ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2016 р. Справа № 911/1793/16

Господарський суд Київської області у складі судді Рябцевої О.О., розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради, Київська область. Васильківський район, смт. Глеваха

про стягнення 1682885,76 грн.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 (дов. № 14-91 від 18.04.2014 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 (дов. № 92 від 24.05.2016 р.);

Обставини справи:

публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач) звернулось до господарського суду Київської області з позовом до комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради (далі - відповідач) про стягнення 1682885,76 грн., з яких 802451,53 грн. заборгованості за договором № 1191/14-БО-17 від 03.12.2013 р. купівлі-продажу природного газу, 159238,17 грн. пені, 666765,84 грн. інфляційних втрат та 54430,22 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 1191/14-БО-17 від 03.12.2013 р. купівлі-продажу природного газу в частині своєчасної та повної оплати отриманого газу, в звязку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 802451,53 грн. У звязку з наявністю зазначеної заборгованості позивач на підставі п. 7.2. договору просить суд стягнути з відповідача 159238,17 грн. пені та на підставі ст. 625 ЦК України 666765,84 грн. інфляційних втрат та 54430,22 грн. 3% річних.

07.07.2016 р. до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява про зменшення розміру нарахованої пені, в якій останній, посилаючись на те, що по причині збитковості підприємства відповідача була відсутня можливість своєчасно розрахуватись за природний газ, а стягнення з відповідача пені призведе до негативного фінансового становища відповідача, просив суд зменшити розмір нарахованої позивачем пені.

07.07.2016 р. до господарського суду Київської області від представника позивача надійшли заперечення на відзив, в яких останній заперечував проти зменшення розміру пені.

В судових засіданнях 14.06.2016 р. та 07.07.2016 р. було оголошено перерви до 07.07.2016 р. 26.07.2016 р. відповідно.

Представник позивача у судових засіданнях 14.06.2016 р., 07.07.2016 р. та 26.07.2016 р. підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судових засіданнях 14.06.2016 р., 07.07.2016 р. та 26.07.2016 р. суму боргу визнав та просив зменшити розмір пені.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

03.12.2013 р. між публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та комунальним житлово-експлуатаційним підприємством Глевахівської селищної ради (покупець) було укладено договір № 1191/14-БО-17 купівлі-продажу природного газу (договір).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2014 р. природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі газ), на умовах цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. газ обсягом до 926,0 тис. куб. м., у тому числі по місяцях кварталів (тис. куб. м.): січень 130,015, лютий 106,975, березень 138,779, квітень 54,575, жовтень 120,656, листопад 162,0, грудень 213,00).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п. 3.4. договору не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.1. договору ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що всього до оплати за 1000 куб.м. природного газу з ПДВ 4473,82 грн.

У разі зміни НКРЕ ціни на природний газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання, вони є обовязковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію (п. 5.3. договору).

Додатковими угодами №1, №2, №3, №4, №5 та №6 до пункту 5.2 договору вносились зміни, щодо ціни газу, а саме: 3340,75 грн. (з 01 січня 2014 року), 5264,88 грн. (з 01 квітня 2014 року), 6208,18 грн. (з 01 травня 2014 року), 6222,22 грн. (з 01 червня 2014 року), 6405,82 грн. (з 01 вересня 2014 року) та 6682,44 грн. (з 01 листопада 2014 року) за 1000 куб.м. газу відповідно.

Відповідно до п. 5.5. договору загальна вартість природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

В розділі 11 договору сторони погодили, що договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору в січні-грудні 2014 р. позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 1573432,93 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2014 р. на суму 532402,29 грн., від 28.02.2014 р. на суму 406689,78 грн., від 31.03.2014 р. на суму 334135,34 грн., від 30.04.2014 р. на суму 91682,62 грн., від 31.10.2014 р. на суму 24009,00 грн., від 30.11.2014 р. на суму 64739,49 грн., та від 31.12.2014 р. на суму 119774,41 грн., підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств.

Відповідач за отриманий природний газ розрахувався лише частково на суму 770981,40 грн. та з порушенням встановленого п. 6.1. договору строку, що підтверджується довідкою позивача про операції по підприємству «Глевахівська СР КЖЕП» з 01.01.2014 р. по 30.11.2015 р., в звязку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 802451,53 грн., яку позивач просить суд стягнути з відповідача.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з приписами статтей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за договором № 1191/14-БО-17 від 03.12.2013 р. купівлі-продажу природного газу у сумі 802451,53 грн. на час прийняття рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості підтверджується матеріалами справи та визнається відповідачем, то вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 802451,53 грн. підлягає задоволенню.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 159238,17 грн. пені за прострочення оплати отриманого в січні-грудні 2014 р. природного газу, нарахованої за загальний період з 15.02.2014 р. по 14.07.2015 р. на прострочену заборгованість відповідача по актам приймання-передачі природного газу за січень-грудень 2014 р. з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Відповідно до пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 9.3 договору строк, у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що при розрахунку пені позивачем дотримано вимоги п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Проте, оскільки наданий позивачем розрахунок пені є арифметично невірним, так як позивачем допущено арифметичну помилку при нарахуванні пені на заборгованість за зобовязаннями січня 2014 р., суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача 159238,17 грн. пені підлягає частковому задоволенню у сумі 157167,41 грн., яка нарахована за загальний період з 15.02.2014 р. по 14.07.2015 р. на прострочену заборгованість за кожним актом окремо, з урахуванням часткових оплат, здійснених відповідачем у вказаному періоді.

Як вже зазначалось, до господарського суду Київської області від представника відповідача надійшла заява про зменшення розміру нарахованої пені.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до абзаців 1 та 4 п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» №18 від 26 грудня 2011 року вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Наведені відповідачем підстави для зменшення пені, зокрема, те, що відповідач є збитковим підприємством, не є тим винятковим випадком, який є підставою для зменшення пені.

Також, судом взято до уваги, що на час прийняття рішення заборгованість за газ, отриманий відповідачем в 2014 році, останнім не сплачена.

В разі зменшення розміру пені будуть порушені матеріальні інтереси позивача, що може призвести до негативних наслідків для нього, оскільки позивач є підприємством державного сектору економіки, та є обєктом, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Позивачем також заявлено вимоги про стягнення з відповідача 666765,84 грн. інфляційних втрат та 54430,22 грн. 3% річних, нарахованих на прострочену заборгованість відповідача по актам приймання-передачі природного газу за січень-грудень 2014 р. з урахуванням здійснених відповідачем проплат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 666765,84 грн. інфляційних втрат, що нараховані за загальний період березень 2014 р. квітень 2016 р. на прострочену заборгованість відповідача по актам приймання-передачі природного газу за січень-грудень 2014 р.

Однак, наданий розрахунок інфляційних втрат є невірним, з огляду на наступне.

Відповідно до абзаців 2, 3 п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, який додано позивачем до позовної заяви, судом встановлено, що позивачем не вірно нараховано інфляційні втрати на заборгованість за зобовязаннями січня 2014 року та лютого 2014 року, а саме позивачем не вірно визначено суму заборгованості, яка існувала на останній день місяця, до якої застосовано індекс інфляції за визначений позивачем період прострочення.

За зобовязаннями січня 2014 року (з урахуванням часткових оплат здійснених відповідачем в період з 05.03.2014 р. по 30.07.2014 р.) позивач здійснює нарахування інфляційних втрат наступним чином: на борг у сумі 532402,29 грн. застосовуючи індекс інфляції за березень 2014 року (в той час, коли заборгованість на кінець березня 2014 року становила 232402,29 грн.); на борг у сумі 232402,29 грн. застосовуючи індекс інфляції за квітень-травень 2014 року (в той час, коли заборгованість на кінець травня 2014 року становила 182402,29 грн.); на борг у сумі 182402,29 грн. застосовуючи індекс інфляції за червень-липень 2014 року (в той час, коли в період з червня 2014 року по липень 2014 року заборгованість відповідача постійно зменшувалась, а остаточний розрахунок за зобовязаннями січня 2014 року було здійснено 30.07.2014 р.).

За зобовязаннями лютого 2014 року (з урахуванням часткових оплат здійснених відповідачем в період з 30.07.2014 р. по 17.02.2015 р.) позивач здійснює нарахування інфляційних втрат наступним чином: на борг у сумі 406689,78 грн. застосовуючи індекс інфляції за квітень-липень 2014 року (в той час, коли заборгованість на кінець липня 2014 року становила 404092,07 грн.); на борг у сумі 404092,07 грн. застосовуючи індекс інфляції за серпень-листопад 2014 року (в той час, коли заборгованість на кінець листопада 2014 року становила 306354,06 грн.); на борг у сумі 306354,06 грн. застосовуючи індекс інфляції за грудень 2014 року (в той час, коли заборгованість на кінець грудня 2014 року становила 192193,51 грн.); на борг у сумі 192193,51 грн. застосовуючи індекс інфляції за січень-лютий 2015 року (в той час, коли заборгованість на кінець лютого 2015 року становила 168110,67 грн.).

За іншими заявленими позивачем періодами нарахування інфляційних втрат, відповідно до застосованих позивачем показників індексу інфляції, сума боргу визначена вірно.

Враховуючи вищевикладене, а також заявлені позивачем періоди нарахування інфляційних втрат (місяці, індекси інфляції яких позивачем застосовано до заборгованості, що існувала на останній день місяця), суд здійснив розрахунок інфляційних втрат, згідно якого сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 593178,09 грн. за загальний період з березня 2014 року по квітень 2016 року на прострочену заборгованість, з урахуванням часткових оплат здійснених відповідачем у вказаному періоді.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 54430,22 грн. 3% річних, нарахованих за загальний період з 15.02.2014 р. по 11.05.2016 р. на прострочену заборгованість відповідача по актам приймання-передачі природного газу за січень-грудень 2014 р. з урахуванням здійснених відповідачем часткових проплат.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за загальний період з 15.02.2014 р. по 11.05.2016 р., судом встановлено, що останній є арифметично вірним, отже позовна вимога про стягнення 3% річних у сумі 54430,22 грн. підлягає задоволенню.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 49 ГПК України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

Стягнути з комунального житлово-експлуатаційного підприємства Глевахівської селищної ради (08630, Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вул. Вокзальна, 18-а, код 33018727) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 802451,53 грн. (вісімсот дві тисячі чотириста пятдесят одна грн. 53 коп.) заборгованості, 157167,41 грн. (сто пятдесят сім тисяч сто шістдесят сім грн. 41 коп.) пені, 54430,22 грн. (пятдесят чотири тисячі чотириста тридцять грн. 22 коп.) 3% річних, 593178,09 (пятсот девяносто три тисячі сто сімдесят вісім грн. 09 коп.) інфляційних втрат та 24108,41 грн. (двадцять чотири тисячі сто вісім грн. 41 коп.) судового збору.

2. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Суддя О.О. Рябцева

Рішення підписано 27.07.2016 р.