ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 р. Справа № 909/405/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Деделюк Б. В. , секретар судового засідання Попович Л. І., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго", вул. Індустріальна, 34,м. Івано-Франківськ,76014

до відповідача: Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" вул ОСОБА_1, 59а,Івано-Франківськ,76000

про визнання додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії № 240397 від 10.03.2010 укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго"

за участю:

Від позивача: ОСОБА_2 (довіреність № 950 від 25.08.15) - представник

Від відповідача представники не з'явилися

ВСТАНОВИВ:

до господарського суду Івано-Франківської області подано позов публічним акціонерним товариством "Прикарпаттяобленерго" до державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" про визнання додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії № 240397 від 10.03.2010 укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

Ухвалою від 12.05.2016 прийнято позовну заяву і порушено провадження у справі, та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 31.05.2016.

Ухвалою суду від 31.05.2016 відкладено розгляд справи на 14.06.2016.

Ухвалою суду від 14.06.2016 продовжено строк вирішення спору до 26.07.2016 та відкладено розгляд справи на 19.07.2016.

Ухвалою суду від 19.07.2016 відкладено розгляд справи на 26.07.2016.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 25.03.2016 на адресу відповідача направлено два примірники додаткового правочину про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 240397 від 10.03.2010, проект якого розроблений у відповідності до вимог ПКЕЕ, однак відповідачем вказаний додатковий правочин повернуто позивачу без підписів з пропозицією про порядок розрахунків за електроенергію та щодо надсилання до 20 числа місяця попереднього до розрахункового постачальнику планового обсягу споживання електричної енергії в розрахунковому місяці. Вважають, що запропоновані відповідачем зміни до договору про постачання електричної енергії № 240397 викладені в проекті додаткового правочину про зміни до договору про постачання електричної енергії не відповідають вимогам ПКЕЕ.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтвердив в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях до неї, просить позов задоволити.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що з метою посилення розрахункової дисципліни на оптовому ринку електроенергії, ПАТ "Прикарпаттяобленерго" звернулося до ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" з пропозицією внести зміни до договору про постачання електричної енергії № 240397 від 10.03.2010.

За словами позивача, 25.03.2016 на адресу відповідача направлено два примірники Додаткового правочину про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 240397 від 10.03.2010. Позивач стверджує, що запропонований проект Додаткового правочину був розроблений у відповідності до вимог ПКЕЕ (Правила користування електричною енергією). Відповідачем повернуто без підпису додатковий правочин про внесення змін до договору про постачання електричної енергії № 240397 від 10.03.2010 з пропозицією про порядок розрахунків за електроенергію та щодо надсилання до 20 числа місяця попереднього до розрахункового постачальнику планового обсягу споживання електричної енергії в розрахунковому місяці, що не відповідає вимогам ПКЕЕ.

Представник відповідача, в судове засідання не з"явився повторно, хоча відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи ухвалою суду, однак направив відзив на позов. В відзиві зазначив, що пропонуючи підписати зміни до договору про постачання електричної енергії №240397, директор філії "Івано-Франківський РЕМ" не надав належним чином оформленої довіреності на право представляти інтереси ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

За словами відповідача, не маючи підтвердження повноважень директора філії "Івано-Франківський РЕМ" діяти від імені свого засновника, не володіючи інформацією про межі таких повноважень, не знаючи чи має директор філії належну довіреність - чинну на момент подання проекту правочину про внесення змін до Договору, керівництво ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" не мало правових підстав для підписання цього проекту правочину.

Крім того, відповідач вказав на те, що твердження позивача щодо внесення змін до Договору для посилення розрахункової дисципліни між сторонами договору не ґрунтується на реаліях, оскільки, як стверджує відповідач, ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго" протягом тривалого періоду вчасно розраховується з позивачем.

Разом з тим, відповідач вказав на те, що бажаючи знайти компромісне вирішення питання щодо оплати вартості електричної енергії, направив позивачу проект додаткового правочину в редакції ДМП "Івано-Франківськтеплокомуненерго", у якому передбачено здійснення оплати електроенергії плановими платежами, з наступним перерахунком.

Таким чином, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

За таких обставин та у відповідності до ст. 75 ГПК України, враховуючи те, що відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, суд, вважає за можливе розглянути справу без участі повноважного представника відповідача за наявними в ній матеріалами, запобігаючи, одночасно, безпідставному затягуванню розгляду спору та сприяючи своєчасному поновленню порушеного права.

Розглянувши документи і матеріали, подані позивачем та витребувані судом, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши зібрані по справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 43 ГПК України, з"ясувавши обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, із врахуванням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду спору впродовж розумного строку, суд вважає за правильне взяти до уваги наступне.

Відповідно до ст.179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Частиною 1 ст. 187 ГК України передбачено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом.

Відповідно до ч.2 ст. 188 ГК України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Частиною 2 ст. 275 ГК України встановлено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про електроенергетику" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач направив на адресу відповідача два примірники Додаткового правочину про внесення змін до договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010, які відповідач не підписав (докази протилежного в суду відсутні). Натомість, відповідач надіслав позивачу свій проект Додаткового правочину до Договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010 року в редакції відповідача.

Пунктом 5.1. Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996 року передбачено, що договір про постачання електричної енергії є основним документом, який регулює відносини між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, що здійснює свою діяльність на закріпленій території, і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Споживання електричної енергії без договору не допускається. Між постачальником електричної енергії за регульованим тарифом та споживачем укладається один договір про постачання електричної енергії за усіма об'єктами споживача, які розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. За взаємною згодою сторін можуть бути укладені окремі договори про постачання електричної енергії за кожним об'єктом споживача.

Відповідно до п.1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п.6 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715/2014 НКРЕКП для забезпечення виконання покладених на неї завдань і функцій має право приймати у межах своєї компетенції рішення, що є обов'язковими до виконання суб'єктами природних монополій.

В спірному випадку, розробка позивачем проекту додаткового правочину про зміни до Договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010 відбулася саме на виконання рішення НКРЕКП. Чинним законодавством прямо передбачено обов'язок споживача (відповідача в спірному випадку) електричної енергії укладати договори з постачальником електроенергії (позивачем).

Судом не можуть братися до уваги твердження відповідача щодо відсутності в директора філії "Івано-Франківський РЕМ" довіреності на право підписання змін до договору з огляду на таке.

Відповідно до ст.181 ГК України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

В спірному випадку, відповідач фактично направив на адресу позивача протокол розбіжностей без зауважень щодо довіреності директора філії "Івано-Франківський РЕМ".

Крім того, в судовому засіданні позивач підтвердив повноваження директора на підписання такого договору. Таким чином, заперечення відповідача визнаються судом необґрунтованими.

За таких обставин суд, дослідивши подані позивачем докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно ст. 44 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

В силу статті 49 ГПК України, судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.179, 181, ч.1 ст.187, ч.2 ст.188, ч.2 ст.275 Господарського кодексу України, ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", ст.ст. 32,43,44,49, ст. 82 -85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визнати Додатковий правочин про зміни до договору про постачання електричної енергії №240397 від 10.03.2010 укладеним в редакції ПАТ "Прикарпаттяобленерго".

Стягнути з Державного міського підприємства "Івано-Франківськтеплокомуненерго" /76009, м. Івано-Франківськ, вул. Б. Хмельницького, 59А, / на користь Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"/ 76000, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, / судовий збір в розмірі 1 378 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім гривень).

Видати наказ після набрання рішенням в законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 28.07.16

Суддя Деделюк Б.В.