ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року Справа № 922/323/16
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Кочерової Н.О. (доповідач),
суддівАкулової Н.В., Саранюка В.І.,
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Килими України"
на постановуХарківського апеляційного господарського суду від 24.05.2016
у справі№ 922/323/16 господарського суду Харківської області
за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю "Килими України"
до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про", 2) публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт"
провизнання недійсним договору та усунення перешкод в користуванні майном
за участю представників сторін:

від позивача: не з'явилися

від відповідача-1: Галицький М.І., дов. від 09.01.2016

від відповідача-2: не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю "Килими України" звернулось до господарського суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" та публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Стандарт" про:

- визнання недійсним одностороннього правочину товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" у вигляді звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання на предмет іпотеки - нежитлові будівлі літ. "АА-8" площею 15285,0 кв.м, літ. "АБ-1" площею 11431,4 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13Б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01;

- усунення перешкод в користуванні позивачем зазначеним майном шляхом скасування запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 12967865 щодо об'єкта нерухомого майна: нежитлових будівель літ. "АА-8" площею 15285,0 кв.м, літ. "АБ-1" площею 11431,4 кв.м, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13Б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, та відновлення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 2490902 щодо вказаного об'єкта нерухомого майна;

- усунення перешкод в користуванні позивачем майном шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" втручатися у господарську діяльність ТОВ "Килими України" при укладанні та виконанні договорів, що укладаються ТОВ "Килими України" з орендарями нежитлових приміщень в нежитлових будівлях літ. "АА-8" площею 15285,0 кв.м. та літ. "АБ-1" площею 11431,4 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13Б;

- визнання недійсним договору відступлення прав за Іпотечним договором № 07-238, посвідченим 30.08.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 1-2540, посвідченого 22.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. і зареєстрованого в реєстрі за № 88;

- визнання недійсним договору про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 від 22.01.2015, укладеного між ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" та ПАТ "КБ "Стандарт".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні правочини суперечать чинному законодавству України, оскільки, відповідач-1 вчинив дії по зверненню стягнення на іпотечне майно за такими договорами до надання позивачу, як боржнику, доказів переходу до відповідача-1, як до нового кредитора, прав та обов'язків у зобов'язанні і такі дії порушують право боржника на погашення суми боргу належному кредитору, що, за твердженням позивача, має наслідком припинення звернення стягнення на іпотечне майно.

Позивач також зазначив, що спірний договір відступлення прав за Іпотечним договором № 07-238 суперечить чинному законодавству України, зокрема ст. 18 Закону України "Про іпотеку", оскільки за вказаним правочином було змінено сторону іпотекодержателя на відповідача-1, а зміни до іпотечного договору не можуть бути внесені укладенням іншого договору, зокрема спірного договору відступлення прав за Іпотечним договором. Як зазначав позивач, інформація, внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо зміни іпотекодержателя при укладенні спірного договору, є незаконною, порушує права позивача, як законного власника нерухомого майна (предмета іпотеки), на користування майном.

Рішенням господарського суду Харківської області від 21.03.2016 (суддя: Кухар Н.М.) позов задоволено;

- визнано недійсним односторонній правочин ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" у вигляді звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання на предмет іпотеки - нежитлові будівлі літ. "АА-8", площею 15 285,0 кв.м, літ. "АБ-1", площею 11 431,4 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13Б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01;

- усунуто перешкоди в користуванні вказаним нерухомим майном товариством з обмеженою відповідальністю "Килими України" шляхом скасування запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 12967865 та відновлення запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності № 2490902;

- усунуто перешкоди в користуванні майном товариством з обмеженою відповідальністю "Килими України" шляхом заборони товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" втручатися у господарську діяльність ТОВ "Килими України" при укладанні та виконанні договорів, що укладаються ТОВ "Килими України" з орендарями нежитлових приміщень в нежитлових будівлях літ. "АА-8", площею 15 285,0 кв.м, та літ. "АБ-1", площею 11 431,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13Б;

- визнано недійсним договір відступлення прав за іпотечним договором №07-238, посвідчений Глуховцевою Н.В., приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 30.08.2007 та зареєстрований в реєстрі за № 1-2540, посвідчений 22.01.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зимою Н.Ф. і зареєстрований в реєстрі за №88;

- визнано недійсним договір про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 від 22.01.2015, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" та ПАТ "Комерційний банк "Стандарт";

- стягнуто з ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" на користь ТОВ "Килими України" витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 063,20 грн та з ПАТ "Комерційний банк "Стандарт" на користь ТОВ "Килими України" витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 515,80 грн.

Місцевий господарський суд виходив з того, що договір про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 від 22.01.2015 суперечить ч. 1 ст. 350 ГК України, відповідно до якої лише банк може бути фактором за договором факторингу, що укладається у сфері господарської діяльності, оскільки ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" не є банківською установою та не мало право укладати в якості фактору зазначений договір. За висновком суду, недійсність договору про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 від 22.01.2015 спричиняє недійсність і похідного від нього іншого спірного договору відступлення прав за іпотечним договором №07-238, недійсність якого, в свою чергу, виключає набуття першим відповідачем статусу іпотекодержателя, а відтак, відповідач-1 звернув стягнення на іпотечне майно, яке йому не належало і будь-яких речових прав щодо якого він не мав. З огляду на викладене, суд дійшов до висновку і про недійсність вчиненого відповідачем-1 спірного одностороннього правочину щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, який суперечить вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України та ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", оскільки право звернути стягнення на предмет іпотеки має виключно іпотекодержатель, статусу якого відповідач-1 не набув, відповідач-1 в порушення вимог ст. 517 ЦК України не надав позивачу доказів переходу до нього права вимоги у відповідному зобов'язанні, а звернення стягнення на предмет іпотеки допускається виключно у разі невиконання зобов'язань боржником, що виключається у разі правомірного затримання боржником такого виконання відповідно до ст.517 ЦК України.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні нерухомим майном з тих підстав, що існування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" на спірне майно істотно обмежує позивача у здійсненні ним правомочностей щодо нього.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 (склад колегії суддів: Бородіна Л.І. - головуючий, Крестьянінов О.О., Шевель О.В.) апеляційну скаргу ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" задоволено. Рішення господарського суду Харківської області від 21.03.2016 скасовано та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Стягнуто з ТОВ "Килими України" на користь ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 8 336,90 грн.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що спірні договір про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 від 22.01.2015 та похідний від нього договір відступлення прав за іпотечним договором №07-238 не суперечать вимогам чинного законодавства і є дійсними, оскільки по-перше, відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 1079 ЦК України та Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фактором, як стороною договору факторингу, може бути не тільки банк, а і інші фінансові установи, які мають право здійснювати факторингові операції, відповідач-1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи № 461, виданого Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, є саме такою фінансовою установою; по-друге, позичальник - ТОВ "Килими України" в пункті 7.6. договору на мультивалютну кредитну лінію (відновлювану) №333 від 30.08.2007 не заперечує проти відступлення права вимоги за договором іншій особі; по-третє, відповідно до норм чинного законодавства, які регулюють як загальні правила заміни кредитора у зобов'язанні, так і фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг), неповідомлення сторони про відступлення права вимоги новому кредитору не є правовою підставою для визнання договору недійсним, а може бути лише підставою не виконувати боржником свого обов'язку новому кредитору, а інших підстав, з якими б позивач пов'язував недійсність цього договору, ТОВ "Килими України" не наведено, як і не обґрунтовано, яким чином спірний договір порушує його права чи охоронювані законом інтереси.

Крім того, суд зазначив про відсутність правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину ТОВ "Факторинг Про" у вигляді звернення шляхом позасудового врегулювання на предмет іпотеки з огляду на те, що, як свідчать наявні в матеріалах справи докази, позивач був ознайомлений зі всіма документами, які підтверджують перехід права вимоги за спірними договорами до ТОВ "ФК "Факторинг Про", а останнє у відповідності до вимог чинного законодавства та умов іпотечного договору вчинило всі необхідні дії по зверненню стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку згідно із застереженням про задоволенням вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, а отже, на законних підставах набуло право власності на нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні майном шляхом скасування запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності №12967865 та шляхом заборони ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" втручатися у господарську діяльність ТОВ "Килими України" при укладенні та виконанні договорів, які укладаються з орендарями приміщень, суд апеляційної інстанції виходив з того, що такі вимоги є похідними від позовних вимог про визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу від 22.01.2015 та договору відступлення прав за іпотечним договором №07-238, в задоволенні яких було відмовлено.

В касаційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю "Килими України" просить постанову апеляційного господарського суду скасувати, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника відповідача-1, перевіривши повноту встановлених судами обставин справи та їх юридичну оцінку, Вищий господарський суд України вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Зі змісту ст.1117 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що завданням господарського суду касаційної інстанції є перевірка застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджується матеріалами справи, 30.08.2007 між товариством з обмеженою відповідальністю "Килими України" (позичальником) та акціонерним-комерційним банком "Золоті Ворота" (банк) укладено договір на мультивалютну кредитну лінію (відновлювану) №333 (далі за текстом - кредитний договір), відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у рамках мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 10 100 000 грн, а позичальник зобов'язався повернути кредит у валютах кредиту у строк до 29.08.2010 та сплатити проценти за ставкою 20,9% річних за користування коштами у гривнях; 16,9% річних за користування коштами у доларах США, 15,9% річних за користування коштами у євро на визначених договором умовах.

В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього 30.08.2007 між товариством з обмеженою відповідальністю "Килими України" (іпотекодавець) та акціонерним-комерційним банком "Золоті Ворота" (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір №07-238 (далі за текстом - іпотечний договір), на виконання умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме: нежитлові будівлі літ. "АА-8" площею 15 303,9 кв.м та літ. "АБ-1" площею 11 439,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13-б.

18.10.2007, 29.11.2007, 19.03.2008, 12.12.2008 між ТОВ "Килими України" та АКБ "Золоті Ворота" укладені договори про зміни до іпотечного договору №07-238 від 30.08.2007, за якими сторони, зокрема, погоджували збільшення кредитного ліміту та вартості заставного майна.

28.11.2014 між ПАТ "Банк Золоті Ворота", як неплатоспроможним банком, та ПАТ "Комерційний банк "Стандарт", як приймаючим банком, укладено договір про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку № 2, за умовами якого неплатоспроможний банк відступив, а приймаючий банк набув право вимоги за активами неплатоспроможного банку (включаючи забезпечення за ними) відповідно до переліку, визначеному в реєстрі договорів про здійснення активних операцій та договорів забезпечення, складеному станом на 28.11.2014, що є додатком №1 до цього договору.

Згідно з вказаним переліком права кредитора за кредитним договором № 333 від 30.08.2007 та права іпотекодержателя за іпотечним договором № 07-238 перейшли від ПАТ "Банк Золоті Ворота" до ПАТ "Комерційний банк "Стандарт".

22.01.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Факторинг Про" (фактор) та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Стандарт" (клієнт) укладено договір про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 (далі за текстом - договір факторингу), пунктом 1.1. якого встановлено, що в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає фактору, а фактор приймає і зобов'язується оплатити згідно з п.п. 4.1., 4.2. договору права вимоги: 4 356 508,51 грн та 3 822 636,64 доларів США, з яких: 4 261 700,27 грн та 3 559 422,05 доларів США - прострочений кредит, 94 808,24 грн та 263 214,59 дол. США - прострочені відсотки; заборгованості за договором №333 на мультивалютну кредитну лінію (відновлювану) від 30.08.2007, укладеним між АКБ "Золоті Ворота" та ТОВ "Килими України", набутим клієнтом згідно договору №2 про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку ПАТ "Банк Золоті ворота" від 28.11.2014, договору про відступлення прав вимог за договорами іпотеки та договорами застави АТ "Банк "Золоті ворота" від 29.12.2014; разом з його невід'ємними частинами - договорами про внесення змін, договорами забезпечення (іпотечними, поруки тощо).

Відповідно до п. 1.2. цього договору фактор займає місце клієнта (як кредитора) по всім вимогам клієнта згідно з п.1.1. договору, у тому числі права одержання від боржника сум основного боргу, відсотків, неустойок у повному обсязі.

Для реалізації фактором придбаних ним прав клієнт передає під час підписання цього договору документи, що посвідчують виникнення у клієнта відповідного права вимоги (п. 2.1. договору).

Пунктами 3.3.1., 3.4.2., 3.4.3. договору встановлено, що фактор зобов'язаний сплатити клієнту кошти у порядку та в строк, передбачені цим договором. Клієнт зобов'язаний не пізніше дев'яносто робочих днів після набрання чинності даного договору сповістити боржників, визначених у договорі, й повідомити, що платіж фактору є належним, передати фактору всі необхідні документи, які свідчать про його право грошової вимоги до боржника.

У пунктах 4.1., 4.2. цього договору встановлено, що за передані права вимоги до боржника за основним договором фактор сплачує клієнту 15 167 959,77 грн. Фактор зобов'язаний протягом п'яти банківських днів після передачі всіх необхідних документів, що свідчать про право вимоги до боржника, здійснити розрахунок в будь-який спосіб, передбачений чинним законодавством України.

На виконання умов договору факторингу ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" здійснило розрахунок у повному обсязі, що підтверджується платіжним дорученням № 360 від 22.01.2015.

Також 22.01.2015 між товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" (цесіонарій) та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Стандарт" (цедент) укладено договір відступлення прав за іпотечним договором №07-238, посвідчений 30.08.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1-2540, пунктом 1.1. якого встановлено, що цедент передає, а цесіонарій приймає всі права за іпотечним договором 07-238, укладеним в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Килими України" за договором на кредитну лінію (невідновлювальну) №333 від 30.08.2007, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього.

Відповідно до п. 1.2. цього договору відступлення прав за іпотечним договором здійснюється в повному обсязі та на умовах, які існували на момент передачі права вимоги, в тому числі: право одержати задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до умов іпотечного договору; будь-які інші права, що існують та/або можуть виникнути в майбутньому на підставі іпотечного договору.

Згідно з п. 2.1. цього договору права іпотекодержателя за іпотечним договором переходять до цесіонарія одночасно з переходом прав за кредитним договором.

Пунктом 3.3.1. договору встановлено, що цедент зобов'язаний передати цесіонарію іпотечний договір з усіма додатковими угодами до нього шляхом підписання акту приймання-передачі протягом 30 днів з дати здійснення повної оплати цесіонарієм цеденту за договором про надання фінансових послуг факторингу №02/22.01.2015 від 22.01.2015.

Листом №1/26 від 26.02.2015 ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" повідомило ТОВ "Килими України" про те, що між ним та ПАТ "Комерційний банк "Стандарт" укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором №07-238, посвідчений 30.08.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та зареєстрований 22.01.2015 в реєстрі за №1-2540, та договір про надання фінансових послуг факторингу №02/22.01.2015 від 22.01.2015, на підставі яких ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" є законним кредитором за договором на кредитну лінію (невідновлювальну) №333 від 30.08.2007, укладеним між ТОВ "Килими України" та ПАТ "Банк Золоті Ворота". Цей лист отримано позивачем 11.03.2015, про що зазначено ним у позовній заяві.

24.03.2015 позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою про надання доказів переходу прав у зобов'язанні за кредитним договором №333 від 30.08.2007 з урахуванням змін, укладених між ТОВ "Килими України" та ПАТ "Банк Золоті Ворота".

15.07.2015 ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" направило ТОВ "Килими України" вимогу № 01/10-07 від 10.07.2015 про усунення забезпеченого іпотекою порушення по сплаті заборгованості за кредитним договором № 333 від 30.08.2007, з урахуванням вимог статті 35 Закону України "Про іпотеку", у якій просило протягом 30-ти календарних днів з моменту отримання даної вимоги сплатити йому загальну суму заборгованості у розмірі 89 019 267,10 грн. Також у вимозі зазначено, що у разі невиконання вимоги про усунення порушень зобов'язання по сплаті суми заборгованості іпотекодержатель розпочне процедуру вжиття заходів, направлених на примусове повернення всієї суми заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотечного договору №07-238, посвідченого 30.08.2007 приватним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за №1-2540. Дана вимога була отримана ТОВ "Килими України" 21.07.2015.

28.08.2015 на замовлення ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" суб'єктом оціночної діяльності здійснено оцінку нерухомого майна, що предметом іпотечного договору №07-238, та складено звіт про незалежну оцінку вартості нерухомого майна.

20.01.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Сиротюк О.В. на підставі іпотечного договору із застереженням від 30.08.2007 внесено запис про те, що власником вказаного майна є ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про".

08.02.2016 ТОВ "Килими України" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом у даній справі про визнання недійсними:

- договору про надання фінансових послуг факторингу №02/22.01.2015 від 22.01.2015;

- договору відступлення права за іпотечним договором №07-238, посвідченого 30.08.2007 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Глуховцевою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за №1-2540;

- одностороннього правочину товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Факторинг Про" у вигляді звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання на предмет іпотеки - нежитлові будівлі літ. "АА-8" площею 15285,0 кв.м, літ. "АБ-1" площею 11431,4 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, 13Б, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

Крім того, позивач просив усунути перешкоди в користуванні зазначеним майном шляхом скасування запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності №12967865 та шляхом заборони ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" втручатися у господарську діяльність ТОВ "Килими України" при укладенні та виконанні договорів, які укладаються з орендарями приміщень в нежитлових будівлях літ. "АА-8" площею 15285кв.м, літ. "АБ-1" площею 11431,4 кв.м, що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова 13-Б.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Частиною першою статті 227 ЦК України встановлено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Як вірно встановлено судами попередніх інстанцій укладений 22.01.2015 між ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" та ПАТ "Комерційний банк "Стандарт" договір про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 є за своєю правовою природою договором факторингу, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Згідно з п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

Фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону факторинг є фінансовою послугою.

Відповідно до наведених вимог закону фактором, як стороною договору факторингу, може бути не тільки банк, як помилково зазначив місцевий господарський суд, а і інші фінансові установи, які мають право здійснювати факторингові операції, про що обґрунтовано вказав суд апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 7 цього Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов'язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

Тобто, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до державного реєстру фінансових установ, про що вірно зазначив суд апеляційної інстанції.

Як встановлено апеляційним господарським судом, відповідно до свідоцтва ФК № 461, виданого 13.02.2014 Національною комісією, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг, та додатку до нього ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" зареєстрована як фінансова установа та має право здійснювати без отримання ліцензії та/або дозволів відповідно до законодавства, зокрема, такий вид фінансової послуги, як факторинг.

Врахувавши наведене, суд апеляційної інстанції дійшов до вірного висновку про те, що відповідач-1 є фінансовою установою, яка має право здійснювати факторингові операції та укладати договори факторингу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Таким чином, за загальним правилом заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов'язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів, що не позбавляє сторін права додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі.

При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції, сторони в пункті 7.6. договору на мультивалютну кредитну лінію (відновлювану) №333 від 30.08.2007 погодили, що позичальник - ТОВ "Килими України" не заперечує проти відступлення права вимоги за договором іншій особі.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши норми чинного законодавства, які регулюють як загальні правила заміни кредитора у зобов'язанні, так і фінансування під відступлення права грошової вимоги (факторинг), вірно зазначив, що неповідомлення сторони про відступлення права вимоги новому кредитору не є правовою підставою для визнання договору недійсним, а може бути лише підставою не виконувати боржником свого обов'язку новому кредитору.

При цьому, судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач не виконав своїх зобов'язань за договором на мультивалютну кредитну лінію (відновлювальну) №333 ні перед ПАТ КБ "Золоті ворота", ні перед ПАТ "КБ "Стандарт", а відтак, суд дійшов до вірного висновку про те, що ПАТ "КБ "Стандарт", укладаючи договір про надання фінансових послуг факторингу від 22.01.2015р. №02/22.01.2015 з ТОВ "Килими України" відступив право дійсної грошової вимоги.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що спірний договір про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 від 22.01.2015, укладений між відповідачами у справі, не суперечить вимогам чинного законодавства та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "Килими України" як боржника за договором на мультивалютну кредитну лінію (відновлювальну) №333 та іпотекодавця за договором іпотеки від 30.08.2007.

Крім того, господарський суд апеляційної інстанції також дійшов до вірного висновку про те, що інший спірний договір відступлення прав за іпотечним договором №07-238, як похідний від договору про надання фінансових послуг факторингу № 02/22.01.2015 від 22.01.2015, також не суперечить вимогам чинного законодавства і є дійсним.

Як встановлено судами, в забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього 30.08.2007 між ТОВ "Килими України" (іпотекодавець) та АКБ "Золоті Ворота" (іпотекодержатель) укладено іпотечний договір №07-238, на виконання умов якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно разом з усіма його приналежностями, а саме: нежитлові будівлі літ. "АА-8" площею 15 303,9 кв.м та літ. "АБ-1" площею 11 439,2 кв.м, розташовані за адресою: м. Харків, вул. Морозова, буд. 13-б.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 у справі № 922/469/16 скасовано рішення господарського суду Харківської області від 14.03.2016 та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ТОВ "Килими України" про визнання недійсним іпотечного договору №07-238 від 30.08.2007, укладеного між ТОВ "Килими України" та ПАТ "Банк Золоті ворота". Таким чином, іпотечний договір від 30.08.2007р. №07-238 на момент розгляду справи є дійсним, про що вірно вказав суд апеляційної інстанції.

28.11.2014 на підставі укладеного між ПАТ "Банк Золоті Ворота", як неплатоспроможним банком, та ПАТ "Комерційний банк "Стандарт", як приймаючим банком, договору про передачу активів і зобов'язань неплатоспроможного банку № 2, права кредитора за кредитним договором № 333 від 30.08.2007 та права іпотекодержателя за іпотечним договором № 07-238 перейшли від ПАТ "Банк Золоті Ворота" до ПАТ "КБ "Стандарт". Даний договір в судовому порядку не оскаржений, а отже є дійсним.

В подальшому, 22.01.2015 між ТОВ "Факторинг Про" (цесіонарієм) та ПАТ "КБ "Стандарт" (цедентом) укладено договір відступлення прав за іпотечним договором №07-238, пунктом 1.1. якого встановлено, що цедент передає, а цесіонарій приймає всі права за іпотечним договором № 07-238, укладеним в забезпечення виконання зобов'язань ТОВ "Килими України" за договором на кредитну лінію (невідновлювальну) №333 від 30.08.2007, включаючи всі зміни та додаткові угоди до нього.

Згідно з п. 2.1. цього договору права іпотекодержателя за іпотечним договором переходять до цесіонарія одночасно з переходом прав за кредитним договором.

Відповідно до ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням.

Іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Укладений між відповідачами договір відступлення прав за іпотечним договором №07-238 відповідає наведеним в ст. 24 Закону України "Про іпотеку" вимогам: його укладено одночасно з укладенням між відповідачами договору факторингу, за яким відповідачу-1 відступалось право вимоги за основним зобов'язанням - кредитним договором № 333 від 30.08.2007; договір нотаріально посвідчено та здійснено державну реєстрацію відомостей про відступлення (т. 1, а.с.27); ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" листом №1/26 від 26.02.2015 повідомило ТОВ "Килими України" про відступлення йому прав вимоги за кредитним договором №333 від 30.08.2007 на підставі договору про надання фінансових послуг факторингу №02/22.01.2015 від 22.01.2015, а також відступлення прав за іпотечним договором на підставі договору відступлення прав за іпотечним договором №07-238. Отримання вказаного листа підтверджено і позивачем в позовній заяві.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину ТОВ "Фінансова компанія "Факторинг Про" у вигляді звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Як встановлено судом апеляційної інстанцій, в іпотечному договорі, права за яким були відступлені на підставі договору відступлення прав за іпотечним договором № 07-238, зокрема в п. 3.12.1. сторони передбачили відповідне застереження, а саме: визначили, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язань за кредитним договором та/або іпотечним договором у встановлений іпотекодержателем строк, така вимога іпотекодержателя задовольняється за рахунок майна. Це застереження визначає, що задоволення вимог іпотекодержателя може бути здійснено, зокрема шляхом переходу права власності на майно до іпотекодержателя. Підписанням договору іпотекодавець надає згоду на перехід права власності на майно до іпотекодержателя за власним одноособовим письмовим рішенням іпотекодержателя про придбання майна у власність. Рішення про придбання майна у власність та договір є документами, на підставі яких здійснюється реєстрація права власності за іпотекодержателем.

Статтею 35 Закону України "Про іпотеку" встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема листом № 01/10-07 від 10.07.2015, описом вкладення у цінний лист з відбитками поштового штемпелю на них, фіскальними чеками Укрпошти та повідомленнями про вручення поштового відправлення, відповідач-1 у відповідності до вимог ст. 35 Закону України "Про іпотеку" та умов іпотечного договору направляв ТОВ "Килими України", а останній отримував вимогу про усунення порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання. Однак, позивач зобов'язань за кредитним договором №333 від 30.08.2007 ні перед первісним, ні перед новим кредитором - ПАТ "Фінансова компанія "Факторинг Про" не виконав. Відповідні докази відсутні в матеріалах справи.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Судами встановлено, що у зв'язку з невиконанням позивачем вимог іпотекодержателя - ТОВ "ФК "Факторинг Про", останнім 20.01.2016 було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки (відповідний запис про власника майна було внесено приватним нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) на підставі відповідного застереження, погодженого сторонам в іпотечному договорі.

Колегія суддів не бере до уваги посилання позивача в касаційній скарзі на те, що у вимозі про усунення порушення відповідач-1 попередив позивача про звернення стягнення на нерухоме майно, яке не є предметом іпотеки за іпотечним договором № 07-238, оскільки у вимозі відповідачем-1 зазначено майно, яке є предметом іпотечного договору № 07-238 і в подальшому відбулось стягнення саме не це майно - предмет іпотеки. Крім того, такі посилання не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції про відповідність спірного одностороннього правочину у вигляді звернення стягнення виключно на майно, яке є предметом іпотечного договору № 07-238, вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для визнання недійсним одностороннього правочину ТОВ "Факторинг Про" у вигляді звернення шляхом позасудового врегулювання на предмет іпотеки оскільки, як свідчать наявні в матеріалах справи докази, позивач був ознайомлений зі всіма документами, які підтверджують перехід права вимоги за спірними договорами до ТОВ "ФК "Факторинг Про", а останнє у відповідності до вимог чинного законодавства та умов іпотечного договору вчинило всі необхідні дії по зверненню стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку згідно із застереженням про задоволенням вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, а отже, на законних підставах набуло право власності на нерухоме майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод в користуванні майном шляхом скасування запису з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності №12967865 та шляхом заборони ТОВ "ФК "Факторинг Про" втручатися у господарську діяльність ТОВ "Килими України" при укладенні та виконанні договорів, які укладаються з орендарями приміщень, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що такі вимоги є похідними від позовних вимог про визнання недійсними договору про надання фінансових послуг факторингу від 22.01.2015 та договору відступлення прав за іпотечним договором №07-238, в задоволенні яких було відмовлено.

За таких обставин, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що оскаржувана позивачем постанова апеляційного господарського суду прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а твердження скаржника про порушення і неправильне їх застосування апеляційним господарським судом при прийнятті оскаржуваної постанови не знайшли свого підтвердження та не спростовують правильних висновків суду апеляційної інстанції, в зв'язку з чим підстави для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту в цій частині відсутні.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Килими України" залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.05.2016 у справі № 922/323/16 - без змін.

Головуючий Н. Кочерова

Судді: Н. Акулова

В. Саранюк