РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2016Справа №910/12051/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Першого заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України

до відповідача Приватного підприємства «АЛЛЕН-Бізнес»

про стягнення 63 015, 60 грн.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Подосінова О.В. - посвідчення №042046 від 16.03.2016 р.;

від позивача: Гордієнко В.І. - за довіреністю;

від відповідача: Бойко Р.І. - за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ: Перший заступник військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «АЛЛЕН-Бізнес» про стягнення пені в розмірі 63 015, 60 грн. в зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язань згідно договору № 286/3/15/402 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 21.09.2015 р.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.07.2016 р. порушено провадження у справі №910/12051/16, призначено її до розгляду на 29.07.2016 р.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Прокурор у судовому засіданні 29.07.2016 р. наполягав на позові, надав усні пояснення по справі а також заяву про повернення помилково сплаченої частини судового збору в розмірі 72,00 грн.

Представник позивача у судовому засіданні 29.07.2016 р. підтримав доводи прокурора та наполягав на позові.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.07.2016 р. проти позову заперечував, надав суду відзив у якому, посилаючись існування ризику опинитися у вкрай тяжкому матеріальному становищі у разі задоволення вимог позивача, просив суд застосувати своє право передбачене п. 3 ст. 83 ГПК України та зменшити розмір штрафних санкцій на 80 відсотків.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача, суд встановив:

Правомірність звернення з даним позовом до суду прокурора вбачається з наступного.

Відповідно до ч. 1 ГПК України прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. З метою вступу у справу прокурор може подати апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд рішення Верховним Судом України, про перегляд рішення за нововиявленими обставинами або повідомити суд і взяти участь у розгляді справи, порушеної за позовом інших осіб.

Як встановлено у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до ч.1 ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

У вирішенні питання про порушення справи за позовною заявою прокурора господарському суду слід виходити з такого.

Згідно з абз. 4 ч. 1 ГПК України, господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Частиною другою згаданої статті передбачено, що у позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, за відсутності ж такого органу або відсутності у нього повноважень зазначає про це в позовній заяві.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 № 3-рп/99 зі справи за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень Арбітражного процесуального кодексу України (далі - Рішення Конституційного Суду України) під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", зазначеним у частині другій статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України, потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання участі прокурора у розгляді справ, підвідомчих господарським судам" № 7 від 23.03.2012 р. господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави. Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що Перший заступник військового прокурора Київського гарнізону правомірно згідно діючого законодавства звернувся до суду з даною позовною заявою для захисту інтересів держави.

21.09.2015 р. між Міністерством оборони України (замовник) та Приватним підприємством «АЛЛЕН-Бізнес» (постачальник) та укладено договір № 286/3/15/402 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), відповідно до умов якого постачальник зобов'язується у 2015 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (Лот 2. Костюм літній польовий) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі (п. 1.1. договору).

Пунктом 1.2 договору встановлено номенклатуру товару, передбаченого до поставки за договором, вимоги до товару, строки поставки, що визначаються специфікацією, відповідно до якої: загальна кількість товару для постачання - 10 000 шт.; ціна товару з ПДВ складає: 6 909 600,00 грн.; строки (терміни) постачання - до 30.10.2015 р. (включно).

Ціна цього договору становить 6 909 600, 00 грн. у тому числі: ПДВ 1 151 600,00 грн. (п.3.1 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору, товар постачається на умовах DDP - склад замовника відповідно до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року згідно з положенням договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Строк поставки товару визначений в специфікації договору (п.1.2).

Місцем поставки товару є центри забезпечення речовим майном та об'єднані центри забезпечення Міністерства оборони України (далі - одержувачі замовника) згідно з рознарядкою Міністерства оборони України, яка є невід'ємною частиною договору, з обов'язковим дотриманням передбачених нею вимог до кількості, адреси одержувачів замовника та черговості відвантажень (п.5.2 договору).

Згідно з п. 5.3 договору, датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній постачальника.

Постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені договором (п.п. 6.3.1 договору).

Відповідно до п. 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим договором.

Згідно з п.п. 7.3.4 договору, за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір поставки. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду Договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 712 ЦК України та ст. ст. 180, 181, 265 ГК України, він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 ГК України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Так, згідно з пунктом 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Одночасно, частиною 2 ст. 712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору відповідачем поставлено товар з порушенням строку згідно з наступними, актами приймального контролю (якості):

- згідно з актом №4 від 05.11.2015 р. поставлено 1 380 комплектів на загальну суму 953,524,80 грн., поставлено із запізненням на 5 днів (з 31.10.2015 р. по 04.11.2015 р.);

- згідно з актом №5 від 09.11.2015 р. поставлено 600 комплектів на загальну суму 359 299,20 грн., поставлено із запізненням на 9 днів (з 31.10.2015 р. по 08.11.2015 р.);

- згідно з актом №6 від 09.11.2015 р. поставлено 520 комплектів на загальну суму 414 576,00 грн., поставлено із запізненням на 9 днів (з 31.10.2015 р. по 08.11.2015 р.);

- згідно з актом №7 від 09.11.2015 р. поставлено 1 600 комплектів на загальну суму 1 105 536,00 грн., поставлено із запізненням на 9 днів (з 31.10.2015 р. по 08.11.2015 р.);

- згідно з актом №8 від 09.11.2015 р. поставлено 1 580 комплектів на загальну суму 1 091 716,80 грн., поставлено із запізненням на 9 днів (з 31.10.2015 р. по 08.11.2015 р.);

З наявних доказів (копії вищезазначених актів містяться в матеріалах справи) вбачається, що відповідачем фактично не було поставлено товар у строк, визначений договором.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позивачем було нараховано згідно п.п. 7.3.4 договору пеню на загальну суму 63 015, 60 грн.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

В силу ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів. Частина 3 ст. 549 ЦК України особливістю пені визнає те, що вона обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобов'язання, якщо така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в ч.3 ст.549 ЦК України. Коли обов'язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв'язку з порушенням зобов'язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у ч. 1 ст. 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

За таких обставин, необхідно дійти висновку, що пенею може забезпечуватись не лише грошове зобов'язання. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, постанова від 24.03.2009 р. у справі № 8/411/08).

В силу статті 526 ЦК України та частини першої ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в сумі 63 015,60 грн. в зв'язку з неналежним виконанням останнім зобов'язань згідно договору №286/3/15/402 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) від 21.09.2015 р. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Суд надав належну оцінку доводам відповідача, що викладені у відзиві щодо зменшення розміру штрафних санкцій на 80 відсотків та зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов'язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Зі змісту наведених норм вбачається, що при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд має дати належну оцінку правовідносинам сторін з точки зору винятковості випадку. А також, зменшувати розмір штрафних санкцій є не обов'язком суду, а його правом і виключно у виняткових випадках.

Однак відповідач не обґрунтував винятковість випадку у спірних правовідносинах сторін щодо обставин прострочення поставки, а також не надав суду відомостей про свій майновий стан та доказів, які-б свідчили про ризик опинитися у тяжкому матеріальному становищі у разі задоволення вимог позивача. Тому, суд не знаходить підстав для зменшення розміру неустойки, що підлягає до стягненню.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З урахуванням викладеного витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378, 00 грн. покладаються на відповідача у справі - Приватне підприємство «АЛЛЕН-Бізнес», згідно вимог ст. 44, 49 ГПК України.

З приводу заяви, поданої прокурором в судовому засіданні 29.07.2016 р. щодо повернення помилково сплаченої частини судового збору суд зазначає наступне.

Прокурором внесено судовий збір у більшому розмірі, ніж передбачено вимогами частини 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір". Тобто, при поданні даного позову сума судового збору має дорівнювати 1 378, 00 грн. (1 розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2016 року). Втім, прокурором було сплачено 1 450, 00 грн., у зв'язку з чим зайво сплачена сума судового збору в розмірі 72, 00 грн., підлягає поверненню прокуратурі на її рахунок. Підставою повернення судового збору є дане рішення, яке затверджено гербовою печаткою Господарського суду міста Києва.

У судовому засіданні, яке відбулося 29.07.2016 р., згідно ч. 2 ст. 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викаденого, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 549, 629, 692, 712 ЦК України, ст. ст. 193, 232, 265 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 34, ч.3 ст. 43, 44, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Першого заступника військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України до Приватного підприємства «АЛЛЕН-Бізнес» задовольнити.

2. Стягнути з Приватного підприємства «АЛЛЕН-Бізнес» (02152, м. Київ, вул. Серафимовича, буд. 15/1, оф. 90; ) на користь:

- Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) пеню в розмірі 63 015, 60 грн., видавши наказ.

- Військової прокуратури центрального регіону України (01133, м. Київ, вул. Петра Болбочана, буд. 8-а, ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 378, 00 грн., видавши наказ.

3. Повернути Військовій прокуратурі центрального регіону України (01133, м. Київ, вул. Петра Болбочана, буд. 8-а, ) судовий збір у розмірі 72, 00 грн. на її р/р 2966, МФО 820172 в ДКСУ, перерахований згідно платіжного доручення № 442 від 15.06.2016 року. Підставою повернення судового збору є дане рішення, яке затверджено гербовою печаткою Господарського суду міста Києва.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 03.08.2016 року

Суддя Ю.О.Підченко