ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016р. Справа № 914/1692/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 відділу м.Львова, м.Львів

про стягнення 510 952,36 грн.

За участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_2Є представник;

від відповідача ОСОБА_3 представник.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» до відповідача ОСОБА_1 відділу м.Львова про стягнення 510 952,36 грн., з яких 448 250,75 грн. основний борг, 41 416,72 грн. пеня, 3 054,33 грн. 3% річних та 18 230,56 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 21.06.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 12.07.2016р. В судовому засіданні 12.07.2016р. оголошено перерву до 19.07.2016р.

Представник позивача подав клопотання (вх.№3673/16 від 19.07.2016р.) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» просить стягнути з ОСОБА_1 відділу м.Львова 469 535,64 грн., з яких 448 250,75 грн. основний борг, 3 054,33 грн. 3% річних, 18 230,56 грн. інфляційні втрати та 1,00 грн. пеня. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги з врахуванням клопотання про зменшення розміру позовних вимог підтримав повністю.

Представник відповідача подав заяву (вх.№29808/16 від 14.07.2016р.) про долучення до матеріалів справи документів перелічених у вказаному клопотанні. Представник відповідача проти позову у встановленому законом порядку не заперечив, відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Даний спір розглядається судом з врахуванням заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» просить стягнути з ОСОБА_1 відділу м.Львова 469 535,64 грн., з яких 448 250,75 грн. основний борг, 3 054,33 грн. 3% річних, 18 230,56 грн. інфляційні втрати та 1,00 грн. пеня.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд,-

встановив:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» було поставлено ОСОБА_1 відділу м.Львова природній газ відповідно до наступних актів прийому-передачі природного газу: №ЗЛВ00006826 від 31.01.2016р. на суму 237 046,04 грн., №ЗЛВ000015984 від 29.02.2016р. на суму 163 903,36 грн. та №ЗЛВ00024616 від 31.03.2016р. на суму 147 301,36 грн.

Отже позивачем було поставлено відповідачу природній газ на загальну суму 548 250,76 грн. Однак відповідач неналежно виконував своє зобовязання щодо оплати поставленого йому природного газу, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 448 250,75 грн.

Керуючись ст.625 ЦК України позивачем нараховано відповідачу 3 054,33 грн. 3% річних та 18 230,56 грн. інфляційних втрат.

Крім того позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 1,00 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача становить 469 535,64 грн., з яких 448 250,75 грн. основний борг, 3 054,33 грн. 3% річних, 18 230,56 грн. інфляційні втрати та 1,00 грн. пеня.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представників позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

За умовами ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ст. 642 ч. 2 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 644 ЦК України якщо пропозицію укласти договір зроблено усно і в ній не вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, якій було зроблено пропозицію, негайно заявила про її прийняття.

Згідно із ч.1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем було поставлено відповідачу природній газ н загальну суму 548 250,76 грн., що підтверджується наступними актами прийому-передачі природного газу №ЗЛВ00006826 від 31.01.2016р. на суму 237 046,04 грн., №ЗЛВ00015984 від 29.02.2016р. на суму 163 903,36 грн. та №ЗЛВ00024616 від 31.03.2016р. на суму 147 301,36 грн.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач стверджує, що заборгованість відповідача становить 448 250,75 грн. Докази сплати відповідачем вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні, відзив на позов відповідач не подав.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 448 250,75 грн. основного боргу є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч.1 ст.547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобовязання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. № 543/96-ВР платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

На підставі вищенаведених норм, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що між сторонами було письмово укладено договір, який би встановлював розмір пені за прострочення виконання зобов'язання, суд дійшов висновку, що сторонами не досягнуто згоди щодо її застосування у випадку несвоєчасного виконання грошового зобов'язання. Отже, в частині позовних вимог про стягнення пені в розмірі 1,00 грн. слід відмовити.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 3 054,33 грн. 3% річних та 18 230,56 грн. інфляційних втрат є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №208 від 09.06.2016р. на суму 7 664,29 грн. Враховуючи те, що ціною позову відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог є 469 535,64 грн., то позивачу слід було сплатити 7 043,03 грн. судового збору.

Беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню частково, керуючись нормами ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 7 043,03 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 34, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 відділу м.Львова (79007, м.Львів. вул.Батуринська, буд. 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м.Львів, вул.Золота, буд. 42, ) 448 250,75 грн. основного боргу, 3 054,33 грн. 3% річних, 18 230,56 грн. інфляційних втрат та 7 043,03 грн. судового збору.

3. В задоволенні позовної вимоги про стягнення 1,00 грн. пені відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

5. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 25.08.2016р.

Суддя Петрашко М.М.