ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" серпня 2016 р.Справа № 922/1827/16

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Светлічного Ю.В.
при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до 1)Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова, 2) Військової частини НОМЕР_1 , м. Харків
про стягнення 31029,97грн.
за участю представників сторін:
позивача - Білої І.М. довіреність №01-16юр/3221 від 25.04.2016р.;

1-го відповідача - не з`явився;

2-го відповідача - не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідачів: 1)Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова; 2) Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить стягнути з 1-го відповідача: грошові кошти у розмірі 30480,25 грн., пеню у розмірі 25346,51 грн., 3% річних у розмірі 1767,05 грн. - за період лютий - квітень 2016 р., інфляційні у розмірі 3366,69 грн. - за період квітень 2016 р.; з 2-го відповідача позивач просить стягнути суму заборгованості за перевищення споживання договірних величин електричної потужності за період липень 2015року в розмірі 549,72 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачами своїх зобов`язань згідно договору №14059 від 31.03.2009р., який укладений між позивачем та 1-им відповідачем, а також додаткової угоди до нього від 05.01.2015р., який було укладено між позивачем та відповідачами. Крім того, позивач просить покласти на відповідачів судові витрати.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник 1-го відповідача у судове засідання не з`явився, свого повноважного представника не направив, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Представник 2-го відповідача у судове засідання не з`явився, свого повноважного представника не направив, відзив на позовну заяву до суду не надав.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв`язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що перший та другий відповідачі були повідомлені належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено наступне.

12.04.2006р. між АК "Харківобленерго" (позивач) та військовою частиною НОМЕР_1 (2-ий відповідач) укладений договір про постачання електричної енергії №14059 (далі по тексту - договір). Відповідно до п. 9.4 договір пролонгований на 2016рік.

05.01.2015р. між АК "Харківобленерго" (постачальник), Військовою частиною А - 1215 (споживач та 2-ий відповідач) та Квартирно-експлуатаційним відділом м. Харкова (платник та 1-ий відповідач) укладена додаткова угода до договору, за якою сторони змінили в п. 4.1, 4.2, 4.4, 4.5, пп.6, 8, 10 додатка 2 до договору "Порядок розрахунків" слова "споживач" на "платник", тобто платником за договором є Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова (відповідач).

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997р. №575/97-ВР та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі по тексту - правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Зокрема, укладення договору означає, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди з усіх його умов.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до п. 1 додатка 2 "порядок розрахунків" споживачу встановлено розрахунковий період з 1 числа місяця до такого ж числа наступного місяця.

Оплата обсягу спожитої електричної енергії відповідно до пункту 1 статті 275 ГК України та пункту 10.2 Правил є обов`язком відповідача, як платника згідно з умовами додаткової угоди від 05.01.2015р.

Відповідно до пункту 7 статті 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору, пункту 2.2.2 якого передбачено, що постачальник електричної енергії зобов`язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 договору, з урахуванням розділів, 6, 7 договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини постачання електричної енергії і потужності споживачу та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Відповідно до п. 1 додатка 2 "Порядок розрахунків", споживачу встановлено розрахунковий період з 1 числа місяця до 1 числа наступного місяця.

Позивач як постачальник виконав свої зобов`язання по договору по поставці електричної енергії, але відповідачами умови договору щодо сплати спожитої електричної енергії у період з лютого по квітень 2016 року у встановлені договором строки (протягом 10 операційних днів з моменту отримання споживачем рахунку та акта звіряння взаєморозрахунків) виконані із запізненням, у зв`язку із чим позивачем було нараховано та заявлено до стягнення з 1-го відповідача, як платника за додатковою угодою від 05.01.2015р.: пеню за період з лютого по квітень 2016 року у розмірі 25346,51 грн., 3% річних за період лютий - квітень 2016 року у розмірі 1767,05 грн., інфляційні за період квітень 2016 року.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до п. 4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених підпункту 2.2.5 цього договору, з порушенням термінів, визначених додатком 2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, 3% річних та індексу інфляції. Сума пені нараховується споживачу з першого дня прострочення платежу, який повинен бути здійснений споживачем в термін, встановлений додатком 2 "Порядок розрахунків", до дня ліквідації заборгованості включно та зазначається в рахунку окремим рядком.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування пені, 3% річних та інфляційних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, та підлягає задоволенню, відповідно до цього суд вважає за необхідне позовні вимоги щодо 1-го відповідача задовольнити та стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова пеню у розмірі 25346,51 грн., 3% річних у розмірі 1767,05 грн. - за період лютий - квітень 2016 р., інфляційні у розмірі 3366,69 грн. - за період квітень 2016 р.

Також, позивач просить стягнути з 2-го відповідача суму заборгованості за перевищення споживання договірних величин споживачем - 1им відповідачем за липень 2015р. у розмірі 549,72 грн.

Ст. 26 Закону України "Про електроенергетику", передбачено відповідальність споживачів за перевищення договірної величини потужності електричної енергії у вигляді сплати на користь енергопостачальної організації двократної вартості різниці між фактично спожитою величиною і договірною величиною.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про внесення змін до Порядку постачання електричної енергії споживачам" від 16.06.2005р. №473 (далі по тексту порядок), встановлено порядок визначення граничних величин споживання електричної енергії та потужності для споживачів, а саме: п. 7 передбачає - енергопостачальні організації до початку наступного року в обумовлені договорами про постачання електричної енергії терміни узгоджують з усіма споживачами, крім населення, обсяги очікуваного споживання електричної енергії на наступний рік за місяцями (кварталами).

Відповідно до абзацу 6 п. 4.2 правил та п. 5.1 договору між сторонами визначені договірні величини споживання електричної енергії та потужності узгоджуються додатком № 1 до договору.

Відповідно до додатка 1 встановлено на липень 2015 на годину ранкового максимуму навантаження електричну потужність у розмірі 111,7 кВт.

Абзацом 3 п.11 Порядку, п.4.4 Правил передбачено, що споживач має право протягом поточного розрахункового періоду звернутися до постачальника електричної енергії за коригуванням договірної величини потужності. Протягом розрахункового періоду 1-им відповідачем, як споживачем електричної енергії за договором не проводилось коригування договірної величини потужності.

Актом з контролю електричної потужності №14/14059/1/0069/15 від 13.07.2015 р. зафіксовано споживачу фактичне навантаження 132 кВт., тобто 1-ий відповідач перевищив договірні величини споживання електричної потужності на 20,30 кВт.

Відповідно до вимог п. 6.14 Правил позивачем складено акт про споживання електричної потужності понад граничну (договірну) величину від 10.08.2015р. за № 5694 про перевищення договірної величини споживання електричної потужності за підсумками розрахункового періоду за липень 2015, яким до відома Відповідача доведено про перевищення ним договірних величин доживання електричної потужності на 20,30 кВт, вартість якої складає 549,72 грн., дане перевищення залишилось відповідачами не сплаченим.

Враховуючи вищенаведене та те, що 2-им відповідачем, як споживачем електричної енергії за договором №14059 від 31.03.2009 р. було перевищено споживання договірної величини потужності на 20,30 кВт у липні 2015 року, на суму 549,72 грн., 2-ий відповідач не надав суду доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 549,72 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована 2-им відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати у даній справі у розмірі 1378,00 грн. покладаються на відповідачів пропорційно задоволеним позовним вимогам щодо кожного з відповідачів, а саме з 1-го відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1353,59 грн., а з 2-го відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 24,41 грн.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харкова (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61, п/р 0219, п/р 5404 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011, код 07923280) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/р НОМЕР_2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль" м. Київ, МФО 380805, ) грошові кошти у розмірі 30480,25 грн., які складаються з: пені у розмірі 25346,51 грн., 3% річних у розмірі 1767,05 грн. - за період лютий - квітень 2016 р., інфляційні у розмірі 3366,69 грн. - за період квітень 2016 р. та судовий збір у розмірі 1353,59 грн.

3. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (61064, м. Харків, Григоровське шосе, 54 (стара назва Комсомольське шосе), п/р 0171 ГУДКСУ в Харківській області, МФО 851011, код 07799207) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, п/р НОМЕР_3 в філії ХОУ ВАТ ДОБУ, МФО 351823, ) суму заборгованості за перевищення споживання договірних величин електричної потужності за період липень 2015 у розмірі 549,71 грн. та судовий збір у розмірі 24,41 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 04.08.2016 р.

Суддя Ю.В. Светлічний