ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" липня 2016 р.Справа № 916/1386/16

Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю "МЕОТІДА ІНТЕРНЕШНЛ"

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТЕХНОЛОГІЇ"

про стягнення 90 598,86 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_3 - довіреність

У відповідності до приписів ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 16.06.2016р. до 12 год. 20 хв. 07.07.2016р. та з 07.07.2016р. до 10 год. 40 хв. 19.07.2016р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, товариство з обмеженою відповідальністю "МЕОТІДА ІНТЕРНЕШНЛ", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТЕХНОЛОГІЇ" 90 598,86 грн., де 8 470,86 грн. пеня, 82 128,00 грн. збитки.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. позовну заяву (вх.1487/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1386/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визначає та просить суду відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позову заяву (вх.№14718/16 від 13.06.2016р.) із застосуванням строків спеціальної позовної давності.

В процесі розгляду справи учасниками процесу були надані додаткові докази, які оглянуті судом та залучені до матеріалів справи.

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

25 листопада 2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "МЕОТІДА ІНТЕРНЕШНЛ" (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТЕХНОЛОГІЇ" (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу №2222/2014, згідно умов п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених Договором, Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити вироби, асортимент, ціна та параметри яких визначаються у специфікації Додатку №1 (далі - специфікація).

Відповідно до п.п.2.3., 2.4. Договору, сума, яка підлягає сплаті, сплачується за рахунком наданим Продавцем Покупцю, протягом двох днів з моменту його отримання, безготівковим шляхом за реквізитами, вказаними у розділі 10 Договору.

Покупець сплачує Продавцю не менш ніж 70% авансового внеску від вартості виробів, вказаної у специфікації протягом двох днів з дати підписання Договору, а залишок суми після доставки виробів на склад Продавця, у триденний термін, після повідомлення Покупця про те, що вироби знаходяться на його складі та готові для передачі.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що з моменту надходження на рахунок Продавця суми передплати (п.2.4.) від Покупця, Продавець поставляє вироби на свій склад у термін, зазначений у специфікації. Якщо сума передплати від Покупця надійшла на рахунок Продавця пізніш ніж через дві доби від дати укладення Договору, то термін поставки виробів вважається продовженим на таку ж кількість днів, від дати укладення Договору. Якщо кількість виробів за специфікацією перевищує 10 одиниць, то поставка виробів може бути здійснена частинами, про що повідомляється Покупець. Про неможливість доставки виробів на склад Продавця у зазначений термін Продавець повідомляє Покупця.

Зі змісту п.5.2. Договору вбачається, що загальна сума Договору: 1 087 175,88 (Один мільйон вісімдесят сім тисяч сто сімдесят п'ять) гривень 88 копійок.

У відповідності до п.6.2. Договору, якщо Продавець не виконав доставку виробів на свій склад у термін, зазначений у специфікації, він, на вимогу Покупця, сплачує пеню в розмірі 0,01% від загальної суми недопоставлених виробів за кожний день прострочення.

25 листопада 2014р. між товариством з обмеженою відповідальністю "МЕОТІДА ІНТЕРНЕШНЛ" (Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 ТЕХНОЛОГІЇ" (Продавець) було укладено договір купівлі-продажу №2345/2014, згідно умов п.1.1. якого, в порядку та на умовах, визначених Договором, Продавець зобов'язується передати у власність Покупця, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити вироби, асортимент, ціна та параметри яких визначаються у специфікації Додатку №1 (далі - специфікація).

Відповідно до п.п.2.3., 2.4. Договору, сума, яка підлягає сплаті, сплачується за рахунком наданим Продавцем Покупцю, протягом двох днів з моменту його отримання, безготівковим шляхом за реквізитами, вказаними у розділі 10 Договору.

Покупець сплачує Продавцю не менш ніж 70% авансового внеску від вартості виробів, вказаної у специфікації протягом двох днів з дати підписання Договору, а залишок суми після доставки виробів на склад Продавця, у триденний термін, після повідомлення Покупця про те, що вироби знаходяться на його складі та готові для передачі.

Пунктом 3.1. Договору встановлено, що з моменту надходження на рахунок Продавця суми передплати (п.2.4.) від Покупця, Продавець поставляє вироби на свій склад у термін, зазначений у специфікації. Якщо сума передплати від Покупця надійшла на рахунок Продавця пізніш ніж через дві доби від дати укладення Договору, то термін поставки виробів вважається продовженим на таку ж кількість днів, від дати укладення Договору. Якщо кількість виробів за специфікацією перевищує 10 одиниць, то поставка виробів може бути здійснена частинами, про що повідомляється Покупець. Про неможливість доставки виробів на склад Продавця у зазначений термін Продавець повідомляє Покупця.

Зі змісту п.5.2. Договору вбачається, що загальна сума Договору: 55 266,54 (П'ятдесят п'ять тисяч двісті шістдесят шість) гривень 54 копійки.

У відповідності до п.6.2. Договору, якщо Продавець не виконав доставку виробів на свій склад у термін, зазначений у специфікації, він, на вимогу Покупця, сплачує пеню в розмірі 0,01% від загальної суми недопоставлених виробів за кожний день прострочення.

На виконання умов вищенаведених договорів, відповідач зобов'язався здійснити поставку позивачу 27.03. 2015р. наступні вироби :

- за Договором № 2222/2014:

двері LF кол. FC модель: 6-17 900x2300 SX-4 шт.;

двері LF кол. FCмодель: 6-17 800x2300 SX-2 шт.;

двері LF кол. FC модель: 6-18 900x2300 DX-3 шт.;

двері LF кол. FC модель: 6-17 900x2300 DX -1 шт.;

двері LF кол. FC модель: 6-18 900x2300 SX-2 шт.;

двері LF кол. FC модель: 3-14 450x453x2100 SX-1 шт.;

двері LF кол. FC модель: 6-13 (подвійна) 800x800x2300 DX-1 шт.;

двері LF кол. FC модель: 6-13 перегородка) 800x800x2300 - 1 шт. та інше на загальну суму в розмірі 1 087 175,88 (один мільйон вісімдесят сім тисяч сто вісімдесят п'ять грн. 88 коп.) гривень з урахуванням ПДВ;

- за Договором №2345/2014:

двері SR H001 д/б 800 2200 DX проріз 910 2260 1555;

Ручка Olivari mod. NIRVANA б/накл. CO хром, мат.;

нестандартна висота 4 шт. та інше на загальну суму 55 266,54 гривень з урахуванням ПДВ.

Згідно актів приймання-передачі товар було поставлено відповідачем позивача, з порушенням строків, зокрема за договором №2222/2014 16.06.2016р., за договором №2345/2014 19.06.2016р.

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що він є власником будинку по вул. Паторжинського, 6, м. Київ (об'єкт) і здійснює його ремонт після його будівництва.

Згідно договору генерального підряду, сторонами передбачені строки його виконання, до того ж всі технічні сили, що використовуються та території будинку сплачуються за наш рахунок на підставі виставлених рахунків підрядною організацією.

У зв'язку із необхідністю поставки виробів за договорами на 8 поверх, позивач був вимушений утримувати на об'єкті з дати планованої поставки виробів, а саме з 27.03.2015р. по 16.06.2015р. підрядника та техніку для відвантаження і підняття вищезазначених виробів.

При цьому, судом встановлено, що позивачем для підняття товару було залучено платформу НЕК Manufacturing B.V. MCM Singl, що є спеціальним пристроєм та застосовується для зовнішнього підняття вантажів.

Доказів необхідності залучення саме такої техніки матеріали справи не містять.

До того, матеріали справи свідчать, що з огляду на те, що поставлений товар має стандартні розміри, відповідачем було запропоновано позивачу здійснити підняття зазначеного товару силами робочих-вантажників.

Утримання підрядника та його техніки коштувало для позивача щомісячно 27 376,00 грн., що за весь період затримки поставки виробу Відповідачем склало 82 128,00 грн.

З підстав неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань в частині здійснення своєчасної поставки товару, позивач звернувся до відповідача з претензією №40 від 07.10.2015р., відповідно до якої вимагав сплати збитків в сумі 82 128,00 грн.

У відповідь на зазначену претензію, відповідач листом від 21.10.2015р. №111 відмовив у сплаті збитків в сумі 82 128,00 грн.

18.12.2015р. позивач вдруге звернувся до відповідача з претензією №56, відповідно до якої вимагав сплати збитків та нарахованої пені.

Неналежне та несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами купівлі-продажу в частині поставки товару і стало підставою для позивача звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Стаття 712 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Відповідно до ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права.

До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру.

До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

За положеннями ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Приписами ст.663 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Умовами ст.665 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.

Із змісту ст.693 Цивільного кодексу України вбачається, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (п.1 ст. 656 Цивільного Кодексу України).

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення з відповідача збитків в сумі 82 128,00 грн., суд зазначає наступне:

Відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (абзац 1 частини 3 статті 22 Кодексу).

Відшкодування збитків передбачено також і ст.224 ГК України, якою встановлено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме:

- протиправної поведінки,

- збитків,

- причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками,

- вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Крім того, за змістом ст.ст.224, 225 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

1 вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

2 додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

3 неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

4 матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що особа, яка порушила зобовязання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків.

Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінка боржника, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобовязання; наявності шкоди (збитки це грошове вираження шкоди); причинного звязку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини боржника.

Суд, дослідивши позовну вимогу позивача щодо стягнення з відповідача збитків в сумі 82 128,00 грн., відмовляє у її задоволенні з огляду на наступне:

По-перше матеріали справи не містять доказів понесення заявлених до стягнення збитків в сумі 82 128,00 грн.

По-друге позивачем належними та допустимими доказами того, що підняття поставленого відповідачем товару мало здійснюватись саме за допомогою платформу НЕК Manufacturing B.V. MCM Singl, що є спеціальним пристроєм та застосовується для зовнішнього підняття вантажів та саме за такою вартістю підняття вантажу.

З огляду на зазначене, позовна вимога про стягнення з відповідача 82 128,00 грн. збитків є необґрунтованою та недоведеною.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 8 470,86 грн., суд зазнача/ наступне:

Оцінюючи вимоги про стягнення пені, суд зазначає наступне:

Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною другою статті 217 ГК України є господарські санкції, до яких віднесено штраф та пеню.

Розмір штрафних санкцій відповідно до частини четвертої статті 231 ГК України встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі.

При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання, або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною шостою статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлено ГК України.

За змістом пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Поняття позовної давності міститься в статті 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Якщо за невиконання або неналежне виконання зобов'язання встановлено штрафні санкції, то збитки відшкодовуються в частині, не покритій цими санкціями. Законом або договором можуть бути передбачені випадки, коли: допускається стягнення тільки штрафних санкцій; збитки можуть бути стягнуті у повній сумі понад штрафні санкції; за вибором кредитора можуть бути стягнуті або збитки, або штрафні санкції.

Вимогу щодо сплати штрафних санкцій за господарське правопорушення може заявити учасник господарських відносин, права чи законні інтереси якого порушено, а у випадках, передбачених законом, - уповноважений орган, наділений господарською компетенцією.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У випадках, передбачених законом, штрафні санкції за порушення господарських зобов'язань стягуються судом у доход держави (ст.232 ГК України).

Відтак частина шоста статті 232 ГК України передбачає строк та порядок, у межах якого нараховуються штрафні санкції, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

При цьому суд зазначає наступне:

Згідно вимог ст.256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг позовної давності відповідно до вимог ч.1 ст.261 ЦК України починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пунктом 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів" №10 від 29.05.2013р. вбачається, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі.

Так, поставка товару мала бути здійснена відповідачем 27.03.2015р., у зв'язку з чим, 28.03.2015р. є початком прострочки виконання зобов'язання, а 28.03.2016р. кінцевою датою, для звернення до суду із вимогою про стягнення з відповідача пені.

Проте, згідно календарного штемпелю на конверті та описі вкладення, додані до позовної заяви, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення пені 20.05.2016р., тобто із пропуском спеціальної позовної давності, закріпленої в ст.258 ЦК України.

Згідно вимог ч.4 ст.267 ЦК України законодавцем в імперативному порядку визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Таким чином, судом було встановлено, що позов про стягнення пені, подано позивачем поза межами строку, у межах якого особа може звернутись до суду із такою вимогою, тобто ця позовна вимога подана позивачем з пропуском строку спеціальної позовної давності, про що було зазначено відповідачем у його відзиві на позов (вх.№14817/16 від 13.06.2016р.).

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та недоведеними, у зв'язку з чим відмовляє позивачу у задоволенні заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 25 липня 2016 р.

Суддя О.В. Цісельський