КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" липня 2016 р. Справа№ 910/32908/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Тарасенко К.В.

Федорчука Р.В.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 12.07.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року

по справі № 910/32908/15 (суддя - Домнічева І.О.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«АХА Страхування»

до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна

страхова компанія»

про стягнення 24 308,30 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 10.03.2016 у справі № 910/32908/15 у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» відмовлено повністю.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулось з апеляційного скаргою до Київського апеляційного господарського суду, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/32908/15 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги скаржник, посилається на неповне з'ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для вирішення справи та порушення останнім норм матеріального та процесуального права. Крім того, скаржник просив відновити строк на подання апеляційної скарги.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 відновлено скаржнику строк на подання апеляційної скарги, скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» вважає подану позивачем апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року законним і обґрунтованим та просить суд апеляційної інстанції залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, ухвалою від 14.06.2016 року витребувано у скаржника оригінал договору добровільного страхування від 02.12.2014 № 55644а4аа, укладеного між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 для огляду у судовому засіданні.

У судовому засіданні 14.06.2016 року представник ПрАТ «СК «АХА Страхування» надав суду свої пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів, зазначених у ній та просив суд апеляційної інстанції скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

При цьому, представник скаржника надав на вимогу суду оригінал договору добровільного страхування від 02.12.2014 № 55644а4аа, який колегією суду оглянутий та повернутий скаржнику. Копія договору долучена до матеріалів справи. Представник скаржника просив суд апеляційної інстанції прийняти вказаний договір як належний доказ по даній справі.

Представник ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» у судових засіданнях 14.06.2016 року та 12.07.2016 року також надав суду свої пояснення по справі, в яких заперечив щодо задоволення апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у відзиві на скаргу. Представник відповідача вважає апеляційну скаргу необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Представник просив апеляційний господарський суд залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 10.03.2016 року, а апеляційну скаргу без задоволення. Крім того, представник відповідача заперечив щодо залучення до справи додаткового доказу - договору добровільного страхування від 02.12.2014 № 55644а4аа, оскільки, на думку відповідача, такий документ не може бути прийнятий судом, так як скаржник не обґрунтував суду неможливість надання такого доказу до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. При цьому, як зазначив представник, місцевий господарський суд витребовував у позивача вказаний оригінал договору, проте, останнім вимоги суду не були виконані і суд прийняв рішення на підставі тих доказів, що містяться в матеріалах справи.

До того ж представник відповідача зазначив, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2015 року особа, винна у скоєнні ДТП керувала автомобілем «Хонда» державний номер НОМЕР_1. Разом з тим, за відомостями централізованої бази даних МТСБУ, транспортний засіб «Хонда» державний номер НОМЕР_1 станом на момент ДТП не було забезпечено у жодній страховій компанії. На підтвердження зазначеного, відповідачем було додано роздруківку з централізованої бази даних МТСБУ.

Згідно статті 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

У відповідності до п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 травня 2011 року № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 101 ГПК апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обгрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Так, заслухавши пояснення сторін щодо наданого скаржником оригіналу договору добровільного страхування від 02.12.2014 № 55644а4аа, судова колегія апеляційного господарського суду не може прийняти вказаний документ, як належний доказ по справі виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом до суду першої інстанції ПрАТ «СК «АХА Страхування» надало суду копію вказаного договору, який не підписаний з боку страхувальника. На вимогу суду першої інстанції оригінал договору позивач не надав, причини не виконання вимог суду не повідомив. Місцевий господарський суд при прийнятті рішення по справі виходив з тих доказів, що містяться в матеріалах справи.

Надаючи даний договір до суду апеляційної інстанції, який вже містить підпис у графі страхувальника, представник скаржника не обґрунтував неможливість його надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, як то передбачено ст. 101 ГПК України. Доводи представника про те, що він не зміг надати суду вказаний договір, оскільки, він був відсутній в судовому засіданні при розгляді даної справи у суді першої інстанції, судова колегія вважає необґрунтованими, оскільки, дана справа неодноразово розглядалась та відкладалась господарським судом міста Києва. Неможливість з'явитися у судове засідання не позбавляє права скаржника подати до суду вказані докази безпосередньо через канцелярію суду чи по пошті. Скаржник ототожнює вчинення дії, як то подання доказів до суду та явка у судове засідання. На переконання колегії суддів, вказані дії є різними речами та не є пов'язаними, оскільки, у відповідності до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а присутність у судовому засіданні представника чи то позивача, чи то відповідача є особистим правом сторони. Інших доводів та причин неподання договору добровільного страхування від 02.12.2014 № 55644а4аа представник позивача суду не навів. За таких обставин, як зазначалося вище, наданий скаржником договір добровільного страхування від 02.12.2014 № 55644а4аа не приймається судом як належний доказ по справі. При цьому, копія залучається до матеріалів справи.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явились в судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що 02.12.2014 р. між ним та ОСОБА_2 було укладено договір добровільного страхування № 55644а4аа відповідно до умов якого позивач застрахував майнові інтереси потерпілого пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу автомобіля «Ніссан», державний номер НОМЕР_2.

Позивач вказує, що 01.04.2015 року у місті Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля «Хонда», державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 14.04.2015 р. ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні правопорушення за статтею 124 КУпАП.

Внаслідок вищезазначеної ДТП застрахований автомобіль «Ніссан», державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження. Платіжним дорученням № 167 569 від 07.04.2015 р. позивач сплатив страхове відшкодування у розмірі 24 808,30 грн.

Таким чином, позивач керуючись статтями 993, 1187 Цивільного кодексу України, статтею 27 Закону України «Про страхування», статтями 22, 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до суду з позовом до відповідача.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/32908/15 у задоволенні позову ПрАТ «СК «АХА Страхування» до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не було доведено укладення договору добровільного страхування від 02.12.2014 р. № 55644а4аа між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 оскільки, копія договору, що була додана до позовної заяви не підписана зі сторони страхувальника.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши наявні в справі матеріали обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Договір страхування повинен містити, зокрема, підписи сторін.

Так, як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, з наданої до позовної заяви копії договору вбачається, що договір підписаний лише з боку позивача. При цьому, останній аркуш договору на якому містяться реквізити та повинні міститися підписи, не завірений належним чином.

Також, звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою з додатками до неї, яка прошита та пронумерована, скаржник надав не весь договір. Останній аркуш договору на якому повинні містяться реквізити та підписи сторін договору, скаржник не додав.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції розгляд справи неодноразово відкладався та місцевим господарським судом витребовувався у позивача для огляду оригінал договору добровільного страхування від 02.12.2014 р. № 55644а4аа, та належним чином засвідчену копію для долучення до матеріалів справи. Проте, вимога ухвали суду залишена позивачем без виконання.

Як зазначалося вище, під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції для повного, всебічного та об'єктивного розгляду справи, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.06.2016 року витребувано у скаржника оригінал договору добровільного страхування від 02.12.2014 № 55644а4аа, укладеного між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 для огляду у судовому засіданні.

Колегією суддів було оглянуто оригінал вказаного договору копію якого залучено до матеріалів справи. Разом з тим, як вказано вище, колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає наданий позивачам договір як належний доказ по справі та відноситься до нього критично на підставі зазначених вище обставин. При цьому, представник скаржника не обґрунтував неможливість його надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, як то передбачено ст. 101 ГПК України.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За змістом статті 36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що місцевий господарський суд вірно розглянув дану справу на підставі тих доказів, що містяться в матеріалах справи та відмовив у задоволенні позову з підстав, що позивачем не було доведено укладення договору добровільного страхування від 02.12.2014 № 55644а4аа між ПрАТ «СК «АХА Страхування» та ОСОБА_2 Надаючи до суду апеляційної інстанції договір добровільного страхування від 02.12.2014 № 55644а4аа, який візуально містить підписи, позивач не обґрунтував неможливість надати вказаний договір до суду першої інстанції.

Крім того, судова колегія апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити, що відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2015 року особа, винна у скоєнні ДТП (ОСОБА_3) керувала автомобілем «Хонда» державний номер НОМЕР_1. Разом з тим, відомості щодо страхування саме транспортного засобу «Хонда» державний номер НОМЕР_1 у централізованій базі даних МТСБУ - відсутня. Зазначене підтверджується роздруківкою з централізованої бази даних МТСБУ. При цьому, роздруківка, що додана позивачем щодо визначення статусу поліса АІ 3667936 містить відмітку що за даним полісом застрахований транспортний засіб з державним номером НОМЕР_3, а не НОМЕР_1 як встановлено постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.04.2015 року.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції, позивачем не було подано належних та переконливих доказів в обґрунтування заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 49, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АХА Страхування» на рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/32908/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 10.03.2016 року у справі № 910/32908/15 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/32908/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена впродовж двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді К.В. Тарасенко

Р.В. Федорчук