КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Справа№ 910/3040/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ільєнок Т.В.

суддів: Лобаня О.І.

Тищенко А.І.

при секретарі судового

засідання: Колеснік М.П.

за участі представників сторін:

позивач Макаренко С.В. дов. від 27.11.2015 № 22;

відповідач не з'явився, про дату, час та місце судового

засідання був повідомлений належним чином.

розглянувши матеріали

апеляційної скарги позивача ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"

на Рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2016

у справі № 910/3040/16 (судя Балац С.В.)

за позовом ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"

до відповідача ТОВ "ВГФ 2014"

про про зобов'язання відповідача повернути грошові

кошти в розмірі 133 149,13 грн., як безпідставно

отримані

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача ТОВ "ВГФ 2014" про зобов'язання відповідача повернути позивачу грошові кошти в розмірі 133 149,13 грн., отриманих ним, за ствердженням банку, «…за Договором про депозитний вклад "Стандартний" № DU 1237/2014-1 від 26.06.2014 без достатніх правових підстав на накопичувальний рахунок № 1026».

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 № 910/3040/16 у задоволенні позову відмовлено з підстав його необґрунтованості.

Не погоджуючись з прийнятим Рішенням, позивач ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" звернувся до Київського апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить Рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 № 910/3040/16 скасувати та прийняти нове судове рішення, за яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовано обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідач ТОВ "ВГФ 2014" за своїм Відзивом просив колегію суддів залишити апеляційну скаргу позивача ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва міста Києва від 28.03.2016 № 910/3040/16 без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

За Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями КАГС від 13.04.2016 для розгляду даної апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л.

Ухвалою КАГС від 14.04.2016 № 910/3040/16 порушено апеляційне провадження за скаргою позивача та призначено судове засідання. (колегія суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Рудченка С.Г., Яковлєва М.Л.).

Під час апеляційного перегляду даної справи склад колегії суддів неодноразово змінювався. До останнього судового засідання від 21.07.2016 за Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів КАГС було сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Ільєнок Т.В., суддів: Тищенко А.І., Лобаня О.І..

Ухвалою КАГС від 21.07.2016 № 910/3040/16 прийнято апеляційну скаргу позивача до провадження вищезазначеним складом колегії суддів.

У зв'язку зі зміною складу колегії суддів розгляд даної справи було розпочато заново. Сторонам було роз'яснено право відводу відповідно до ст. 20 ГПК України, їх права та обов'язки згідно ст. 22 ГПК України. (Зафіксовано Протоколом судового засідання від 21.07.2016)

У судове засідання від 21.07.2016 представник відповідача не з'явився. про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про його належне повідомлення свідчить залучене до матеріалів даної справи зворотне поштове повідомлення про вручення поштового відправлення за № 09-33/23815/16. Крім того, належне повідомлення відповідача підтверджується підписом його представника на розписці сторін про відкладення розгляду даної справи від 02.06.2016 на 21.07.2016.

Враховуючи, що присутній представник позивача-скаржника не заперечував проти розгляду його апеляційної скарги у відсутності представника відповідача, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду справи по суті за наявними матеріалами.

За пунктом 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Неявка учасника судового процесу в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення, якщо ухвалу, в якій зазначено час і місце такого засідання, надіслано йому в порядку, зазначеному в підпункті 3.9.1. підпункту 3.9. названої Постанови Пленуму ВГСУ.

Відповідно до ч. 2 ст. 101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу позивача ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" залишити без задоволення, Рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 по даній справі залишити без змін, приймаючи до уваги наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, між ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" (далі - позивач/Банк) та ТОВ "ВГФ 2014" (далі - відповідач/вкладник) укладений Договір про депозитний вклад "СТАНДАРТНИЙ" від 26.06.2014 № DU1237/2014-1 (далі - Договір, Депозитний договір).

Відповідно до п. 2.1 Депозитного договору визначено, що вкладник передає, а Банк приймає на депозитний рахунок № 6003 грошові кошти в сумі 1.000.000,00 грн. в національній валюті, на умовах цього Договору.

Пунктом 2.2 Договору визначено, що депозит розміщується на строк з 26.06.2014 по 27.06.2015 включно.

Відповідно до п. 2.3 Договору Банк сплачує вкладнику процентну ставку за користування депозитом у розмірі 22 % річних.

Згідно з п. 3.7 Договору від 26.06.2014 вкладник має право звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання заяви про дострокове розірвання договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

Банк повертає суму депозиту та нарахованих процентів протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання дії договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладнику № 6001 в Банку.

У випадку розірвання цього Договору з ініціативи вкладника, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою у розмірі 2,0 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку.

27.06.2014 між сторонами було укладено Договір про внесення змін № 1 до Договору про депозитний вклад "Стандартний" № DU 1237/2014-1 від 26.06.2014 (надалі - Договір про внесення змін), відповідно до якого сторонами внесено зміни до окремих положень Депозитного Договору від 26.06.2014.

Відповідно до вказаного Договору про внесення змін № 1 від 27.06.2014 пункт 3.7 Договору викладено в наступній редакції:

«…вкладник має право після припинення дії Договору застави майнових прав № 04-1278/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014, звернутися з проханням про дострокове розірвання договору і повернення суми депозиту в робочий день протягом операційного часу, письмово попередивши про це Банк за 10 робочих днів до бажаної дати повернення суми депозиту та нарахованих процентів, шляхом подання відповідної заяви про дострокове розірвання дії договору. Датою розірвання договору вважається дата повернення суми депозиту та нарахованих процентів вкладнику.

Після припинення дії Договору застави майнових прав № 04-1278/1-1 (вимоги отримання грошових коштів, що розміщені на вкладному (депозитному) рахунку) від 27.06.2014 Банк повертає суму депозиту та нарахованих відсотків протягом 10 днів з дня подання вкладником заяви про дострокове розірвання договору шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок вкладника № 6001/980, відкритий у ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ"».

Листом від 26.02.2015 №3 відповідач звернувся до Банку із Заявою про дострокове припинення дії Договору депозиту та повернення грошових коштів разом з відсотками. (а/с 11)

На виконання вказаного Листа, Банком було здійснено повне повернення суми депозиту в розмірі 1.000.000,00 грн. та суму нарахованих відсотків за користування депозитом за ставкою 22 % річних за період фактичного розміщення вкладу з 26.06.2014 по 25.02.2015. (Згідно розрахунку, який приєднано банком до позову а/с 12) Наведене підтверджується Випискою по особовому рахунку за період з 26.08.2015 по 21.12.2015. (а/с 13)

Банк, в обґрунтування заявленого позову, посилаючись на п. 3.7 Депозитного договору від 26.06.2014 № DU1237/2014-1, наголошує на тому, що на день розірвання та повернення депозиту ним помилково не перераховано проценти за зниженою відсотковою ставкою у розмірі 2,0% річних та не здійснено утримання суми раніше сплачених вкладнику процентів з суми вкладу та суми процентів, що належала до виплати за останній місяць користування Депозитом. Позивач вважає, що у зв'язку з незастосуванням перерахунку нарахованих процентів за зниженою відсотковою ставкою, відповідач отримав від банку необґрунтовану виплату грошових коштів у розмірі 133 149,13 грн. При цьому, він посилається на ст.ст. 11, 15, 16, 387, 1212 ЦК України, ст.ст. 1, 34, 36, 37, 38 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги, наголосив на неправомірності стверджень банку, з огляду на те, що сторонами за Договором про внесення змін № 1 від 27.06.2014 були внесенні зміни до Депозитного договору від 26.06.2014 № DU1237/2014-1, зокрема до п. 3.7, якими виключено положення про застосування зниженої відсоткової ставки у розмірі 2%.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при обгрунтуванні позову банк зазначив про безпідставність виплаченої суми відсотків у розмірі 133 149,13 грн., що не відповідає дійсності, оскільки правовідносини сторін, у даному випадку, було врегульовано Договором про депозитний вклад "Стандартний" № DU 1237/2014-1 від 26.06.2014 та Договором про внесення змін № 1 від 27.06.2014.

Також, слід відмітити, що позивачем фактично оспорюється виключно розмір нарахованих на вклад відсотків за Депозитним договором, і не ставиться під сумнів правомірність отримання відповідачем суми вкладу, у зв'язку з невиконанням умов Депозитного договору.

Суд першої інстанції, дослідивши матеріали даної справи, враховуючи обґрунтування та заперечення обох сторін, дійшов цілком вірного висновку про відмову в задоволенні позову, приймаючи до уваги наступне.

Частиною 1 статті 1061 Цивільного кодексу України передбачено, що банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ст. 1068 Цивільного кодексу України).

Нормою п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України закріплено, що свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч.ч. 2, 3 ст. 6 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, згідно з Договором про внесення змін № 1 від 27.06.2014, докази оскарження якого у судовому порядку в матеріалах справи відсутні, сторонами на власний розсуд було змінено пункт 3.7 Депозитного договору, в тому числі, в частині застосування зниженої відсоткової ставки у випадку його розірвання за ініціативою Вкладника. Тобто, станом на момент внесення сторонами змін до Депозитного Договору на підставі Договору про внесення змін від 27.06.2014 № 1 положення про можливість застосування зниженої відсоткової ставки за погодженням сторін були виключені із умов Договору.

З огляду на викладене, за оцінкою колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено існування підстав для застосування зниженої відсоткової ставки у розмірі 2%, як наслідку розірвання Депозитного договору з ініціативи Вкладника та, відповідно, підстав для зобов'язання відповідача повернути грошові кошти у розмірі 133 149,13 грн..

Банк у доводах апеляційного оскарження наголошує на тому, що сторонами Депозитного договору при укладенні Договору про внесення змін № 1 від 27.06.2014, а саме п. 3.7, було допущено описку та замість слів «доповнити новими умовами та/або новим змістом» пункт 3.7 Договору було викладено в редакції, яка не відповідала дійсним намірам сторін. Так, за ствердженням скаржника, пункт 3.7 Депозитного договору було доповнено новими положеннями, а умови Договору, щодо абзацу третього пункту 3.7 не змінювались та не виключались. Таким чином, позивач вважає, що положення п. 3.7 Депозитного договору в частині застосування процентів за ставкою 2 % річних при достроковому розірванні Договору за ініціативою вкладника на момент дострокового розірвання Договору депозитного вкладу є обов'язковими для сторін.

Колегія суддів, дослідивши матеріали даної справи, визнає доводи позивача, щодо неправомірності висновків суду, необґрунтованими та такими, що не заслуговують на увагу.

При цьому, колегія суддів, проаналізувавши положення спірного Депозитного договору та Договору про внесення змін № 1 від 27.06.2014, зазначає, що Договір про внесення змін № 1 містить умову про викладення вказаного пункту повністю у новій редакції.

Тобто, зміна умов пункту 3.7, передбачених Депозитним договором, умовами вказаного пункту у редакції Договору про внесення змін № 1 від 27.06.2014, викладена без застережень щодо залишення в силі третього абзацу цього пункту в попередній редакції.

Відтак, колегія суддів зазначає, що виклавши пункт 3.7 у новій редакції, сторони дійшли згоди про відсутність у Депозитному договорі умови щодо виплати відсотків за Депозитним договором за зменшеною ставкою у розмірі 2 % у разі дострокового розірвання цього Договору за ініціативою вкладника.

Поряд з цим, колегія суддів звертає увагу і на те, що у Договорі про внесення змін № 1 від 16.05.2014 сторони визначили викласти саме п. 3.7 Депозитного договору в іншій редакції, а не лише його частину.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, обов'язок Банку сплатити відсотки за користування депозитом з розрахунку 22% річних встановлено умовами Депозитного договору з урахуванням положень Договору про внесення змін № 1 від 27.06.2014.

Аналогічна правова позиція, що зміни до п. 3.7 Депозитного договору за Договором про внесення змін - є саме новою редакцією вказаного пункту Договору, яка виключає можливість виплати відсотків за Депозитним договором за зменшеною ставкою у разі дострокового розірвання цього Договору за ініціативою вкладника, викладена у Постанові Вищого господарського суду України від 31.05.2016 № 910/1335/16.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні вимоги позивача ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого Рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 32-34, 43, 49, 85, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ПАТ "БАНК НАЦІОНАЛЬНИЙ КРЕДИТ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 28.03.2016 № 910/3040/16 залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 № 910/3040/16 набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 № 910/3040/16 може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого господарського суду України у 20-денний строк.

Матеріали справи № 910/3040/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Головуючий суддя Т.В. Ільєнок

Судді О.І. Лобань

А.І. Тищенко