ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.07.2016 Справа № 920/673/16

Господарський суд Сумської області, у складі судді Зайцевої І.В. при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М., розглянувши матеріали справи № 920/673/16:

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю СУМИГАЗ ЗБУТ, м. Суми

до відповідача: Грунської сільської ради, Сумська область, Охтирський район, с. Грунь

про стягнення 131 747 грн. 47 коп.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 83 від 23.03.2016);

від відповідача: ОСОБА_2О.(рішення Грунської сільської ради від 11.11.2015);

Суть спору: позивач просить суд стягнути з відповідача 114741 грн. 50 коп. основного боргу за договором № 114104ATNBCB016 від 18.03.2016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, 4922 грн. 18 коп. інфляційних збитків, 888 грн. 93 коп. 3% річних, 11948 грн. 86 коп. пені, а також судові витрати, повязані з розглядом справи.

Представник позивача в судовому засіданні подав заяву, в якій зазначає про часткову сплату відповідачем суми основного боргу у розмірі 54389 грн 61 коп, тому просить суд, на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, припинити провадження у справі в цій частині. Що стосується іншої частини позовних вимог, то просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав позицію викладену у відзиві на позовну заяву від 19.07.2016№ 166/02-26, в якому зазначає, що основний борг визнає, проте заперечує проти інфляційних збитків, 3% річних, пені, оскільки заборгованість виникла не з вини відповідача. Крім того, заявив усне клопотання про зменшення розміру пені на 50%.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачу та відповідачу для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 43 та ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши надані докази, суд встановив:

18.03.2016 між позивачем та відповідачем був укладений договір № 114104ATNBCB016 від 18.03.2016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів (надалі договір).

Відповідно до п. 1.1 договору позивач зобовязується передати у власність відповідача у 2016 році природний газ, а останній, в свою чергу, прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строк та порядку, що визначені договором.

Згідно з п. 2.9 договору визначення (звіряння) фактичного обсягу поставленого (спожитого) природного газу між сторонами здійснюється в наступному порядку: за підсумками розрахункового періоду споживач до 05 числа місяця наступного за розрахунковим зобовязаний надати постачальнику копію відповідного акта про фактичний обсяг розподіленого (протранспортованого) природного газу споживачу за розрахунковий період. На підставі отриманих від споживача даних постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірника акту приймання-передачі природного газу за розрахунковий період підписаних уповноваженим представником постачальника. Споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання передачі газу зобовязується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту приймання-передачі газу, підписаний уповноваженим представником споживача та скріплений печаткою споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі газу ( п.п 2.9.1, 2.9.2, 2.9.3 договору).

Пунктами 3.2., 3.3 договору передбачено, що ціна газу становить 6576,00 грн. за 1000 куб м., крім того ПДВ 1315,20 грн., всього з ПДВ7891,20 грн. Ціна зазначена в п. 3.2 договору може змінюватися протягом дії договору. Зміна ціни узгоджується шляхом підписання додаткової угоди до цього договору.

Відповідно до п. 3.4. договору сторони домовилися, що ціна газу, розрахована відповідно до пунктів 3.2 та 3.3 цього договору застосовується сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за цим договором.

Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем природного газу у січні 2016 року, березні 2016 року, квітні 2016 відповідно до укладеного між сторонами договору підтверджується матеріалами справи, а саме наступними актами приймання-передачі природного газу

-акт № СМЗ00001899 від 31 січня 2016 на суму 88444 грн. 57 коп.;

-акт № СМЗ00004513 від 25 березня 2016 на суму 3945 грн. 60 коп.,

-акт № СМЗ00005652 від 31.03.2016 на суму 44261 грн 74 коп

- акт № СМЗ00007068 від 30.04.2016 на суму 16090 грн 15 коп.,

- акт № СМЗ00006833 від 30.04.2016 на суму 284 грн 09 коп.

Вищезазначені акти підписані уповноваженими представниками обох сторін та скріплені печатками підприємств сторін договору.

Згідно з п. 4.2.1. договору оплата вартості газу здійснюється до 10 числа місяця, наступного за звітним, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок (зазначений в рахунку-фактурі) постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому-передачі газу, виходячи з розрахунку вартості обсягу постачання газу у звітному місяці. Відповідно до п. 4.1 договору розрахунковий період за договором становить 1 календарний місяць з 07.00 години першого дня місяця до 07.00 години першого дня наступного місяця включно.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач порушив взяті на себе зобов'язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору свої зобовязання належним чином не виконав, а за отриманий природний газ розрахувався не вчасно та не в повному обсязі, через, що заборгованість відповідача на день подачі позову за договором № 114104ATNBCB016 від 18.03.2016 становить 114741 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов'язання не допускається; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Факт погашення відповідачем існуючої перед позивачем заборгованості після порушення провадження у справі в сумі 54389 грн 61 коп підтверджується матеріалами справи, зокрема актом звіряння взаємних розрахунків за період з 01.01.2016 по 25.07.2016.

Відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи зазначені обставини, зокрема те, що матеріалами справи підтверджується факт сплати відповідачем на користь позивача заборгованості в сумі 54389 грн. 61 коп., провадження у справі в цій частині підлягає припиненню відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з відсутністю предмету спору.

Станом на дату розгляду даної справи в суді решта заборгованості відповідачем у добровільному порядку погашена не була, аргументованих заперечень вимогам позивача відповідач також не подав, у зв'язку з чим суд дійшов висновку про стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 60351 грн. 89 коп. у примусовому порядку.

Крім того, позивач нарахував відповідачу 888 грн. 93 коп. 3 % річних (за період з 11.04.2016 по 30.06.2016) та 4922 грн. 18 коп. інфляційних втрат (за період з квітня по травень 2016 року).

Положеннями ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що факт прострочення відповідачем зобовязання по договору встановлений судом, а тому вимога про стягнення з відповідача 888 грн. 93 коп. 3 % річних (за період з 11.04.2016 по 30.06.2016) та 4922 грн. 18 коп. інфляційних втрат (за період з квітня по травень 2016 року) є правомірною, обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Також, відповідно до ст. ст. 230, 231 Господарського кодексу України у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання до учасника господарських відносин застосовуються штрафні санкції, у розмірі, встановленому законом або договором.

Пунктом 6.2.1 договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом 4 договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України. Що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Згідно поданого позивачем розрахунку пеня нарахована за період з 11.04.2016 по 30.06.2016 і становить 11194 грн 86 коп.

Відповідач заявив усне клопотання про зменшення розміру пені до 50% від заявленої позивачем суми.

Відповідно до п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання пункт 3 ст. 83 ГПК України), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (пені) може бути зменшений, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язання; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Суд, вважає за необхідне застосувати у даному випадку приписи зазначеної норми з огляду на те, що дошкільний навчальний заклад «Барвінок» фінансується з районного бюджету, а тих субвенцій, які виділяються на його утримання навіть не вистачає на видатки по захищеним статтям балансу.

Суд частково задовольняє позовну вимогу позивача про стягнення пені, а саме зменшує розмір заявленої пені на 50% та стягує з відповідача на користь позивача 5597 грн. 43 коп. пені, за загальний період з 11.04.2016 по 30.06.2016.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 2.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Виходячи з фактичних обставин даної справи, враховуючи, що спір між сторонами виник в результаті неправомірних дій відповідача, а саме, не своєчасної оплати наданих послуг з постачання газу, суд дійшов висновку про відшкодування позивачеві суми сплаченого судового збору в розмірі 2093 грн. 65 коп. за рахунок відповідача відповідно до вимог ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 44, 49, п. 11 ч. 1 ст. 81 ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Грунської сільської ради (42733, Сумська область, Охтирський район, с. Грунь, площа ім. Остапа Вишні, буд. 3 і.к. 04389839) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут» (вул. Береста, 21, м. Суми, 40000, код 39586236) 60351 грн. 89 коп. основного боргу за договором № 114104ATNBCB016 від 18.03.2016 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, 4922 грн. 18 коп. інфляційних збитків, 888 грн. 93 коп. 3% річних, 5597 грн. 43 коп. пені, 2093 грн 43 коп. судового збору.

3. В частині стягнення 5597 грн 43 коп пені відмовити.

4. В частині стягнення 54389 грн 61 коп основного боргу - провадження у справі припинити відповідно до п. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

5. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 27.07.2016.

суддя І.В. Зайцева