КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Справа№ 910/5865/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Суліма В.В.

суддів: Гаврилюка О.М.

ОСОБА_1

за участю представників сторін

від позивача: ОСОБА_2 представник за дов. №74-02 від 17.02.2016 року;

від відповідача: не зявився;

від ДВС: ОСОБА_3 представник за дов. б/н від 18.05.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року

у справі № 910/5865/14 (суддя: Цюкало Ю.В.)

за скаргою Приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій на дії Відділу примусового виконання рішень відділу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/5865/14

за позовом Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій"

до Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

про розірвання договору, стягнення грошових коштів та усунення перешкод у користуванні майном;

за зустрічним позовом Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України

до Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій"

про визнання права оренди нежилого приміщення

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року у справі №910/5865/14 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ДП Інформаційний центр Міністерства юстиції України на користь ПрАТ Інститут розвитку передових технологій грошові кошти: 3 184 129,74 грн. основного боргу, 75 004,44 грн 3% річних, 751 342,68 грн втрат від інфляції, 1 000,00 грн пені, 31 281,26 грн судових витрат. В іншій частині первісного позову відмовлено. Повернуто ПрАТ Інститут розвитку передових технологій з Державного бюджету України 2 000,00 грн судового збору, що сплачено у більшому розмірі, ніж передбачено законом. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року у справі №910/5865/14 скасовано частково в частині відмови у стягненні 17 002,32 грн пені, 18 381,69 грн 3% річних, 131 813,10 грн інфляційних втрат та 2 470 796,36 грн неустойки та прийнято в цій частині нове рішення, викладено п. 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року у справі №910/5865/14 в наступний редакції: Стягнути з державного підприємства Інформаційний центр Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Артема,73, код 25287988) на користь приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій (04050, м. Київ, вул. Мельникова, 81-А, код 31059007) грошові кошти в розмірі: 3 184 129,74 грн основного боргу, 18 002,32 грн пені, 2 470 796,36 грн неустойки, 93 386,13 грн 3% річних та 883 155,78 грн втрат від інфляції. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 25.05.2015 року у справі №910/5865/14 залишено без змін.

20.11.2015 року на виконання рішення суду видано відповідний наказ.

В січні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій надійшла скарга на дії Відділу примусового виконання рішень відділу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/5865/14, в якій заявник просить визнати незаконною постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 49628703 від 27.11.2015 року; зобовязати державного виконавця відновити виконавче провадження № 49628703.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року у справі № 910/5865/14 скаргу Приватного акціонерного товариства "Інститут розвитку передових технологій" на дії Відділу примусового виконання рішень відділу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві у справі № 910/5865/14 відхилено.

Не погодившись з прийнятою ухвалою, Приватне акціонерне товариство Інститут розвитку передових технологій звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу у даній справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва неповно зясував обставини справи, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Так, скаржник зазначив, що суд першої інстанції приймаючи оскаржувану ухвалу неправомірно не врахував положення Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, зокрема, щодо дотримання принципу відповідальності держави за виконання рішень, винесених проти її органів, установ чи підприємств.

Крім того, скаржник вказав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надсилання виконавчого документа ліквідаційній комісії.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 11.07.2016 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій прийнято до провадження.

Відповідно до протоколу про автоматичні зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 року, у звязку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці, визначено новий склад суду, головуючий суддя: Сулім В.В., судді: Гаврилюк О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.07.2016 року прийнято до провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій у новому складі колегії суддів: головуючий суддя Сулім В.В., судді Гаврилюк О.М.

У судовому засіданні 19.07.2016 року представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, ухвалу місцевого господарського суду скасувати, скаргу Приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій від 20.01.2016 року на дії ДВС задовольнити.

У судовому засіданні 19.07.2016 року представник ДВС заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року по справі №910/5865/14 залишити без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Представник відповідача у судове засідання 19.07.2016 року не зявився. Про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином, зокрема, надсиланням ухвали від 11.07.2016 року на відповідну адресу.

Пункт 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 встановлює, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

Згідно з п. 3.9.2. Постанови Пленуму, у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи те, що явка представників сторін судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обов'язком сторони, зважаючи на обмежений ч. 2 ст. 102 ГПК України строк для перегляду ухвали місцевого господарського суду, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про необхідність здійснення перевірки ухвали Господарського суду міста Києва в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

Розглянувши апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, Київський апеляційний господарський суд вважає, що ухвала Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій - без задоволення, з наступних підстав.

Згідно ст. 99 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами наданими суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу, також апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення господарського суду у повному обсязі.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб (ч. 1 ст. 6 Закону України Про виконавче провадження).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 14.12.2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49628703 про примусове виконання наказу Господарського суду міста Києві від 20.11.2015 року у справі № 910/5865/14.

Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження від 16.12.2015 року закінчено виконавче провадження № 49628703, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 258/7 від 11.09.2015 року, вказано про припинення діяльності Державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України, , місцезнаходження: 04053, м. Київ, Шевченківський район, вул. Артема, б. 73 шляхом ліквідації. Головою ліквідаційної комісії призначено ОСОБА_4 - заступника генерального директора Держінформ'юст з правових питань. У зазначеному наказі вказано, що ліквідаційна комісія здійснює управління справами Держінформ'юст на період до завершення його ліквідації, у тому числі представляє підприємство у відносинах з третіми особами та виступає в суді від імені підприємства.

16.12.2015 року голові ліквідаційної комісії відповідача ОСОБА_4 направлено постанову про закінчення виконавчого провадження (отримано 22.12.2015 року), про що свідчить реєстр відправлення рекомендованої кореспонденції (т.8 а.с. 018-20).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надсилання виконавчого документа ліквідаційній комісії.

Згідно з п. 3 ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження підлягає закінченню у разі смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.

Частинами 2, 3 ст. 67 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку. У разі надходження виконавчого документа до ліквідаційної комісії (ліквідатора) арешт з майна боржника знімається за постановою державного виконавця, затвердженою начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. У разі якщо виконавчий документ надіслано ліквідаційній комісії (ліквідатору), виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом України.

Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції у разі проведення ліквідації юридичної особи, яка є стороною виконавчого провадження, за рішенням уповноваженого органу товариства, наказ суду направляється саме до ліквідаційної комісії або ліквідатора.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами, а також за рішенням суду про ліквідацію юридичної особи через допущені при її створенні порушення, які неможливо усунути, чи в інших випадках, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 59 Господарського кодексу України встановлено, що припинення діяльності суб'єкта господарювання здійснюється шляхом його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації - за рішенням власника (власників) чи уповноважених ним органів, за рішенням інших осіб - засновників суб'єкта господарювання чи їх правонаступників, а у випадках, передбачених законами, - за рішенням суду.

Згідно зі Спеціальним витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 08.06.2016 року, Державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України (04053, м. Київ, вул. Артема, буд. 73, ідентифікаційний код 25287988) перебуває в стані припинення підприємницької діяльності за рішенням засновників. Головою ліквідаційної комісії відповідача є ОСОБА_5

Порядок здійснення розрахунків з кредиторами, вимоги яких, у тому числі, підтверджені рішенням суду, у разі ліквідації суб'єкта господарювання за рішенням власника (власників) встановлюється ст.ст. 111, 112 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 9 ст. 111 Цивільного кодексу України виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу України. У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

Частиною 1 ст. 112 Цивільного кодексу України передбачено наступну черговість задоволення вимог кредиторів у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи:

1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;

2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;

3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов'язкових платежів);

4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги. Вимоги однієї черги задовольняються пропорційно сумі вимог, що належать кожному кредитору цієї черги.

Отже, відповідними правовими нормами передбачено порядок задоволення вимог кредиторів у випадку, коли юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або уповноваженого органу, який є відмінним від порядку, передбаченого Законом України "Про виконавче провадження".

При цьому, Київський апеляційний господарський суд відзначає, що уповноваженою особою на здійснення відповідних дій є ліквідаційна комісія або ліквідатор.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ліквідації боржника - юридичної особи виконавчий документ надсилається ліквідаційній комісії (ліквідатору) саме для вирішення питання про подальший порядок виконання рішення у встановленому законом порядку, а у разі закінчення ліквідації та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи виконання рішення суду вже буде неможливим.

Так, у разі наявності підстав, передбачених ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження" для закінчення виконавчого провадження, за змістом цієї статті таке виконавче провадження підлягає закінченню в порядку, встановленому цим Законом України, тобто ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження".

У даному випадку підстава для закінчення виконавчого провадження передбачена спеціальною нормою, яка міститься в ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження", та при застосуванні якої загальні норми ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" не порушуються (аналогічна позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 03.06.2013 року по справі № 5023/1509/12).

При цьому, Київський апеляційний господарський суд не приймає як належне твердження скаржника, що суд першої інстанції неправомірно не застосував при винесенні оскаржуваної ухвали практику Європейського суду з прав людини, зокрема, щодо дотримання принципу відповідальності держави за виконання рішень, винесених проти її органів, установ чи підприємств, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що юрисдикція Європейського суду з прав людини поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї.

Приписами ст. 147 Конституції України передбачено, що Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

Разом з тим, до компетенції господарських судів, відповідно до Конституції України та норм діючого законодавства України, не входить загальне тлумачення законів, а лише вирішення питання щодо застосування норм права.

Так, враховуючи наявність норм чинної ст. 67 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів не вбачає неправомірних дій державного виконавця, зокрема із посиланням на практику Європейського суду яка визнає обовязок забезпечувати відповідне регулювання зокрема рішень суду.

Відповідно до ст. 121-2 Господарського процесуального кодексу України скарги на дії чи бездіяльність органів Державної виконавчої служби щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів можуть бути подані стягувачем, боржником або прокурором протягом десяти днів з дня вчинення оскаржуваної дії, або з дня, коли зазначеним особам стало про неї відомо, або з дня, коли дія мала бути вчинена. Скарги на дії органів Державної виконавчої служби розглядаються господарським судом, про час і місце якого повідомляються ухвалою стягувач, боржник чи прокурор та орган виконання судових рішень. Неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги. За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п. 9.13 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 р. Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про правомірність дій державного виконавця щодо винесення постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про закінчення виконавчого провадження № 49628703 від 16.12.2015 року, оскільки виконання рішень про задоволення вимог кредиторів юридичної особи, що перебуває в стані ліквідації, здійснюється не державним виконавцем, а ліквідаційною комісією (ліквідатором) в ході ліквідаційної процедури (аналогічна правова позиція викладено в постанові Верховного Суду України від 01.12.2015 року у справі № 818/8714/13-а).

З огляду на викладене, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні скарги заявника.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевим господарським судом повно і всебічно зясовані всі обставини справи та надано їм належну правову оцінку.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийнята господарським судом ухвала відповідає ст. ст. 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для скасування чи зміни ухвали, в тому числі, з мотивів, наведених в апеляційній скарзі не вбачається.

За таких обставин, ухвала Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року у справі №910/5865/14 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій - задоволенню не підлягає.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101, 103 -105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Інститут розвитку передових технологій залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.06.2016 року у справі №910/5865/14 - залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/5865/14 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя В.В. Сулім

Судді О.М. Гаврилюк

ОСОБА_1