донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.07.2016 справа №908/970/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1, ОСОБА_2А, ОСОБА_3
за участю представників сторін:
від позивача:ОСОБА_4 за довіреністю
від відповідача:ОСОБА_5 за довіреністю
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу № 326 «Будівельник-27», м. Запоріжжя
на рішення господарського судуЗапорізької області
від22.06.2016 року
по справі№ 908/970/16 (суддя: Дроздова С.С.)
за позовомЖитлово-будівельного кооперативу № 326 «Будівельник-27», м. Запоріжжя
до відповідача:Комунального підприємства «Водоканал», м. Запоріжжя
провизнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

Житлово-будівельний кооператив № 326 «Будівельник-27», м. Запоріжжя (далі «Позивач») звернувся до господарського суду Запорізької області з позовом до Комунального підприємства «Водоканал», м. Запоріжжя (далі «Відповідач») про визнання недійсним договору про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації № 896/1 від 25.10.2010 року .

Рішенням господарського суду Запорізької області від 22.06.2016 року у справі № 908/970/16 в задоволенні позовних вимог Житлово-будівельного кооперативу № 326 «Будівельник-27» було відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 22.06.2016 року у справі № 908/970/16 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Житлово-будівельного кооперативу № 326 «Будівельник-27» у повному обсязі.

Заявник апеляційної скарги вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального права, не в повній мірі дослідженні матеріали та докази по справі. Зокрема, позивач зазначає, що Житлово-будівельний кооператив № 326 «Будівельник-27» не відноситься до складу осіб, з якими підприємства питного водопостачання, відповідно до ч. 2, ст. 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» безпосередньо повинні укладати договори про надання відповідних послуг, на підставі чого, спірний договір не відповідає вимогам діючого законодавства.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

27.07.2016 року до канцелярії Донецького апеляційного господарського суду від Комунального підприємства «Водоканал» надійшов відзив № б/н від 25.07.2016 року на апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу № 326 «Будівельник-27».

Представник Позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.

Представник Відповідача підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу, просив рішення господарського суду Запорізької області від 22.06.2016 року у справі № 908/970/16 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до статей 4-4, 81-1 Господарського процесуального кодексу України фіксацію судового процесу було здійснено технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 4-3, 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести певними засобами доказування ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає рішення господарського суду винесеним законним, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи 25.10.2010 року між Комунальним підприємством «Водоканал» (далі - «Водоканал») та Жи тлово-будівельним кооперативом № 326 «БУДІВЕЛЬНИК-27» (далі - «Абонент») укладе но договір № 896/1 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у сис темі каналізації (далі «Договір»).

Пунктом 1.1 Договору сторони погодили, що Комунальне Підприємство «Водоканал» забезпечує абоненту подачу питної води на господарсько-питні, побутові та технічні потреби, а також приймання стічних вод.

Сторони керуються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», Правилами користування системами комунального водопостачання і водовідведення в містах і селищах України, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, Правилами приймання стічних вод підприємств у систему каналізування м. Запоріжжя, Інструкцією про встановлення та стягнення плати за скидання промислових та інших стічних вод у системи каналізації населених пунктів та іншими нормативно-правовими актами.

Розділом 2 договору сторони передбачили, що договір укладений з 25.10.2010 року по 25.10.2013 року та вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну його дії, про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Згідно з п. 3.1.1 договору водоканал забезпечує абоненту подачу питної води з напором у точці підключення вводу абонента до мереж водоканалу згідно розподілу зон обслуговування та балансової належності, а також сприймання стоків в кількості, вказаній до цього договору, з забрудненнями, не перевищуючими допустимі концентрації.

У даному випадку правовідносини сторін виникли на підставі договору, предметом якого є надання послуг з приводу подачі води та приймання стічних вод у системи каналізації.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

На підставі укладеного сторонами Договору позивач користується послугами водопостачання і є абонентом відповідача, здійснює скид стічних вод у систему каналізації міста Запоріжжя і сплачує за надані послуги відповідно до умов договору.

Звертаючись до господарського суду з даним позовом, позивач посилався на те, що фактично, за спірним договором, послуги з питного водопостачання надаються Відповідачем для забезпечення населення та інших споживачів, мешканців житлового будинку (членам кооперативу), питною водою.

Розглянувши справу, в межах наданих суду апеляційної інстанції повноважень, здійснивши правовий аналіз всіх матеріалів справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з правовою позицією суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке ж положення містить і стаття 173 Господарського кодексу України.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. ст. 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, в силу укладення договору певного виду сторони підпорядковують свої відносини як загальним положенням про зобов'язання, визначеним Господарським кодексом України або Цивільним кодексом України, так і відповідним законодавчим нормам, що регулюють такий вид господарських відносин. При цьому, визначаючи правову природу договору слід виходити не лише з назви договору, а також з його предмету.

Відповідно до ч.1 ст.215 Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою- третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Кодексу встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон повязує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Статтею 20 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» визначено істотні умови договору про надання послуг з питного водопостачання, а саме: режим надання послуг; обсяги питного водопостачання за нормативами питного водопостачання; порядок надання послуг з водовідведення; розмір та порядок оплати послуг централізованого водопостачання і водовідведення; права та обов'язки сторін договору; відповідальність сторін договору. У договорі про надання послуг з питного водопостачання повинні бути зроблені посилання на нормативні документи, на підставі яких здійснюватиметься питне водопостачання. За згодою сторін договору про надання послуг з питного водопостачання у ньому можуть бути зазначені інші умови.

Апеляційний господарський суд, оцінюючи умови договору № 896/1 про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у сис темі каналізації від 25.10.2010 року, дійшов висновку про те, що сторони такого договору, узгодили усі істотні умови та вимоги норм чинного законодавства.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що в провадженні господарського суду Запорізької області перебували справи у яких були прийняті наступні рішення:

· № 5009/1602/12 від 18.07.2012 року - стягнення основного боргу в сумі 8 208,05 грн., судовий збір 1 609,50 грн.

· № 5009/3649/12 від 16.10.2012 року - стягнення основного боргу в сумі 41 277,06 грн., судовий збір 1 593,40 грн.

· № 5009/790/12 - стягнення основного боргу в сумі 13 919,62 грн., судовий збір - 1 609,50 грн.

Дані рішення набрали законної сили та є обов'язковими для виконання.

Відповідно до п. 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними щодо вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними» господарський суд, розглядаючи спір, зобов'язаний за власною ініціативою (незалежно від наявності відповідного клопотання сторони) розглянути договір, пов'язаний з предметом спору, на предмет відповідності чинному законодавству та визнати його недійсним у разі, якщо він суперечить чинному законодавству.

Відповідно до статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони.

Згідно зі статтею 204 (Презумпція правомірності правочину) Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Водночас з матеріалів справи не вбачається та заявником не доведено оспорювання та визнання недійсним спірного Договору у встановленому порядку з підстав його невідповідності чинному законодавству.

Інші заперечення скаржника, викладених ним в апеляційній скарзі, не знайшли підтвердження під час перевірки рішення в апеляційному порядку.

З огляду на викладене вище та встановлений господарським судом Запорізької області обставини того, що договір № 896/1 від 25.10.2010 року про надання послуг з питного водопостачання та приймання стічних вод у системі каналізації не суперечить ані Цивільному кодексу України, ані іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені позивачем та відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати за звернення з апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу № 326 «Будівельник-27», м. Запоріжжя залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 22.06.2016 року у справі № 908/970/16 залишити без змін.

Головуючий суддя: В.М. Татенко

Судді: О.А. Скакун

ОСОБА_3

Надруковано примірників:

1 позивачу;

1 відповідачу;

1 до справи;

1 ГСЗО;

1 ДАГС.