ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

26 липня 2016 року Справа № 35/284
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Рогач Л.І. - головуючого, доповідача Алєєвої І.В., Дроботової Т.Б.
за участю представників:
позивачаЯрошовець Д.М. - представн. дов. від 15.06.2016
відповідачів заявника прокуратури- Рог О.В. представ. дов. від 26.07.2016 - не з'явився (про час та місце судового засідання повідомлені належно) Сажієнко І.О.- представ. дов. від 11.01.2016 Яговдік С.М.- посвідч. № 029909 Ющишен Г.Р.-посвідч. № 029224
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 03.09.2007
у справі № 35/284
Господарського судуміста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Будтехнології"
до - Київської міської ради - Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)
провизнання права користування земельною ділянкою
за участюГоловної військової прокуратури Генеральної прокуратури України

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2007 (суддя Літвінова М.Є.) повністю задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Будтехнології" до Київської міської ради та Головного управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації); визнано право позивача на користування земельною ділянкою на вул. Онуфрія Трутенка, 3 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель; вирішено вважати укладеним договір оренди земельної ділянки на вул. Онуфрія Трутенка, 3 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будтехнології" та Київської міською радою в запропонованій позивачем редакції, викладеній в резолютивній частині рішення, яка відповідає вимогам Закону України "Про оренду землі" та Типового договору оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220, проекту відведення та висновкам, які у ньому містяться та переданою земельну ділянку на умовах, визначених договором з моменту набрання чинності судовим рішенням; зобов'язано Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) зареєструвати договір оренди земельної ділянки з усіма додатками, що є його невід'ємними частинами, у встановленому порядку; розподілено судові витрати.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2007 (судді: Капацин Н.В., Пашкіна С.А., Калатай Н.Ф.) рішення місцевого господарського суду залишено без змін.

Касаційний перегляд даної справи не здійснювався.

29.04.2016 Київське квартирно-експлуатаційне управління, яке участі у справі не брало, подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення в цій справі та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Також Київське квартирно-експлуатаційне управління просило поновити строк на оскарження судових рішень, вказавши, що дізналося про порушені права лише 19.04.2016 при ознайомленні з листом Генеральної прокуратури України. Касаційна скарга подана з тих підстав, що господарські суди вирішили питання щодо надання в оренду земельної ділянки, яка перебуває в сфері управління Міністерства оборони України та власником якої є держава в особі Кабінету Міністрів України; Міністерство оборони України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а начальники структурних складових Збройних Сил України є органами виконавчої державної і військової влади на місцях, а, отже, здійснюють відповідні функції у спірних правовідносинах.

По суті прийнятих рішень скаржник вважає, що суди порушили норми матеріального та процесуального права, оскільки внаслідок прийнятих судових рішень з користування Міністерства оборони України незаконно вилучено земельну ділянку, яка належить до земель оборони згідно з приписами статті 20 Земельного кодексу України, Закону України "Про використання земель оборони", порушено порядок зміни цільового призначення земель оборони, визначений статтею 21 Земельного кодексу України, здійснено розпорядження земельною ділянкою, що є державною власністю відповідно до статей 9, 14 "Про Збройні Сили України", та без припинення права постійного користування земельною ділянкою попереднього землекористувача у встановленому статтею 141 Земельного кодексу України порядку; договір оренди земельної ділянки укладено з особою, що не має повноважень орендодавця.

У додаткових поясненнях до касаційної скарги Київське квартирно-експлуатаційне управління пояснило, що є правонаступником землекористувача спірної земельної ділянки - Печерської квартиро-експлуатаційної частини, право постійного користування якої не припинялося у встановленому порядку; належність спірної земельної ділянки до земель оборони підтверджується матеріалами інвентаризації земель оборони на території міста Києва у 1995 році, згідно з якими територія військового містечка № 141 складала 17,2065 га.

Листом від 21.06.2016 № 10/2/3-25247-15 про вступ у розгляд даної справи повідомила Генеральна прокуратура України, вказавши, що представництво інтересів держави будуть здійснювати прокурори Головної військової прокуратури України Генеральної прокуратури України.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будтехнології" усно в судовому засіданні та у письмових поясненнях заперечило доводи касаційної скарги повністю, вказавши, що судові рішення не стосуються прав та обов'язків скаржника, а також прийняті у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Також Товариство повідомило, що спірна земельна ділянка перебуває в його орендному користуванні на підставі договору оренди № 201 від 22.07.2013, укладеного з Київською міською радою на підставі рішення від 01.11.2012; за змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 1,594 га, що розміщена в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, належить Київській міській раді, форма власності - комунальна; на цій земельній ділянці розташоване належне Товариству законно створене нерухоме майно; скасування оскарженого рішення не вплине на зміст прав скаржника щодо земельної ділянки, натомість, нівелює принцип правової визначеності та поваги до остаточного рішення суду, чинного з 2007 року.

Додаткові пояснення до касаційної скарги Товариство також відхилило, вказавши, що за даними офіційного Витягу з реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.07.2016 № у розділі "Дані про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа" зазначено - відомості відсутні.

Київська міська рада підтримала касаційну скаргу, другий відповідач не надав відзив на касаційну скаргу, не скористався правом на участь представника в судовому засіданні.

Головна військова прокуратура України Генеральної прокуратури України підтримала доводи касаційної скарги з наведених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурорів та представників сторін, присутніх в судовому засіданні, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в судовому рішенні, колегія суддів бере до уваги таке.

За статтею 107 Господарського процесуального кодексу України право подати касаційну скаргу надається особам, яких не було залучено до участі у справі, якщо суд, прийнявши рішення чи постанову, вирішив питання щодо їх прав і обов'язків. Прийняття касаційних скарг таких осіб за положеннями статті 107 Господарського процесуального кодексу України до провадження Вищого господарського суду України обумовлене положеннями пункту 8 частини 3 статті 129 Конституції України та статей 107, 111-3 Господарського процесуального кодексу України за змістом яких при прийнятті касаційної скарги суд не може завчасно вирішувати питання про її обґрунтованість, а має лише пересвідчитись у відповідності її форми, змісту, доданих документів тим, що передбачені процесуальним законодавством, а перелік підстав до повернення касаційної скарги, що передбачений статтею 111-3 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим, статтею 6 Конституції України встановлено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 1 Господарського процесуального кодексу України передбачає право на звернення до господарського суду за захистом порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. Саме з метою такого захисту стаття 107 Господарського процесуального кодексу України надає право на звернення з касаційною скаргою особам, яких не було залучено до участі у справі, у якій прийнято рішення щодо їх прав і обов'язків. Тобто, з аналізу вказаних норм вбачається, що підставою для надання певній не залученій до участі у справі особі права на звернення з касаційною скаргою є саме порушення її прав внаслідок вирішення судами спору в справі, до участі в якій ця особа обов'язково підлягала залученню під час розгляду справи як така, що мала певні права і обов'язки у спірних правовідносинах.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно бути прийнято щодо прав та обов'язків цієї особи, тобто, судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких є скаржник, або в ньому міститься судження про права та обов'язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов'язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов'язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов'язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов'язків. Будь-який інший правовий зв'язок між скаржником та учасниками спору до уваги не приймається, а самі лише припущення про можливу наявність такого зв'язку не є підставою для скасування судових рішень.

З матеріалів справи вбачається, що оскарженими судовими актами задоволено позовні вимоги про визнання за позивачем права на користування земельною ділянкою на вул. Онуфрія Трутенка, 3 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель та укладення договору оренди земельної ділянки площею 1,5940 га на вул. Онуфрія Трутенка, 3 для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель з Київською міською радою, як власником та орендодавцем цієї земельної ділянки.

В свою чергу, скаржник вважає, що зазначена земельна ділянка є складовою земель, відведених для будівництва військових містечок № 141 та № 167, входить до території військового містечка № 141 загальною площею 17,2065 га та була незаконно вилучена із земель зазначеного містечка без згоди Міністерства оборони України.

Відповідно до частини першої статті 77 Земельного кодексу України землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

За статтею 14 Закону України "Про Збройні сили України" землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об'єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок, за статтею 9 вказаного Закону відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до статей 1 та 2 Закону України "Про використання земель оборони" землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України (далі - військові частини); військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки передаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.

За статтею 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (станом на час виникнення спірних правовідносин) відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті; рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України; порядок відчуження нерухомого майна визначається Кабінетом Міністрів України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1919 "Про порядок відчуження та реалізації військового майна Збройних Сил" (в редакції за станом на час виникнення спірних правовідносин), якою встановлено порядок відчуження та реалізації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил України, до військового майна, яке може бути предметом відчуження, належать, зокрема, цілісні майнові комплекси, у тому числі військових містечок, будинки споруди та інше нерухоме майно, відчуженням військового майна є вилучення військового майна із Збройних Сил України у результаті його реалізації через уповноважені підприємства (пункт 2); рішення про відчуження військового майна приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міноборони погодженого з Мінекономіки переліку такого майна за формою згідно з додатком 1 (пункт 6); Міноборони щороку узагальнює відомості про відчужене військове майно і до першого квітня року, що настає за звітним періодом, надсилає їх Кабінетові Міністрів України, Мінекономіки та уповноваженим підприємствам (організаціям) (пункт 22).

За частиною другою статті 120 Земельного кодексу України якщо житловий будинок, будівля або споруда розташовані на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування;

Закон України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" та наведений вище Порядок станом на час виникнення спірних правовідносин не містили окремих положень про порядок переходу земельних ділянок за наслідками реалізації розташованого на них нерухомого майна; натомість, за частиною третьою статті 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" (редакція з 22.12.2011) відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту, здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За Порядком відчуження земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти нерухомого військового майна, що підлягають реалізації, та земельних ділянок, які вивільняються у процесі реформування Збройних Сил і Державної спеціальної служби транспорту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.05.2013 № 436, визначення місця розташування та переліку земельних ділянок, які підлягають відчуженню, складаються Міноборони та Адміністрацією Держспецтрансслужби та подаються в установленому порядку Кабінету Міністрів України для затвердження.

Судова колегія зазначає, що касаційну скаргу подано з підстав порушення права державної власності на земельну ділянку, яка належить до складу земель оборони та перебуває у сфері управління Міністерства оборони України як органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції, зокрема, забезпечити використання земельних ділянок, виділених для потреб Збройних Сил; водночас, цю касаційну скаргу подано Київським квартирно-експлуатаційним управлінням, яке є самостійною юридичною особою за змістом доданої виписки з Єдиного державного реєстру; касаційну скаргу підписано особою, уповноваженою діяти від імені Київського квартирно-експлуатаційного управління.

Відповідно до викладеного у Положенні про організацію квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 № 448 (зі змінами), Київське квартирно-експлуатаційне управління є територіальним органом військового управління і призначене для реалізації у військах (силах), дислокованих у межах відповідальності територіального квартирно-експлуатаційного управління, державної військово-технічної політики з питань квартирно-експлуатаційного забезпечення з метою підтримання військ (сил) у стані високої бойової та мобілізаційної готовності (пункт 2.3 Положення).

За пунктом 4.4 Положення військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються в постійне користування в порядку, визначеному Земельним кодексом України та Законом України "Про використання земель оборони"; фонди і територія військового містечка, а також земельні ділянки передаються військовим частинам на утримання і експлуатацію через квартирно-експлуатаційні органи за актом приймання (передачі) для утримання та експлуатації будівель, споруд і території військового містечка (додаток 2), який затверджується начальником територіального квартирно-експлуатаційного управління.

Розділом V Положення передбачено здійснення обліку фондів військових містечок і земельних ділянок квартирно-експлуатаційними органами; за визначенням, яке міститься у пункті 1.2 Положення військовим містечком є майновий комплекс будівель споруд, іншого нерухомого майна разом з казарменним фондом, житловим фондом, об'єктами соціально-культурного призначення, комунальними спорудами та інженерними мережами, які використовуються для його обслуговування, розміщений на відокремленій земельній ділянці, яка належить до категорії земель оборони.

Таким чином, зі змісту наведених норм не вбачається, що скаржник наділений повноваженнями здійснювати функції Міністерства оборони у сфері захисту права державної власності на землю поза межами виконання ним обов'язків щодо фондів і територій військових містечок, земельних ділянок, облікованих за військовими частинами, дислокованими у межах відповідальності територіального квартирно-експлуатаційного управління.

На підтвердження належності спірної земельної ділянки до земель військового містечка № 141 скаржник та Головна військова прокуратура України Генеральної прокуратури України надали: схеми розміщення земельних ділянок (орієнтовні межі земельної ділянки, відведеної в користування Печерської квартирно-експлуатаційної частини Київського району під будівництво військових містечок № 141, 167 за рішенням Виконкому Київської міської Ради депутатів трудящих від 02.03.1949 та межі спірної земельної ділянки площею 1,5940 га), копію рішення Виконкому Київської міської Ради депутатів трудящих від 02.03.1949, яким відведено КЕЧ-2 земельні ділянки під танкову базу (23 га) та під радіостанцію (17 га) та зобов'язано уточнити межі відводу та оформити відвід; план земельної ділянки площею 46 га 961 кв.м. за 1951 рік, акт від 19 червня 1951 про виконання у натурі відводу земельної ділянки площею 46 га 961 кв.м., акт інвентаризації за 1995 рік, за яким в користуванні військового містечка знаходилось 171983 га, перелік військових містечок, що використовуються Збройними Силами України у місті Києві та Київській області, історичну довідку Київської квартирно-експлуатаційної частини району та Київського квартирно-експлуатаційного управління, земельно-кадастрову інформацію на земельну ділянку площею площею 1,594 га, що розміщена в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, за якою спірна земельна ділянка відведена за рахунок землекористувача в/м 141.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини щодо права користування земельною ділянкою виникли за наслідками набуття позивачем права власності на майно, вилучене зі складу військового майна Збройних Сил України за наслідком його реалізації; повноваження щодо визначення переліку такого майна та земельної ділянки, що підлягає відчуженню, віднесено до компетенції Міністерства оборони України та Кабінету Міністрів України.

За додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.05.2013 № 666-р "Про погодження переліку земельних ділянок, що належать до земель оборони, на яких планується будівництво житла для військовослужбовців та членів їх сімей із залученням небюджетних коштів" загальна площа військового містечка АДРЕСА_1, складає 9,85 га; за кадастровим планом земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, складеним у 2013 році, відсутні відомості про Київське квартирно-експлуатаційне управління, як суміжного землекористувача спірної земельної ділянки.

Спірна земельна ділянка надана позивачу в користування за договором оренди № 201 від 22.07.2013, укладеного з Київською міською радою на підставі рішення від 01.11.2012; за змістом інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 1,594 га, що розміщена в АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, належить Київській міській раді, форма власності - комунальна.

Таким чином, судова колегія констатує, що питання розпорядження належним до реалізації військовим майном та відчуження земельних ділянок під відповідним нерухомим майном на час звернення Київського квартирно-експлуатаційного управління з даною касаційною скаргою до повноважень скаржника не належить, та, відтак, його прав та обов'язків не стосується; Київське квартирно-експлуатаційне управління не довело, що спірна земельна ділянка знаходиться в межах земельної ділянки 9,85 га, яка обліковується за військовим містечком № 141 за відомостями, які наведені в додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.05.2013 № 666-р; питання про приналежність спірної земельної ділянки до земель державної чи комунальної власності в межах даної справи не вирішувалось і відповідні висновки у рішенні місцевого та постанові апеляційного господарського суду відсутні.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судова колегія відзначає, що скаржником не доведено, що судові рішення у справі прийнято щодо його прав та обов'язків, у зв'язку з чим у суду касаційної інстанції відсутні правові підстави для розгляду по суті прийнятої до провадження касаційної скарги щодо доводів скаржника про допущені судом порушення норм матеріального та процесуального права, а порушене за касаційною скаргою Київського квартирно - експлуатаційного управління касаційне провадження підлягає припиненню.

Керуючись статтями 86, 107, 111-5, 111-7 Господарського процесуального кодексу України Вищий господарський суд України,

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за скаргою Київського квартирно - експлуатаційного управління на постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.09.2007 у справі №35/284 Господарського суду міста Києва припинити.

Головуючий Л. Рогач

Судді І. Алєєва

Т. Дроботова