ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р.Справа № 922/1925/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

при секретарі судового засідання Каюков Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група", м. Київ
до Публічне акціонерне товариство "Харківська муніципальна страхова компанія", м. Харків
про стягнення коштів у розмірі 19 094,49 грн.
за участю представників :

позивача - не з'явився

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Харківська муніципальна страхова компанія", про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок порожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу) у розмірі 19 094,49 грн. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати у розмірі 1 378,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що позивачем, як страховиком, відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 03.11.2014 року, було виплачено страхувальнику страхове відшкодування внаслідок чого до позивача, в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка солідарно відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки, зокрема, з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 17 червня 2016 року вказану позовну заяву було прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 922/1925/16 і призначено її до слухання у судовому засіданні на 04 липня 2016 року.

04 липня 2016 року ухвалою господарського суду Харківської області відкладено розгляд даної справи до 18 липня 2016 року, та, в порядку ст. 65 ГПК України, зароблено запит до Моторно-транспортного страхового бюро України стосовно надання відомостей щодо укладання Полісу АІ/6491684 Приватним акціонерним товариством "Харківська муніципальна страхова компанія".

18 липня 2016 року через канцелярію суду від Моторно-транспортного страхового бюро України супровідним листом (вх. № 23512) надійшла запитувана судом інформація, дані документи судом долучено до матеріалів справи.

В призначене судове засідання 18 липня 2016 року сторони своїх уповноважених представників не направили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовим повідомленнями про вручення поштового відправлення (арк.спр. 40, 41, 48, 49).

Як визначено у п. п. 3.9. та 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26 грудня 2011 року, розпочинаючи судовий розгляд суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Необхідно мати на увазі, що розгляд справи за відсутності будь-якої із сторін, не повідомленої належним чином про час і місце засідання суду, є безумовною підставою для скасування рішення місцевого або постанови апеляційного господарського суду. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

Так, процесуальні документи у даній справі (ухвала суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи) направлялася всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідної ухвали.

Таким чином, суд вважає, що сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, але не з'явилися у засідання суду, водночас судом вжито всі заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи.

Згідно з частиною другою статті 4-3 ГПК та статтею 33 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали ( пункт 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК України), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів.

При цьому, суд має створити належні умови всім учасникам судового процесу для виконання ними вказаного обов'язку по доведенню своєї правової позиції.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи

Так, наявні в матеріалах справи ухвали суду про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи свідчать, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи, витребувано в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього докази.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

03 листопада 2014 року між ПАТ "СК "Українська страхова група" та ТОВ "Нова Віста" було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2801-14-00429, предметом якого є страхування транспортного засобу "Volkswagen Caddy". Строк дії договору встановлено з 19 листопада 2014 року по 18 листопада 2015 року.

16 жовтня 2015 року о 15:00 год. відбулася дорожньо-траспортна пригода (ДТП), а саме у місті Харків, пр-т Леніна, 7 водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1, перед початком перестроювання автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2 з суміжної смуги руху, не дотримався бої дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2, чим завдав матеріальних збитків. Також, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2, під час перестроювання з середньої смуги руху у крайню ліву смугу руху не надав дорогу автомобілю ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку він мав намір перестроїтися та здійснив зіткнення, чим завдав матеріальних збитків.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася у зв'язку з порушенням водієм ОСОБА_3 вимог п. 13.1 ПДР України та водієм ОСОБА_2 вимог 10.3 ПДР України.

12 листопада 2015 року постановою Дзержинського районного суду м. Харкова по справі № 638/18320/15-п (провадження № 3/638/2706/15) визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Також даною постановою визнано ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ВАЗ державний номерний знак № НОМЕР_1, водій якого є, зокрема, винним у ДТП, була застрахована у Приватного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія", поліс серії АІ № 6491684, даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи Інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ (наданою МТСБУ на вимогу суду).

19 жовтня 2015 року страхувальник автомобіля Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2 звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування (арк.спр. 21).

Згідно рахунку № АДСЧТ10243 від 22 жовтня 2015 року, складеним Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодом Харків", вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті його пошкодження при ДТП складає 40 188,99 грн.

У відповідності до норм чинного законодавства та з урахуванням умов договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-2801-14-00429 від 03 листопада 2014 року, позивачем складено страховий акт № ПССКА-4974 від 27 жовтня 2015 року, згідно з яким подію, яка сталася 16 жовтня 2015 року, кваліфіковано як страховий випадок (код ДТП) та призначено страхове відшкодування в розмірі 40 188,99 грн.

Враховуючи вище викладені обставини, позивачем було перераховано ТОВ "Автодом Харків" (як виконавцю ремонту автомобіля) 40 188,99 грн. страхове відшкодування за договором № 28-2801-14-00429 від 03 листопада 2014 року, що підтверджується платіжним дорученням № 19584 від 28 жовтня 2015 року на суму 40 188,99 грн.

Як вказує позивач у позовній заяві, ним, як страховиком, відповідно до договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті від 03.11.2014 року, було виплачено страхувальнику страхове відшкодування внаслідок чого до позивача, в порядку ст. 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги (регресу) в межах здійснених фактичних затрат до відповідача, як до особи, яка солідарно відповідальна за відшкодування шкоди, оскільки, зокрема, з вини особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована у відповідача, сталася ДТП, наслідки якої визнано позивачем страховим випадком та здійснено виплату страхової суми страхувальнику, що й стало підставою для позивача звернутися з даним позовом до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, на підставі приписів вказаних норм законодавства, до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб - автомобіль ВАЗ 21063, державний реєстраційний номер № НОМЕР_1, яким, зокрема спричинено ДТП, знаходився під керуванням ОСОБА_1.

Згідно зі ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина ОСОБА_1, який керував транспортним засобом ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1, встановлена у судовому порядку, а тому шкода, заподіяна внаслідок експлуатації автомобіля ВАЗ 21063, державний номерний знак НОМЕР_1, відшкодовується власником транспортного засобу, згідно приписів ст. 1187 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме інформації з єдиної централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ 21063, державний номер 99328ХК, застрахована Приватним акціонерним товариством "Харківський муніципальна страхова компанія".

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Як вже зазначалося вище в даному рішенні суду, згідно постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2016 року, вище вказана дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення ПДР України водіями двох транспортних засобів, а саме: ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а отже розмір страхового відшкодування, яке підлягає відшкодуванню необхідно розділити між двома учасниками ДТП.

За умовами п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Полісом №АІ 649184 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 50 000,00 грн., франшиза - 1 000,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля "Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_2, в результаті пошкодження при ДТП складає 40 188,99 грн. з ПДВ, а отже з огляду на вимоги ст. 36 ЗУ "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", до позивача перейшло право вимоги зворотної вимоги в межах виплаченої суми у розмірі 20 094,49 грн.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, а також визначені полісом № АІ 6491684 розміри лімітів відповідальності та франшизи, суд дійшов висновку, що відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 19 094,49 грн. (20 094,49 грн. - сума страхового відшкодування) - 1000,00 грн. (франшиза) = 19 094,49 грн.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Зокрема, в силу вимог ст. ст. 33, 34 цього Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вище викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст.49 ГПК України, відповідно до якої судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 22, 993, 1166, 1187, 1188 Цивільного кодексу України, статтею 228 Господарського кодексу України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статями 1, 4, 4-1, 4-2, 12, 22, 32, 33, 35, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з Привтаного акціонерного товариства "Харківська муніципальна страхова компанія" (61001, м. Харків, вул. Плеханівська, 63, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" (03038, м. Київ, вул. Федорова, 32-А, ) 19 094,49 грн. страхового відшкодування та 1 378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення господарського суду, яке не набрало законної сили, сторони мають право подати апеляційну скаргу, а прокурор апеляційне подання протягом десяти днів з дня прийняття (підписання) рішення через місцевий господарський суд.

Повне рішення складено 25.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_4

справа № 922/1925/16