ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016р. Справа№ 914/1401/16

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Горецької З.В.,

за участю секретаря судового засідання Хороз І.Б.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі позивача: Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації, м.Львів

до відповідача: Приватного підприємства «Львівдах», м.Новояворівськ, Львівська область

про стягнення 1 056 672,83 грн.

За участю представників сторін:

від прокуратури ОСОБА_1 прокурор;

від позивача ОСОБА_2 начальник управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації ;

від відповідача ОСОБА_3 представник (довіреність б/н від 14.06.2016р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі позивача: Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації до Приватного підприємства «Львівдах» про стягнення 1 056 672,83 грн.

Ухвалою від 26.05.2016 року порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 14.06.2016 року. Рух справи відображено в ухвалах суду.

Прокурор в судове засідання зявився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 26.05.2016року, про відкладення розгляду справи виконав частково, позовні вимоги підтримує в частині стягнення штрафних санкцій, щодо стягнення суми основного боргу провадження просить припинити.

Представник позивача в судове засідання зявився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 26.05.2016року, про відкладення розгляду справи виконав частково, позовні вимоги підтримує в частині стягнення штрафних санкцій, щодо стягнення суми основного боргу провадження просить припинити.

Представник відповідача в судове засідання зявився, вимоги ухвали суду про порушення провадження у справі від 26.05.2016року, про відкладення розгляду справи виконав частково, проти задоволення позовних вимог заперечує.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

30.11.2015р. між Управлінням капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації (надалі замовник) та Приватним підприємством Львівдах (надалі генпідрядник) укладено договір №36 про закупівлю робіт за державні кошти, відповідно до умов якого генпідрядник зобовязується відповідно до проектної документації та умов договору на свій ризик, власними і залученими силами і способами виконати роботи по обєкту Реконструкція будівель військового містечка під відділення Турківської ЦРЛ на 160 ліжок, а замовник зобовязується прийняти і оплатити такі роботи (а.с.16-29).

Пунктом 1.4. договору передбачено, що склад та обсяги робіт можуть бути переглянуті в процесі виконання робіт у разі внесення змін до проектної документації в порядку, зазначеному у п.53 Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005р. №668 (надалі Загальні умови) з врахуванням вимог чинного законодавства про закупівлю товарів і послуг за державні кошти.

Відповідно до п.3.1. договору договірна ціна робіт визначається відповідно до вимог нормативних документів у сфері ціноутворення у будівництві, на основі ПКД, дорівнює пропозиції конкурсних торгів генпідрядника і становить всього 3 050 627,10 грн.

Згідно із п.4.1. договору розрахунки проводяться шляхом оплати замовником після предявлення генпідрядником рахунка на оплату робіт (надалі рахунок) та після підписання сторонами акта приймання виконаних робіт, або попередньої оплати, яка здійснюється на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014р. №117.

Пунктом 4.3. договору передбачено, що замовник може передбачити попередню оплату шляхом підписання відповідної додаткової угоди до договору про закупівлю (у разі якщо це передбачено пропозицією учасника торгів). Генпідрядник зобовязується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу та підтвердити використання актом приймання виконаних робіт. По закінченні тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику. Отримані кошти в 2015р. слід використати до 20 грудня 2015р.

Відповідно до п.4.4. зобовязання сторін щодо фінансування визначаються положенням Загальних умов та угодженого сторонами плану (графіка) фінансування будівництва (додаток №3).

Згідно додаткової угоди №1/5 до договору №36 про закупівлю робіт за державні кошти, керуючись п.п.4.1., 4.3. договору №33 від «».11.2015р., постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 №117 Про здійснення попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти та постановою КМУ №1764 від 27.12.2001р. Про затвердження порядку державного фінансування капітального будівництва, замовник перераховує підряднику аванс для придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів, обладнання в розмірі, що не перевищує 30% від річного обсягу фінансування

Відповідно до п.1.3. додаткової угоди № 1/5, розмір авансу становить 3 050 627,10 грн.

Відповідно до п.2.3. додаткової угоди № 1/15 термін дії даної додаткової угоди до 31.12.2015р.

У 2015р. на виконання договору № 36 від 30.11.2015р. про закупівлю робіт за державні кошти позивачем перераховано на рахунок відповідача грошові кошти на загальну суму - 915 188,13 грн.:

869 400,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №12 від 10.12.2015р., призначення платежу аванс (а.с. 30);

45 788,13 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №37 від 10.12.2015р., призначення платежу аванс (а.с.31).

Отже, платіжні доручення №12 та №37 від 10.12.2015 року на загальну суму 915 188,13 грн. це авансовий платіж.

Позивач стверджує, що в порушення умов договору відповідачем не підтверджено використання цих коштів та не повернуто аванс в сумі 915 188,13 грн.

Згідно із п.7.2.1.1. за порушення строків використання авансу генпідрядник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від всієї вартості невикористаного авансу за весь час прострочення.

Отже, керуючись п.7.2.1.1. договору позивачем нараховано відповідачу 131 132,15 грн. пені. Також керуючись ст.625 ЦК України позивач нарахував відповідачу 10 352,55 грн. 3% річних.

Відповідач проти позовних вимог заперечує повністю, просить суд відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні відповідач наголосив, що листом № 39 від 19.04.2016р. останній, як зазначено у вказаному листі, повторно направив Управлінню капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації пакет документів на відзвітування отриманих авансів щодо виконання робіт згідно договору №36 про закупівлю робіт за державні кошти від 30.11.2015р. за загальну суму 915 188,13 грн. в тому числі: акт № 2 на суму 292 787,99 грн.; акт № 2 вартості устаткування на суму 382 667,90 грн.; акт № 2/1 на суму 239 732,24 грн.

В судовому засіданні посилаючись на ч.1. ст. 852 ЦК України та ч.1 ст. 853 ЦК України які визначають права замовника у разі порушення підрядником договору підряду та обов'язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником, позивач зазначив, що вказані акти приймання виконаних робіт з довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрат одержано Управлінням капітального будівництва ЛОДА 26.04.2016р., і оригінали вказаних актів вилучено у ході досудового розслідування за ухвалою суду та призначено експертизу. А тому, роботи позивачем прийняті не були, а відтак, він не позбавлений права заявити про виявлені недоліки, а саме фактичне невиконання робіт, які увійшли до актів виконаних робіт .

Однак, в судовому засіданні відповідач заперечив щодо такого твердження позивача, зазначаючи що виїмка документів в останнього проводилася в лютому місяці, а ПП «Львівдах» повторно надіслав вказані акти в квітні, які отримані позивачем 26.04.2016 року.

Позивач в судовому засіданні не пояснив з яких підстав дані акти не підписувалися тривалий термін, хоча представив суду та долучив до матеріалів справи акти, отримані 26.04.2016 року, підписані 13.07.2016 року та скріплені печатками обох сторін без будь-яких зауважень.

Таким чином, позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 1 056 672,83 грн., з яких 915 188,13 грн. сума невикористаного авансу, 131 132,15 грн. пені, 10 352,55 грн. 3% річних.

26.07.2016 року за вх.№31573 позивач подав клопотання, згідно якого просить суд в частині стягнення основного боргу на суму 915 188,13 грн. провадження припинити, а щодо стягнення пені в розмірі 121 967,62 грн. та 3% річних в розмірі 10 352,55 грн. позовні вимоги задоволити.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобовязання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вбачається із матеріалів справи, 30.11.2015р. між сторонами укладено договір №36 про закупівлю робіт за державні кошти, відповідно до умов якого відповідач зобовязується відповідно до проектної документації та умов договору на свій ризик, власними і залученими силами і способами виконати роботи по обєкту Реконструкція будівель військового містечка під відділення Турківської ЦРЛ на 160 ліжок, а позивач зобовязується прийняти і оплатити такі роботи.

Позивачем на виконання умов договору було перераховано відповідачу аванс в розмірі 915 188,13 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, про які зазначалося вище.

Позивач стверджує у позовній заяві, що відповідачем не підтверджено використання авансу у сумі 915 188,13 грн. та вимагає його повернути.

Відповідно до п. 19 Постанови КМУ № 1764 від 27.12.2001 року Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва замовник перераховує підряднику аванс, якщо це передбачено договором (контрактом). Розмір авансу не може перевищувати 30 відсотків вартості річного обсягу робіт. Підрядник зобов'язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу. По закінченні тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику.

У відповідності до ч.1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 251 ЦК України).

Згідно ч.3 ст.254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як стверджує відповідач та не заперечує позивач у позовній заяві, акти приймання виконаних будівельних робіт були надіслані позивачу для підпису у березні 2016р. Відповідач стверджує, що у звязку із тим, що позивачем акти не були підписані, відповідач повторно надіслав на адресу Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації пакет документів на відзвітування отриманих авансів щодо виконання робіт, що підтверджується листом № 39 від 19.04.2016р. Докази відправлення долучені до матеріалів справи.

Враховуючи те, що аванс був наданий відповідачу у грудні 2015р., то, беручи до уваги положення ч.3 ст.254 ЦК України, п.4.3. договору та п. 19 Постанови КМУ № 1764 від 27.12.2001 року Про затвердження Порядку державного фінансування капітального будівництва, аванс мав бути використаний до кінця березня 2016р.

Позовна заява до господарського суду Львівської області була подана 25.05.2016р. У процесі розгляду справи, відповідачем було подано підписані 13.07.2016р. обома сторонами акти виконаних робіт за березень 2016р. на загальну суму 915 188,13 грн., в тому числі: акт № 2 на суму 292 787,99 грн.; акт № 2 вартості устаткування на суму 318 889,92 грн.; акт № 2/1 на суму 239 732,24 грн., які підтверджують не тільки належне виконання відповідачем зобовязання за договором з дотриманням усіх строків виконання робіт, але й використання отриманого Приватним підприємством Львівдах авансу до кінця березня 2016р. Тобто підписавши 13.07.2016р. акти виконаних робіт за березень 2016р. сторони погодили, що роботи були виконані, а отриманий відповідачем аванс був використаний в повному обсязі до кінця березня 2016р.

Позивач в судовому засіданні не пояснив з яких підстав дані акти не підписувалися тривалий термін, хоча представив суду та долучив до матеріалів справи акти, отримані 26.04.2016 року, підписані 13.07.2016 року та скріплені печатками обох сторін без будь-яких зауважень та підтвердив той факт, що акти він отримав 26.04.2016 року, а підписав лише 13.07.2016 року.

Підписання вищенаведених актів приймання виконаних робіт позивачем у судовому засіданні не заперечувався. Зауваження щодо обємів та якості виконаних робіт відсутні.

Разом з актами, відповідачем долучено до матеріалів справи підписаний сторонами акт звірки взаєморозрахунків по договору № 36 від 30.11.2015р., який підтверджує вищенаведені обставини (а.с.75).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 131 132,15 грн. пені та 10 352,55 грн. 3% річних суд зазначає наступне.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.7.2.1.1. за порушення строків використання авансу генпідрядник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від всієї вартості невикористаного авансу за весь час прострочення.

Як зазначалось вище, п.4.3. договору, замовник може передбачити попередню оплату шляхом підписання відповідної додаткової угоди до договору про закупівлю (у разі якщо це передбачено пропозицією учасника торгів). Генпідрядник зобов'язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу та підтвердити використання актом приймання виконаних робіт. По закінченню тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику. Отримані кошти в 2015 році використати до 20 грудня 2015 року.

Оскільки, відповідачем аванс був використаний в строки передбачені договором, тобто у тримісячний строк, що підтверджується актами виконаних робіт за березень 2016р., то відповідно в силу умов договору відсутні підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені та 3% річних.

Крім того, суд звертає увагу, що так, у п.4.3. договору також зазначено, що отримані кошти в 2015 році використати до 20 грудня 2015 року.

Однак, проаналізувавши п.4.3. та п.7.2.1.1. договору, суд звертає увагу, що сторони передбачили умову згідно якої, відповідач зобовязаний повернути невикористані суми авансу по закінченню тримісячного терміну з моменту його одержання та передбачили штрафну санкцію за порушення строків використання авансу, тобто тримісячного строку, проте обовязок повернути та відповідальність за неповернення коштів по закінченню іншого строку ніж тримісячний, зокрема у разі їх невикористання, умовами договору не передбачено. Відтак, в силу положень договору, грошового зобовязання щодо повернення отриманих коштів починаючи з 30.12.2015р. у відповідача не виникло.

Разом з тим, згідно п.4 ст.612 ЦК України, прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Аналогічні положення містяться в статтях 220, 221 ГК України.

З матеріалів справи вбачається, і даний факт не заперечується учасниками процесу, що акт виконаних робіт (із зазначенням, що він направляється повторно) на суму 915 188,13 грн. був направлений позивачу в квітні 2016 року, однак не був підписаний останнім до липня 2016 року.

Отже, зважаючи на вищевикладене, відповідач стверджує, що виконав вказані роботи по договору та використав отримані кошти вчасно, а прострочення боржника (ПП «Львівдах), відповідно до ч.4 ст.612 ЦК України, відбулося внаслідок прострочення кредитора.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідачем не було порушено строки виконання робіт та використання коштів отриманого авансу, згідно договору №36, у зв»язку з чим звернення Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі позивача: Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації з позовом 25.05.2016 року було безпідставним.

З наведенного вище випливає, що відповідачем виділений позивачем аванс використано було вчасно, відповідно немає підстав для застосування щодо ПП «Львівдах» санкцій, передбачених у розділі 7 договору №36 про закупівлю робіт за державні кошти від 30.11.2015 року, а тому в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 131 132,15 грн. пені та 10 352,55 грн. 3% річних слід відмовити.

Щодо поданого клопотання позивача про припинення провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 915 188,13 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмету спору господарський суд припиняє провадження у справі.

Згідно постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 «Про деякі питання застосування Господарського процессуального кодексу україни судами першої інстанції» (п.4.4), господарський суд припиняє провадження у справі у зв»язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв»язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Припинення провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК є можливим у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку що в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у встановленому законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи, що позивачем не представлено достатньо обєктивних та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог, а відповідач позовні вимоги спростував, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі позивача: Управління капітального будівництва Львівської обласної державної адміністрації до Приватного підприємства «Львівдах» про стягнення 1 056 672,83 грн. не є обґрунтованими та не підлягають до задоволення.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Сплата прокуратурою судового збору підтверджується платіжним дорученням №568 від 23.05.2016р. на суму 15 850,09 грн. Керуючись нормами ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку, що витрати по сплаті судового збору слід залишити за прокуратурою.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 43, 49, ст.ст.82-85, 115, 116, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 85 ГПК України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст. 91-93 ГПК України.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 28.07.2016 р.

Суддя Горецька З. В.