.10.2015р. у справі №444/1046/15-ц за позовом ДП «Жовківський лісгосп» до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди суд керувався нормами трудового законодавства, а саме ч.1 ст.153 КЗпП України, відповідно до якої розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи із балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Проте, шкода завдана державі в особі органу місцевого самоврядування Зіболківської сільської ради внаслідок порушення лісового законодавства, яка визначається відповідно до вимог постанови Кабінету міністрів України від 23.07.2008р. №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», на даний час державі не відшкодована.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

Згідно статті 21 Конституції України представництво інтересів громадянина або держави в суді покладено на органи прокуратури України.

Приписами ч.2 ст.2 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 з урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Як вбачається із матеріалів справи, позов заявлено Керівником Червоноградської місцевої прокуратури в межах наданих йому законодавством повноважень в інтересах держави в особі Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області, на яку державою покладено обовязок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, повязаних із захистом інтересів держави, передбачених Законом України Про місцеве самоврядування в Україні, Лісовим кодексом України, Законом України Про охорону навколишнього природного середовища, а тому суд вважає, що Прокурором доведено підставність звернення з відповідним позовом.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 15.01.2015 року у справі №444/22/15-к встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи на посаді майстра лісу майстерської дільниці № 1 Зіболківського лісництва ДП "Жовківський лісгосп", будучи зобов'язаним у відповідності до п.п. 5,10 розділу II, п.п. 4, 5 розділу III посадової інструкції, затвердженої директором ДП "Жовківський лісгосп" 03 січня 2008 року, ст.ст. 86, 89 Лісового кодексу України вживати заходів і дій щодо недопущення самовільних рубок лісу та інших обов'язків, пов'язаних з доглядом і охороною ввірених лісових угідь, являючись матеріально-відповідальною особою, в весняно - осінній період 2014 року, неналежно виконуючи свої службові обов'язки через несумлінне ставлення до них, допустив самовільну рубку 39 дерев, з них 3 дерева породи береза та 36 дерев породи сосна загальною кубомасою 34,16 м. куб. на загальну суму 137 159, 56 грн. в кварталах № 5, 9, 10 Зіболківського лісництва ДП "Жовківський лісгосп", внаслідок чого було заподіяно істотної шкоди охоронюваним законом державних інтересам в особі Зіболківського лісництва ДП "Жовківський лісгосп" та навколишньому природному середовищу на території Жовківського району.

Вироком Жовківського районного суду Львівської області від 15.01.2015 року у справі №444/22/15-к, який набрав законної сили 17.02.2015р., ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого 1.2 ст.367 КК України та визначено йому міру покарання.

Доказів повного чи часткового відшкодування шкоди державі сторонами станом на час розгляду справи по суті суду не подано.

Приписами ч.4 ст.35 ГПК України встановлено, що вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Обставини, щодо заподіяння шкоди, розмір шкоди, обставини наявності станом на час вчинення кримінально караного діяння трудових відносин між ОСОБА_3, (обвинуваченим у справі №444/22/15-к) та ДП "Жовківське лісове господарство", вина, визначені вироком Жовківського районного суду Львівської області від 15.01.2015 року у справі №444/22/15-к, а також підтверджується відповідачем, зокрема у відзиві на позовну заяву, а також копіями акту раптової ревізії №2 від 17.11.2014р. лісового обходу №1 Зіболківського лісництва ДП «Жовківський лісгосп» та польовою відомістю самовільно зрубаної деревини на майстерській дільниці №1 кв.5, кв.9, кв.10. Відповідач не спростував наведених обставин та не довів відсутність вини у діях своїх працівників у заподіянні шкоди.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористані в економіці в даний період, зокрема, ліс, ландшафти та інші природні комплекси.

Приписами ч.ч.3,4 ст.17 Лісового кодексу України встановлено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

За приписами статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з пунктом 5 статті 64 (Основні вимоги щодо ведення лісового господарства) зазначеного Кодексу, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Згідно з пунктами 1,5 частини 2 статті 105 цього Кодексу, відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи: винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників; винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника (аналогічно викладено у постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2009р. у справі №25/207).

Згідно статті 1172 Цивільного кодексу України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обовязків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обовязків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 16.07.2014р. у справі №907/535/13, від 14.10.2014р. у справі №906/249/14, від 12.11.2014р. у справі №914/1138/14, від 30.07.2015р. у справі №927/56/15, від 08.10.2015р. у справі №912/1676/14 та від 28.10.2015р. у справі №909/132/15.

Відповідач у справі є постійним лісокористувачем, в обовязки якого входить, забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання норм і правил використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Із врахуванням вимог статтей 1166 та 1172 ЦК України у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини порушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 14.10.2014р. у справі №906/249/14.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З врахуванням вищенаведеного, спростування доводів відповідача, які покладені останнім в основу своїх заперечень, доведення прокурором в інтересах держави в особі позивача факту заподіяння шкоди державі, її розміру, причинно-наслідкового звязку із заподіяною шкодою та діями відповідача, визначення позивача як органу, уповноваженого від імені держави здійснювати конкретні функції у правовідносинах, повязаних із захистом інтересів держави, а також права на захист інтересів держави в особі позивача шляхом подання позову до суду та участі в судових засіданнях з метою такого захисту, беручи до уваги встановлені вироком Жовківського районного суду Львівської області від 15.01.2015 року у справі №444/22/15-к обставини справи, в тому числі факт спричинення шкоди державі, її розмір, особу, яка винна у такому спричиненні та те, що вказана особа (ОСОБА_3І.) станом на час вчинення кримінально караного діяння перебував у трудових відносинах із відповідачем, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог прокурора в інтересах держави в особі позивача є обґрунтованими та мотивованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

В силу норм п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

У п.9.1 Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженому наказом Державної казначейської служби України від 09.08.2013р. N128, зазначено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України розподіляються між державним та місцевими бюджетами, зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті в Головних управліннях Казначейства на ім'я органу Казначейства за балансовим рахунком 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами" Плану рахунків (далі - рахунок 3311) в розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету.

Відповідно до ч.2 ст.44 ГПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Приписами ч.1 та п.п.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України від 08.07.2011р. №3674-VI Про судовий збір (у чинній станом момент подання позову до суду редакції) встановлено, що із позовних заяв майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Приписами ст.8 Закону України Про державний бюджет України на 2016 рік встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378,00грн. за місяць.

На підставі ст.49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача та стягнути з відповідача в доход Державного Бюджету України 2057грн. 38коп. судового збору.

Враховуючи вищенаведене, керуючись 22, 29, 33, 34, 38, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства Жовківське лісове господарство (80300, Львівська область, Жовківський район, м.Жовква, вул.Лісна, 3; ідентифікаційний код 00992438) з одночасним автоматичним розподілом коштів: 30 відсотків на рахунок спеціального фонду державного бюджету, що становить 41147грн. 87коп.; 20 відсотків на рахунок спеціального фонду Львівського обласного бюджету, що становить 27431грн. 91коп.; та 50 відсотків на рахунок спеціального фонду місцевого бюджету Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області, що становить 68579грн. 78коп. на рахунок 0322 Зіболківської сільської ради Жовківського району Львівської області (80360, Львівська область, Жовківський район, с.Зіболки; ідентифікаційний код 36762986) 137 159грн. 56коп. шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

3. Стягнути з Державного підприємства Жовківське лісове господарство (80300, Львівська область, Жовківський район, м.Жовква, вул.Лісна, 3; ідентифікаційний код 00992438) в доход Державного Бюджету України 2057грн. 38коп. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені статтями 91-93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 14.07.2016р.

Головуючий суддя Іванчук С.В.

суддя Горецька З.В.

суддя Блавацька-Калінська О.М.