номер провадження справи 17/35/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016 Справа № 908/1307/16

за позовною заявою: публічного акціонерного товариства ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 (04073, м. Київ, пр. Московський, буд. 16) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_2

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗ ІНВЕСТ, 69005, АДРЕСА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: фізична особа ОСОБА_3, 69001, АДРЕСА_2

про стягнення 106 741,04 грн.

суддя Корсун В.Л.

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність від 04.01.16 б/н

від третьої особи: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

11.05.16 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 (надалі ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1) про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗ ІНВЕСТ (далі ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ) заборгованості в розмірі 106 741,04 грн., з яких: 38 500 грн. - основний борг по кредиту, 30 373,97 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом, 3 657,50 грн. - заборгованість по комісії та 34 209,57 грн. пеня.

11.05.16 автоматизованою системою документообігу здійснено розподіл справ між суддями та визначено позовну заяву ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 11.05.16 судом порушено провадження у справі № 908/1307/16, якій присвоєно № провадження 17/35/16, судове засідання призначено на 01.06.16. Також, цією ухвалою судом долучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача фізичну особу ОСОБА_3 (69001, АДРЕСА_2). У сторін та третьої особи витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи.

Ухвалою від 01.06.16 судом за клопотанням представника позивача продовжено строк вирішення спору на 15 днів до 26.07.16, розгляд справи відкладено на 08.06.16.

Ухвалою від 08.06.16 судом у звязку з неявкою в судове засідання третьої особи відкладено розгляд справи на 13.06.16.

Ухвалами від 13.06.16 та 13.07.16 судом відкладено розгляд справи на 13.07.16 та 19.07.16 відповідно.

За заявою представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 19.07.16, на підставі ст. ст. 821, 85 ГПК України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представнику відповідача розяснено про час виготовлення повного рішення.

Позивач підтримав заявлені вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, зазначав наступне. 19.04.12 між позивачем та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 557190412, на виконання якого ОСОБА_1 надав Позичальнику кредитні кошти в сумі 700 000 грн. терміном по 10.04.14. Договором про внесення змін до кредитного договору ОСОБА_1 зменшив суму кредиту до суми в розмірі 641 200 грн. Зобовязання щодо своєчасного повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та сплати комісії ОСОБА_3 належним чином не виконані, внаслідок чого, за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 38 500 грн. основного боргу по кредиту, 30 373,97 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 3 657,50 грн. заборгованості по комісії та 34 209,57 грн. боргу по пені. Також, позивач пояснював, що 19.04.12 між позивачем та ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ був укладений договір поруки № 97-190412 в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 19.04.12 № 557190412. У звязку з невиконанням в повному обсязі Позичальником прийнятих на себе зобовязань за кредитним договором від 19.04.12 № 557190412, позивач просить суд позов задовольнити та стягнути з ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ, як поручителя, виникнену заборгованість в сумі 38 500 грн. основного боргу по кредиту, 30 373,97 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, 3 657,50 грн. заборгованості по комісії та 34 209,57 грн. пені.

Відповідач у відзиві та у додаткових поясненнях проти позовних вимог заперечив повністю. Зазначав, що апеляційним судом Запорізької області ухвалено рішення у справі № 335/9238/14-ц, яким позов ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 задоволено частково. Вказаним вище рішенням суд вирішив стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору від 19.04.12 № 557-190412 в розмірі 1 049 093,11 грн., яка складається з: 641 200 грн. - заборгованості за кредитом, 53 351,38 грн. - пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту; 303 059,43 грн. - прострочена заборгованість по процентах; 29 184,54 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів та 22 297,76 грн. - заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Отже, як вказує відповідач, сума заборгованості за кредитним договором Банком була стягнута, відкрито виконавче провадження. При цьому, предявлення вимог у справі № 908/1307/16 є нічим іншим, як подвійне стягнення по кредиту, що є порушенням ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної юридичної відповідальності за одне і те саме порушення. Вважає, що в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а лише зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею основного зобовязання. Отже, строк припинення дії поруки не встановлений, що суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, а тому, як вказував відповідач, застосовуються норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, а саме: порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Посилання позивача на ухвалу суду про відкриття провадження у справі № 335/9238/14-ц про солідарне стягнення є недоречним та безпідставним оскільки розгляд позовних вимог ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 до ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ відноситься виключно до юрисдикції господарського суду. Як вказував відповідач, перебіг шестимісячного строку для предявлення Банком вимог до Поручителя розпочався - 11.04.14 та закінчився - 11.10.14. У вказаний проміжок часу ОСОБА_1 позовної заяви до поручителя в рамках господарського судочинства не предявив. В той же час, предявлення позову у травні 2016 року було здійснено вже з пропуском встановленого шестимісячного строку. Таким чином, відповідач стверджував, що звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок Поручителя. На підставі викладеного, просить суд у задоволенні позовних вимог ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 відмовити повністю.

Третя особа у відзиві на позовну заяву вказала про незаконність, безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Пояснює, що рішенням апеляційного суду Запорізької області ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору від 19.04.12 № 557-190412 в розмірі 1 049 093,11 грн., яка складається з: 641 200 грн. - заборгованості за кредитом, 53 351,38 грн. - пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту; 303 059,43 грн. - прострочена заборгованість по процентах; 29 184,54 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів та 22 297,76 грн. - заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Що стосується частини суми кредиту в розмірі 38 500 грн., то ця сума входить до суми боргу за кредитом, який був стягнутий з ОСОБА_3 відповідно до рішення апеляційного суду Запорізької області від 15.10.15 у справі № 335/9238/14-ц. При цьому, нарахування пені за несвоєчасне повернення кредиту за період з 12.03.15 по 11.03.16 є незаконним та необґрунтованим. Також, зазначає, що в договорі поруки не встановлено строку, після якого порука припиняється, а лише зазначено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею основного зобовязання. Отже, строк припинення дії поруки не встановлений, що суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, а тому, як вказував відповідач, застосовуються норми ч. 4 ст. 559 ЦК України, а саме: порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Посилання позивача на ухвалу суду про відкриття провадження у справі № 335/9238/14-ц про солідарне стягнення є недоречним та безпідставним оскільки розгляд позовних вимог ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 до ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ відноситься виключно до юрисдикції господарського суду. Як вказував відповідач, перебіг шестимісячного строку для предявлення Банком вимог до Поручителя розпочався - 11.04.14 та закінчився - 11.10.14. У вказаний проміжок часу ОСОБА_1 позовної заяви до поручителя в рамках господарського судочинства не предявив. В той же час, предявлення позову у травні 2016 року було здійснено вже з пропуском встановленого шестимісячного строку. Таким чином, відповідач стверджував, що звернення до суду після спливу передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок Поручителя. З огляду на наведене, третя особа просить суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

19.04.12 між публічним акціонерним товариством ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 (ОСОБА_1) і громадянином України ОСОБА_3 (Позичальник) укладено кредитний договір № 557-190412 з договорами про внесення змін та додатками, за умовами якого (п. 1.1. кредитного договору в редакції договору про реструктуризацію від 08.04.13) ОСОБА_1 зобовязався надати Позичальнику кредит у розмірі 641 200 грн., а Позичальник зобовязався повернути отримані грошові кошти по 10.04.14 та сплатити за користування кредитом проценти у розмірі 25% річних (а за користування кредитом з моменту вказаного у підпункті «б» п. 3.1. дійсного договору, сплатити проценти у підвищеному розмірі). Погашення отриманого кредиту Позичальником здійснюється згідно графіку. Для обліку кредиту, що видається ОСОБА_1 відкриває Позичальнику позичковий рахунок № 704, МФО 380430.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору № 557-190412, Позичальник зобовязався до 5 числа наступного за місяцем нарахування сплачувати щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 0,25 % від фактичної суми заборгованості.

Видача кредиту здійснюється за письмовою заявою Позичальника, за згодою Банку, шляхом перерахування грошових коштів з позикового на поточний рахунок Позичальника або через касу Банку, якщо інше не вказано у письмовій заяві (п. 2.1. кредитного договору).

Згідно з п.п. 3.3., 3.4., 3.6. кредитного договору, розрахунок процентів проводиться за період користування кредитними коштами з моменту списання цих коштів з позикового рахунку Позичальника до моменту повернення їх на позиковий рахунок Позичальника. Розрахунок процентів за день видачі проводиться як за повний день, а за день повернення не проводиться. Розрахунок процентів проводиться за методом «факт/факт» виходячи з розрахунку днів в році, у місяці - за календарем. Проценти за кредит нараховуються щомісячно не пізніше останнього робочого дня поточного місяця. В останній місяць дії договору проценти за кредит нараховуються в день закінчення дії договору. Датою сплати процентів є день зарахування коштів на рахунок, вказаний в п. 3.2. цього договору.

Пунктом 3.5. кредитного договору (в редакції договору про внесення змін від 01.11.12) визначено, що Позичальник сплачує проценти в строк до 22 числа місяця наступного за місяцем нарахування. Позичальник сплачує проценти за останній звітний період (тобто звітний період, в якому наступає термін повернення кредиту не пізніше за термін повернення кредиту, вказаного в п. 1.1. цього договору.

Вбачається, що Додатками за №№ 1-7 до кредитного договору від 19.04.12 № 557-190412 сторони визначали графік погашення кредитної заборгованості за спірним договором кредиту.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань (п. 8.9. кредитного договору).

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України (ЦК України), за кредитним договором банк або ін. фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів цієї господарської справи, рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.10.15 у справі № 335/9238/14, яке набрало законної сили, встановлено наявність заборгованості ОСОБА_3 перед ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.04.12 № 557-190412 в розмірі 1 049 093,11 грн., яка складається з: 641 200 грн. - заборгованість за кредитом; 53 351,38 грн. - пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту; 303 059,43 грн. прострочена заборгованості по процентах; 29 184,54 грн. - пені за несвоєчасну сплату процентів; 22 297,76 грн. - заборгованості по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Вказаним вище рішенням суд вирішив позов ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити частково; стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору від 19.04.12 № 557-190412 у розмірі 1 049 093,11 грн., а саме: 641 200 грн. - заборгованість за кредитом; 53 351,38 грн. - пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту; 303 059,43 грн. - прострочена заборгованість по процентах; 29 184,54 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів; 22 297,76 грн. - заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Також, суд вирішив закрити провадження у справі в частині позовних вимог ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 до ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Також, вбачається, що рішенням господарського суду м. Києва від 07.12.15 у справі № 910/24431/15 припинено провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України в частині вимог про:

- визнання припиненим зобовязання ОСОБА_3 перед ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 за кредитним договором від 19.04.12 № 557-190412 та додатковими угодами до нього;

- визнання відсутнім у ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 права на стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором від 19.04.12 № 557-190412 та додатковими угодами до нього.

Також, вказаним рішенням господарського суду м. Києва відмовлено у задоволенні позовних вимог про:

- визнання припиненим договору поруки від 19.04.12 № 97-190412, укладеного між ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 та ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ у звязку з поєднанням боржника та кредитора в одній особі;

- визнання відсутнім у ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 права на стягнення з ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ заборгованості за кредитним договором від 19.04.12 № 557-190412 та додатковими угодами до нього.

Зазначене рішення господарського суду м. Києва від 07.12.15 у справі № 910/24431/15 є чинним, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Частиною 3 ст. 35 ГПК України унормовано, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів цієї господарської справи вбачається, що 01.12.15 державним виконавцем Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листу № 335/9238/14-ц 2/335/100/2015, виданого Орджонікідзевським районним судом від 22.10.15 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 1 049 093,11 грн.

Як пояснював позивач в ході розгляду цієї справи, станом на час звернення з цим позовом до господарського суду заборгованість за кредитним договором від 19.04.12 № 557-190412 ОСОБА_3 в повному обсязі не сплатив, внаслідок чого, за ОСОБА_3 обліковується заборгованість в сумі 106 741,04 грн., з яких: 38 500 грн. - основний борг по кредиту, 30 373,97 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 3 657,50 грн. - заборгованість по комісії та 34 209,57 грн. - пеня.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить Господарський кодекс України, п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 546 ЦК України унормовано, що виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється у письмовій формі (ч. 1 ст. 547 ЦК України).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1). Порукою може забезпечуватись виконання зобов'язання частково або у повному обсязі (ч. 2).

Статтею 554 ЦК України унормовано, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 2).

Як встановлено судом, 19.04.12 в забезпечення виконання прийнятих на себе ОСОБА_3 (Позичальником) зобовязань за кредитним договором від 19.04.12 № 557-190412 між ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 (Кредитор) та товариством з обмеженою відповідальністю ГАЗ ІНВЕСТ (Поручитель) укладено договір поруки № 97-190412, за умовами якого Поручитель зобовязався відповідати перед Кредитором солідарно з ОСОБА_3 за своєчасне погашення суми кредиту в розмірі 700 000 грн. згідно кредитного договору від 19.04.12 № 557-190412.

Поручителю добре відомі усі умови вищезгаданого кредитного договору (п. 1.2. договору поруки).

Пунктом 2.1.1. договору поруки передбачено, що у разі невиконання Боржником своїх зобовязань за кредитним договором протягом 1 робочого дня з дня невиконання предявити свої вимоги безпосередньо до Поручителя. Ці вимоги є обовязковими для виконання протягом 1 робочого дня з моменту отримання Поручителем від Кредитора повідомлення про невиконання Боржником зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до п. 3.1. договору поруки, Поручитель відповідає за зобовязаннями згідно з кредитним договором перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу, неустойки, відшкодування збитків тощо.

Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною (п. 3.2. договір поруки).

За умовами п.п. 4.1.-4.3. договору поруки, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами. Порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання згідно п. 1.1. цього договору. Не допускається припинення поруки без припинення забезпеченого нею зобовязання.

Доказів погашення заборгованості за кредитним договором від 19.04.12 № 557-190412 в сумі 38 500 грн. основного боргу по кредиту, 30 373,97 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 01.03.13 по 29.02.16 та 3 657,50 грн. заборгованості по комісії за період з 01.03.13 по 29.02.16 або спростування їх розміру відповідачем (Поручителем) та третьою особою (Позичальником) у цій справі не надано.

Отже, факт наявності вище наведеної заборгованості підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що вимоги ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором від 19.04.12 № 557-190412 в сумі 38 500 грн. основного боргу по кредиту, 30 373,97 грн. заборгованості по відсоткам за користування кредитом та 3 657,50 грн. заборгованості по комісії є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом в цій частині.

Також, позивачем заявлені вимоги про стягнення 34 209,57 грн. пені за прострочення виконання зобовязань по кредиту, процентам, комісії, з яких: 20 124,91 грн. - пеня за прострочення повернення суми кредиту, що нарахована за період з 12.03.15 по 11.03.16; 12 513,19 грн. - пеня за прострочення сплати відсотків за користування кредитом, що нарахована за період з 12.03.15 по 11.03.16; 1 571,46 грн. - пеня за прострочення сплати комісії за кредитним договором за період з 12.03.15 по 11.03.16 (розрахунки містяться в матеріалах цієї справи).

Згідно з ст. 611 ЦК України, одним з наслідків порушення зобовязання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобовязаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобовязання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Пунктом 7.2. кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів Позичальник сплачує Банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення. Вказана пеня сплачується у разі порушення Позичальником термінів платежів передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє Позичальника від зобовязання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

У відповідності з вимогами Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22.11.96 № 543/96-ВР, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 ст. 232 ГК України визначено строк, у межах якого нараховуються штрафні санкції. Так, зокрема, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня коли зобовязання мало бути виконано.

Таким чином, до правовідносин між сторонами по даному спору щодо вимог про стягнення пені слід застосовувати положення ГК України щодо нарахування штрафних санкцій не більше, як за 6 місяців з моменту порушення зобовязання.

З огляду на викладене, за розрахунком суду, який здійснено з урахуванням вимог ч. 6 ст. 232 ГК України та Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство», суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в сумі 8 899,11 грн. за прострочення оплати відсотків за користування кредитом за період з 12.03.15 по 11.03.16.

Судом відмовляється у задоволенні вимог про стягнення суми пені в розмірі 20 124,91 грн. за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 38 500 грн. за період з 12.03.15 по 11.03.16 з огляду на наступне.

Так, за змістом доданого позивачем до матеріалів цієї справи розрахунку суми пені за несвоєчасне повернення суми кредиту вбачається, що строк прострочення виконання зобовязання з оплати кредиту в сумі 38 500 грн. розпочинається з 23.08.13. Отже, нарахування пені за прострочення виконання зобовязання по оплаті кредиту припиняється - 20.02.14, тобто через шість місяців (182 дні) від дня коли зобовязання мало бути виконано.

В той же час, як свідчить доданий до позовної заяви розрахунок, позивач здійснює нарахування суми пені на суму основного боргу по кредиту в розмірі 38 500 грн. за період, розпочинаючи з 12.03.15, тобто після спливу шестимісячного терміну з моменту порушення зобовязання.

Таке нарахування суми пені на суму основного боргу по кредиту в розмірі 38 500 грн. не відповідає вимогам ч. 6 ст. 232 ГК України, а тому, є безпідставним та відхиляється судом. У звязку з чим, у задоволенні вимог про стягнення суми пені в розмірі 20 124,91 грн. судом відмовляється.

Також, оскільки умовами кредитного договору від 19.04.12 № 557-190412 не передбачена відповідальність Позичальника у вигляді пені за прострочення оплати комісії за кредитним договором судом відмовляється у задоволенні вимог позивача про стягнення суми пені в розмірі 1 571,46 грн. за прострочення сплати комісії за кредитним договором за період з 12.03.15 по 11.03.16.

Судом визнаються безпідставними та відхиляються доводи відповідача про припинення поруки, а отже і права кредитора (ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1) на задоволення своїх вимог за рахунок Поручителя (ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ) з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, порука - це строкове зобовязання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє субєктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обовязок боржника за договором.

Правила частини 4 ст. 559 ЦК України встановлюють припинення поруки як за договором із визначеним строком дії поруки, так і за договорами, в яких строк дії поруки або строк основного зобовязання встановлений не був.

Припинення поруки зі спливом строку, установленого в договорі поруки, означає, що кредитор позбавляється можливості звернутись із вимогою до поручителя про виконання його зобовязання за договором поруки у звязку з припиненням такого зобовязання поручителя.

За змістом речення 1 та 3 зазначеної статті кредитор повинен встигнути звернутись до поручителя з вимогою про виконання останнім свого обовязку за договором поруки, у т.ч. в примусовому порядку.

Разом із тим за змістом 2 речення частини 4 статті 559 ЦК України, у разі, якщо строк договору поруки не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить до поручителя вимоги.

Правова природа зобовязання у всіх випадках, передбачених статтею 559 ЦК України, є тотожною.

Вимога кредитора до поручителя полягає в реальному виконанні зобовязання за боржника, оскільки така вимога може бути заявлена лише в разі невиконання боржником своїх зобовязань та настання строку виконання основного зобовязання.

Виходячи з тотожної природи зобовязань, які регулюються реченнями 1 і 3 частини 4 ст. 559 ЦК України та реченням 2 частини 4 цієї статті, правову конструкцію частини 4 ст. 559 ЦК України, викладену в одному абзаці, ототожнює правову природу усіх зобовязань, преклюзивність строку дії договору поруки, необхідно дійти висновку, що такою вимогою може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку, оскільки предявлення іншої вимоги суперечить правовій природі поруки як строкового зобовязання.

Відповідно на вказані строки не поширюється положення частини 5 ст. 267 ЦК України про захист судом порушеного права у разі, коли строк позовної давності пропущений із поважних причин.

Отже, сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так само як закінчення строку, установленого договором поруки, та закінчення одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до поручителя з позовом.

Разом із тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин 1 та 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Якщо договір поруки припинився (у т.ч. й на підставі непредявлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що всі права та обовязки сторін за цим договором слід вважати припиненими.

Отже, непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

При цьому, звернення до суду після спливу передбаченого частиною 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.09.14 у справі № 6-170цс13.

Статтею 11128 ГПК України унормовано, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 статті 11116 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Як встановлено вище матеріалами цієї справи, строк виконання основного зобовязання з повернення отриманих кредитних коштів та відсотків за користування кредитом сторони обумовили в п. 1.1. кредитного договору від 19.04.12 № 557-190412 (в редакції договору про реструктуризацію від 08.04.13), а саме по 10.04.14.

Отже, строк в межах якого кредитор (ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1) мав право звернутись з вимогою до Поручителя (ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ) складає період з 11.04.14 по 11.10.14.

Наявна в матеріалах цієї справа ухвала Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя про залишення позовної заяви без руху від 13.08.14 у справі № 335/9238/14-ц свідчить, що 11.08.14 ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ заборгованості за кредитним договором від 19.04.12 № 557-190412 в сумі 1 049 093,11 грн.

Таким чином, наявні в матеріалах цієї справи докази підтверджують факт звернення Кредитора (ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1) з вимогою до Поручителя (ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ) в судовому порядку в межах шестимісячного строку встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Доводи відповідача про необхідність звернення ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 до ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ з позовною заявою саме лише в порядку господарського судочинства судом відхиляються як необґрунтовані оскільки нормами ч. 1 ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом (ч. 1). Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції (ч. 3).

За змістом ч. 1 ст. 3 вказаного вище Закону, суди загальної юрисдикції утворюють єдину систему.

З огляду на викладене, оскільки кредитор (ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1) в межах шестимісячного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання звернувся з позовом до Поручителя (ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ), суд дійшов висновку, що строк дії поруки не сплинув, у звязку з чим, кредитор має право на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

Посилання відповідача на ст.ст. 264, 265 ЦК України та положення п. 4.4.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.13 № 10 судом відхиляються оскільки аналіз ч. 4 ст. 559 ЦК України дає суду підстави для висновку, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права (не є строком позовної давності), а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Наведена вище правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.09.14 у справі № 6-53цс14.

Також, доводи відповідача відносно того, що заборгованість за кредитним договором Банком була вже стягнута за рішенням апеляційного суду Запорізької області від 15.10.15 у справі № 335/9238/14, а тому предявлення вимоги у цій господарській справі є порушення позивачем закріплених у ст. 61 Конституції України положень щодо заборони подвійної юридичної відповідальності за одне і те саме порушення суд визнає необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, чинне законодавство України (ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України) не повязує припинення зобовязання з прийняттям судового рішення. Наявність судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобовязань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Тому, подання кредитором, у даному випадку ПАТ ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1, позову до боржника (ОСОБА_3В.) не є перешкодою для подання позову про стягнення заборгованості з поручителя (ТОВ ГАЗ ІНВЕСТ) за тим самим договором кредиту від 19.04.12 № 557-190412, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашено.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір в розмірі 1 221,46 грн. покладається на відповідача.

Судом розяснюється, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 116 ГПК України (…) після набрання законної сили наказ видається судом за заявою стягувача (…).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 42, 43, 45, 46, 22, 27, 33, 34, 35, 49, 69, 82, 821, 84, 85, 11128 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю ГАЗ ІНВЕСТ (69005, АДРЕСА_1, ) на користь публічного акціонерного товариства ЄВРОПЕЙСЬКИЙ ОСОБА_1 (04073, м. Київ, пр. Московський, буд. 16, ) 38 500 (тридцять вісім тисяч пятсот) грн. 00 коп. основного боргу по кредиту, 30 373 (тридцять тисяч триста сімдесят три) грн. 97 коп. відсотків за користування кредитом, 3 657 (три тисячі шістсот пятдесят сім) грн. 50 коп. комісії, 8 899 (вісім тисяч вісімсот девяносто девять) грн. 11 коп. пені, та 1 221 (одну тисячу двісті двадцять одну) грн. 46 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Повне рішення складено 19.07.16.

Суддя В.Л. Корсун