ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2016 року Справа № 912/484/16

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.

при секретарі судового засідання: Крицькій Я.Б.

за участю представників сторін:

від позивача: представник Горячев А.В., довіреність № б/н від 19.05.2016 року

від відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/484/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кіровоград

про стягнення 311 666, 74 грн.

та

за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Кіровоград

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна", м. Київ

про визнання договору лізингу недійсним

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" звернулось до господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення з останньої на свою користь збитків у розмірі 311 666, 74 грн.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що заявлена позивачем до стягнення сума збитків складається з:

1. Реальних збитків у розмірі 23 832, 00 грн. , а саме:

витрат у сумі 9 860, 00 грн., а з врахуванням ПДВ - 11 832, 00 грн., понесених позивачем у зв'язку із супроводженням повернення заборгованості, здійснення розшуку майна позивача, представництва інтересів позивача у виконавчому провадженні згідно договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, укладеного між позивачем та ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі";

витрат у сумі 10 000, 00 грн., а з врахуванням ПДВ - 12 000, 00 грн., понесених позивачем у зв'язку з наданням останньому послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача у суді згідно договору про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 року (з додатковими угодами № 47 від 15.01.2013 року та № 206 від 10.08.2015 року), укладеного між позивачем та ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери";

2. Упущеної вигоди у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу у сумі 62 518, 34 грн., а саме:

щомісячного лізингового платежу за жовтень 2015 року на суму 14 520, 32 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2015 року;

щомісячного лізингового платежу за листопад 2015 року на суму 15 809, 25 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2015 року;

щомісячного лізингового платежу за грудень 2015 року на суму 15 836, 73 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.12.2015 року;

щомісячного лізингового платежу за січень 2016 року на суму 16 352, 04 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.01.2016 року;

3. Упущеної вигоди у вигляді невиплачених процентів і комісій за лізинговими платежами в розмірі, еквівалентному у гривні 9 177, 11 доларів США, за період з лютого 2016 року по листопад 2018 року, що по курсу гривні до долара США станом на 22.01.2016 року (попередній день дню складання позовної заяви), складає 225 316, 40 грн.

За вказаною позовною заявою ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 16.02.2016 року порушено провадження у справі № 912/484/16.

12.03.2016 року до господарського суду Кіровоградської області від Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у даній справі до початку її розгляду по суті надійшла зустрічна позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання недійсним договору про фінансовий лізинг від 09.12.2013 року № 00009201, укладеного між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про придбання автомобіля Фольксваген "Tiguan FL 2.0 TSI" д.н. НОМЕР_2, яка ухвалою господарського суду від 14.03.2016 року прийнята для спільного розгляду з первісним позовом.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/484/16 (суддя Макаренко Т.В.) позовні вимоги за первісним позовом задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" 61 429, 66 грн., а також судовий збір у сумі 920, 97 грн.; в задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено; в задоволенні позовних вимог позивача за зустрічним позовом відмовлено повністю.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог за первісним позовом, місцевий господарський суд виходив з обставин укладення між позивачем (лізингодавець) та відповідачем (лізингоодержувач) договору про фінансовий лізинг № 00009201 від 09.12.2013 року з додатком до нього, яким є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу, передачі за актом прийому-передачі від 12.12.2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" в особі представника - дилера ТОВ "Атлантик" Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 об'єкта лізингу - транспортного засобу типу VW Tiguan FL 2.0 TSI, шасі НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1, 2013 року виробництва, реєстраційний знак НОМЕР_2, колір сірий, новий, наявності заборгованості відповідача за первісним позовом перед позивачем за первісним позовом, про погашення якої позивач звертався до відповідача з письмовою вимогою, якою також повідомив відповідача про відмову від договору про фінансовий лізинг та вимагав повернути об'єкт лізингу впродовж 10 (десяти) робочих днів з дня доставки цього повідомлення на адресу місцезнаходження/проживання відповідача. Врахувавши наведені обставини, положення ст. 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" та умови договору про фінансовий лізинг, місцевий господарський суд дійшов висновку, що договір про фінансовий лізинг від 09.12.2013 № 00009201, укладений між сторонами, був розірваний у позасудовому порядку 16.10.2015 року у зв'язку з вищезазначеною відмовою позивача від вказаного договору. Судом першої інстанції встановлено і ті обставини, що 20.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинено виконавчий напис про повернення Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" об'єкта лізингу, з примусового виконання якого органом Державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження, яке в подальшому закінчене у зв'язку з тим, що надійшла заява стягувача про направлення виконавчого документа за належністю до ВДВС Кагарлицького РУЮ, оскільки транспортний засіб, який необхідно передати за виконавчим документом, затримано та постановлено на штрафмайданчик за адресою: м. Кагарлик, пров. Серпневий,8, що за територіальністю відноситься до ВДВС Кагарлицького РУЮ. Враховуючи ці обставини, місцевий господарський суд вважав, що об'єкт лізингу відповідачем за первісним позовом не використовується та повернутий відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом. Разом з тим, оскільки спірний договір припинив дію 16.10.2015 року, а матеріалами справи підтверджено примусове вилучення об'єкта лізингу 28.01.2016 року, суд вбачав підстави вважати, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" лізингові платежі відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) у сумі 7 744,16 грн. за 16 днів жовтня 2016 року, а також, в силу умов п. 6.18. договору, лізингові платежі у сумі 53 685, 50 грн. у якості плати за користування об'єктом лізингу у період з 17.10.2016 року по 28 січня 2016 року, що і зумовило задоволення позовних вимог за первісним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача лізингових платежів у загальній сумі 61 429, 66 грн. У задоволенні заявлених позивачем за первісним позовом вимог про стягнення реальних збитків у розмірі 23 832, 00 грн. судом першої інстанції відмовлено з тих підстав, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками у розумінні статті 623 Цивільного кодексу України та статті 224 Господарського кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором. Окрім цього, щодо юридичних послуг за договором про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 року, укладеним між позивачем та ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери", суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів подання заявки позивачем ТОВ "Юридична фірма "Вернер" для надання послуг, що пов'язані із веденням даної справи, доказів оплати позивачем таких послуг, незважаючи на неодноразову вимогу господарського суду. Також, господарським судом було витребувано від позивача у справі докази сплати ПДВ (сума ПДВ включена до сум заявлених збитків) із сум збитків 11 832, 00 грн. та 12 000, 00 грн., що в загальній сумі становить 23 832, 00 грн. з урахуванням ПДВ, проте вимогу суду позивач не виконав. В позовних вимогах позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача упущеної вигоди у вигляді невиплачених процентів і комісій за лізинговими платежами в розмірі, еквівалентному у гривні 9 177,11 доларів США за період з лютого 2016 року по листопад 2018 року, що по курсу гривні до долара США станом на 22.01.2016 року (день, що передує дню складання позовної заяви), складає суму 225 316, 40 грн., яку позивач, за його твердженням, міг би отримати упродовж дії Контракту при належному виконанні відповідачем умов такого Контракту, господарський суд відмовив, оскільки ці збитки нараховані на майбутнє та є теоретичними, побудованими на можливих очікуваннях отримання певного прибутку, не підтверджені належними та допустимими доказами. У вимогах за зустрічним позовом суд відмовив врахувавши, що спірний Договір укладено ОСОБА_2 як фізичною особою-підприємцем, а договір фінансового лізингу транспортного засобу у такому випадку не потребує нотаріального посвідчення.

Не погодившись з прийнятим у даній справі рішенням, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі норм матеріального та процесуального права, Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 просить скасувати це рішення в частині стягнення з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" 61 429, 66 грн., а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" про визнання недійсним договору про фінансовий лізинг від 09.12.2013 року № 00009201, та прийняти нове рішення про відмову у повному обсязі у задоволенні первісного позову та про задоволення у повному обсязі зустрічного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на ті обставини, що позивач безпідставно зазначає у позовній заяві про обов'язок відповідача сплачувати лізингові платежі за договором лізингу в гривнях по курсу, визначеному ПАТ "Креді Агріколь Банк". На думку відповідача, з пункту 6.3. договору вбачається, що договором не встановлено, за курсом якого банку розраховується доларовий еквівалент та зазначено, що банк обирається за рішенням позивача, але жодного рішення, прийнятого позивачем і направленого відповідачу в порядку, встановленому цим договором, до суду не надано, тобто суду не надано жодних доказів, на підставі яких позивач розраховував еквівалент долара саме за курсом ПАТ "Креді Агріколь Банк", а не іншого комерційного банку чи НБУ. Також, на адресу відповідача не надходило повідомлень позивача про встановлення обмінного курсу. Відповідач посилається і на те, що судом у прийнятому рішенні теж не вказано, за яким курсом судом розраховано розмір стягуваних коштів у гривні та на підставі чого судом застосовано саме такий курс валют. За доводами відповідача, судом не обґрунтовано обов'язок відповідача сплачувати лізингові платежі після припинення дії договору лізингу, так як лізингові платежі це не лише плата за користування предметом лізингу, тоді як в оскаржуваному рішенні не вказано, який розмір коштів підлягав сплаті саме за користування предметом лізингу. До того ж, як стверджує відповідач, позивачем жодних рахунків за вказаний період відповідачу не направлялось. Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, відповідач вважає, що договір про фінансовий лізинг за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, проте, вимоги про сплату неустойки позивач не заявляв, та предметом судового розгляду такі вимоги не були. Окрім того, відповідач вважає, що судом не прийнято до уваги, що відповідач сплатив позивачу 28 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією від 01.12.2015 року. Також, відповідач зазначає, що спірний договір лізингу укладений з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, яка є фізичною особою, а договір найму транспортного засобу, стороною якого є фізична особа, підлягає нотаріальному посвідченню. Оскільки вказаний договір не був нотаріально посвідченим, він, на думку відповідача, є недійсним. Відповідач стверджує, що жодним нормативним актом не зазначено, що договори за участю фізичних осіб-підприємців не підлягають нотаріальному посвідченню, законодавство не надає жодних переваг фізичній особі-підприємцю по відношенню до інших громадян; враховуючи, що підприємець є фізичною особою, то до договорів з участю підприємців застосовуються нормативні акти, як для всіх фізичних осіб і жодного виключення законодавством не передбачено.

25.07.2016 року (електронною поштою) та 28.07.2016 року засобами поштового зв'язку до апеляційного господарського суду від відповідача надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких відповідач зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків у вигляді упущеної вигоди у сумі 287 834, 74 грн. та реальних збитків за правову допомогу у сумі 23 832, 00 грн. В оскаржуваному рішенні суд дійшов висновку про безпідставність та помилковість тверджень позивача щодо того, що вказані лізингові платежі є упущеною вигодою в розумінні ст. 22 ЦК України. Проте, незважаючи на вказане, суд стягнув з відповідача на користь позивача 61 429, 66 грн. У зв'язку з наведеним відповідач вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог. За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору, і про це є клопотання заінтересованої сторони. Однак, від представника позивача подібних клопотань не надходило, натомість, представник позивача навіть у судовому засіданні апеляційного господарського суду зазначив, що вказані суми є збитками у вигляді упущеної вигоди. Також, відповідач вважає, що спірний лізинговий договір укладався з відповідачем як з фізичною особою, а не з фізичною особою-підприємцем (посилається на розписку відповідача, надану позивачу, на реквізити спірного договору). Відповідно до цих додаткових пояснень відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу та провести судове засідання 25.07.2016 року без участі відповідача та її представника.

01.08.2016 року до апеляційного господарського суду від відповідача надійшла заява про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі та про проведення судового засідання 01.08.2016 року без участі відповідача та її представника.

Позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечує та відхиляє твердження відповідача щодо невизначення відповідачем банку, курс якого буде застосовуватися при розрахунку платежів. Позивач посилається на ті обставини, що пунктом 6.3. Загальних комерційних умов внутрішнього лізингу, що становлять невід'ємну частину договору лізингу, чітко визначено застосування курсу обміну долара США за безготівковими операціями, встановленого ПАТ "Креді Агріколь Банк". Також, позивач зазначає, що протягом дії договору ним на змінювався банк, обмінний курс якого підлягає застосуванню, тобто ПАТ "Креді Агріколь Банк". Позивач не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності підстав для стягнення лізингових платежів після розірвання спірного договору. За доводами позивача, пунктом 6.18. Умов лізингу сторони погодили, що у випадку розірвання договору за ініціативою позивача відповідно до п. 12. договору, лізинговий платіж буде вважатися платою за користування об'єктом лізингу. Тобто, з урахуванням змісту п. 6.18. договору, судом правильно вирішено, що відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача за період з 17.10.2016 року по 28.01.2016 року лізингові платежі в якості плати за фактичне користування об'єктом лізингу. Також, на думку позивача, твердження відповідача про неврахування судом першої інстанції сум сплачених коштів у розмірі 28 000, 00 грн. є безпідставним, оскільки отримання зазначених коштів та зарахування їх в погашення поточної заборгованості позивачем не заперечується. Позивач зазначає, що відповідно до положень ст. 806 ЦК України та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір фінансового лізингу, предметом якого є транспортний засіб, має бути викладено у простій письмовій формі, такий договір не підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. Сторонами при укладенні договору були погоджені усі істотні умови договору, передбачені ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг". Правове регулювання договору про фінансовий лізинг здійснюється Цивільним кодексом України в частині, що не суперечить Закону України "Про фінансовий лізинг". В даному випадку, стаття 799 ЦК України не може бути застосована у правовідносинах, пов'язаних із укладенням договору фінансового лізингу. На думку позивача, судом першої інстанції вірно встановлено, що стороною договору є не фізична особа, а суб'єкт господарювання - фізична особа-підприємець; на фізичних осіб-підприємців в тій частині, що стосується здійснення підприємницької діяльності, поширюються приписи Господарського кодексу України. Приписи параграфу 5 "Оренда майна та лізинг" глави 30 Господарського кодексу України, як і Закон України "Про фінансовий лізинг", не встановлюють вимог щодо нотаріального посвідчення договорів оренди транспортних засобів, укладених у сфері господарювання.

25.07.2016 року та 27.07.2016 року до апеляційного господарського суду від позивача надійшли додаткові пояснення, у яких позивач навів приклад розрахунку щомісячного лізингового платежу відповідно до Умов Договору про фінансовий лізинг на підставі рахунків з серпня 2015 року по січень 2016 року, та зазначає, що розмір щомісячного лізингового платежу є сталим, незмінним протягом строку дії Договору, та становить еквівалент 687, 06 доларів США, а сплата щомісячного лізингового платежу в еквіваленті доларів США відображає справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечує отримання позивачем очікуваної станом на дату виконання договору суми на основі діючого курсу обміну долара США. Також, позивач звертає увагу на те, що відповідач мав можливість ознайомлюватися із чинним обмінним курсом ПАТ "Креді Агріколь Банк", що міститься на офіційному сайті позивача та ПАТ "Креді Агріколь Банк", які є відкритими та загальнодоступними. Посилаючись на ст. 627 ЦК України, позивач зазначає про свободу договору. Щодо доводів відповідача про неврахування судом першої інстанції суми сплачених коштів у розмірі 28 000, 00 грн., позивач стверджує, що не заперечує отримання від відповідача грошових коштів у вказаній сумі; ці кошти були зараховані відповідно до умов Договору, що підтверджується Зведеною обліковою випискою з рахунку апелянта від 21.01.2016 року. При цьому позивач посилається на послідовність розподілу сум, сплачених відповідачем, яка визначена п. 6.12. Умов, яку відповідач не може змінювати, у тому числі шляхом встановлення призначення платежу.

Дніпропетровський апеляційний господарський суд відкладав розгляд апеляційної скарги у даній справі з 22.06.2016 року на 06.07.2016 року, з 06.07.2016 року на 25.07.2016 року, з 25.07.2016 року на 01.08.2016 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи ухвалами суду.

У судовому засіданні 01.08.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково в силу наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.12.2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець, позивач) та Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (лізингоодержувач, відповідач) уклали договір про фінансовий лізинг № 00009201 (далі - Договір) (а.с. 16, т. 1).

За умовами вказаного Договору об'єктом лізингу є транспортний засіб типу VW Tiguan FL 2.0 TSI, шасі № НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1, 2013 року виробництва, вартістю 37 745, 51 доларів США, гривневий еквівалент 311 966, 64 грн.

Додатком до Договору про фінансовий лізинг від 09.12.2013 року № 00009201 та його невід'ємною частиною є Загальні комерційні умови внутрішнього фінансового лізингу (далі - Умови), які разом з Договором складають Контракт.

У відповідності до п. 1 Умов, Контракт, а також Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) як додаток до Контракту, що є невід'ємною його частиною, та інші додатки, що є невід'ємними його частинами, являють собою угоду між сторонами щодо придбання ТОВ "Порше Лізинг Україна", а також передачі об'єкту лізингу лізингоодержувачу згідно з положеннями Закону України "Про фінансовий лізинг", а також іншими чинними положеннями законодавства України.

За змістом п.п. 3.2.-3.4. Умов Порше Лізинг Україна придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосовного українського законодавства та цього Контракту. Лізингоодержувач користується об'єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного українського законодавства та забезпечує експлуатацію об'єкта лізингу у відповідності до Контракту. Після завершення строку лізингу за Контрактом лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу у Порше Лізинг Україна за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають здійсненню за цим Контрактом. За умови повної сплати лізингоодержувачем всіх платежів за Контрактом, а також виходячи з припущення, що відповідне законодавство України, що регулює відносини сторін за Контрактом, не зазнає змін, після остаточного погашення лізингоодержувачем всіх належних до сплати платежів за Контрактом, купівельна ціна об'єкта лізингу буде вважатися належним чином сплаченою лізингоодержувачем. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за Контрактом, розмір купівельної ціни буде визначений відповідним чином.

Згідно з п. 4.1. Умов Порше Лізинг Україна зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії Контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей Контракт/відмовитися від Контракту та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено в цьому Контракті).

Положеннями п. 4.2. Умов сторони погодили, що після завершення строку дії цього Контракту та здійснення останнього лізингового платежу, інших платежів за цим Контрактом і виконання всіх зобов'язань лізингоодержувачем, право власності на об'єкт лізингу перейде до лізингоодержувача. З цією метою сторони укладуть договір купівлі-продажу, підпишуть додаткову угоду до цього Контракту або оформлять таке придбання в інший спосіб, визначений Порше Лізинг Україна.

Пунктом 5.4. Умов передбачено, що лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об'єкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та Порше Лізинг Україна акту прийому-передачі.

Згідно з п. 6.1. Умов для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця зобов'язаний здійснювати на користь Порше Лізинг Україна лізингові платежі відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), що являє собою невід'ємну частину Контракту, та інших положень Контракту. Кожний лізинговий платіж включає:

відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування;

частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу);

комісії;

покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим Контрактом, та інші витрати, передбачені або безпосередньо пов'язані з Контрактом.

Будь-які податки, що можуть застосовуватися до Контракту після його виконання або в будь-який час у майбутньому, а також інші витрати та платіжні зобов'язання не включаються до лізингових платежів та підлягають сплаті лізингоодержувачем на користь Порше Лізинг Україна у разі, якщо Порше Лізинг Україна понесло такі витрати.

Пунктом 6.3. Умов сторонами погоджено, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим Контрактом на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна суми, очікуваної станом на дату виконання Контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долара США (як обумовлено сторонами в Контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком) або Національним банком України (надалі - обмінний курс), як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна, станом на дату, коли кожен платіж підлягає здійсненню. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші платіжні зобов'язання, передбачені Контрактом, розраховуються в євро/доларах США (як обумовлено сторонами в Контракті) на змінній основі та підлягають сплаті в українських гривнях за обмінним курсом за безготівковими операціями вказаного вище банку, чинним на робочий день, що передує дню виставлення рахунка.

Відповідно до п. 6.4. Умов у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків (процентів/процентної ставки) за використання обсягу фінансування, розмір яких (якої) узгоджений сторонами.

У пунктах 6.5., 6.10. Умов сторонами узгоджено, що лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування) не пізніше дати, вказаної у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Лізингові платежі у будь-якому разі не підлягають поверненню лізингоодержувачу, за винятком випадків, визначених Контрактом. Лізингоодержувач здійснює лізингові платежі відповідно до термінів, визначених у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Відповідно до п. 6.11. Умов, якщо лізингоодержувач здійснює платежі, що не покривають усіх його зобов'язань перед Порше Лізинг Україна, та/або затримує платежі, сторони погоджуються, що суми, виплачені лізингоодержувачем, розподілятимуться таким чином (у послідовності, як зазначено нижче): 1) витрати на відновлення стану об'єкта лізингу; 2) штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів; 3) лізингові платежі (при цьому в першу чергу відсотки/проценти за користування обсягом фінансування, а потім частина від обсягу фінансування); 4) інші компенсації інших витрат Порше Лізинг Україна у зв'язку з цим Контрактом.

Пунктом 6.17. Умов передбачено, що зобов'язання зі сплати всіх та будь-яких платежів за Контрактом покладається на лізингоодержувача, якщо інше прямо не передбачено Контрактом. Лізингоодержувач зобов'язується сплатити всі та будь-які платежі протягом 5-ти робочих днів з моменту відправлення Порше Лізинг Україна відповідної вимоги та/або рахунку, якщо інший термін не обумовлено у Контракті або погоджено сторонами додатково.

Згідно з п. 8.2. Умов, у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються такі санкції: пеня у розмірі 10 % річних від вчасно невиплаченої суми за кожен день затримки до моменту повної виплати платежу (п.п. 8.2.1. Умов); штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна (пункт 8.3. цього Контракту): еквівалент 15 дол. США за першу вимогу, еквівалент 20 дол. США за другу вимогу, еквівалент 25 дол. США за третю вимогу (якщо Порше Лізинг Україна вирішить надіслати таку третю вимогу) (п.п. 8.2.2. Умов); компенсація будь-яких витрат, понесених Порше Лізинг Україна, та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до Контракту (п.п. 8.2.3. Умов).

Відповідно до п. 8.3.2. Умов, якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату одного лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш ніж 30 днів (у відповідності до Закону України "Про фінансовий лізинг"), Порше Лізинг Україна має право розірвати Контракт/відмовитися від Контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Згідно з п.п. 12.1., 12.2. Умов строк лізингу за Контрактом визначається у Договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плані відшкодування). Строк лізингу починається з дати підписання Акта приймання-передачі Лізингоодержувачем об'єкта лізингу (п. 5.4. Умов).

Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 12.3. Умов).

Згідно з п. 12.6.1. Умов Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей Контракт/відмовитися від Контракту та, також, серед іншого, право на повернення об'єкта лізингу, зокрема, у випадку, коли лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Пунктом 12.7. Умов передбачено, що день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від Контракту, визначається Порше Лізинг Україна у відповідному повідомленні/вимозі. Порше Лізинг Україна надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від Контракту та, за можливості, зв'язується з ним доступними телефону засобами зв'язку для повідомлення про розірвання/відмову від Контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається Порше Лізинг Україна на адресу за зареєстрованим місцезнаходженням лізингоодержувача (для юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців)/ місцем реєстрації (для фізичних осіб). У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, лізингоодержувач вважається належним чином повідомленим на 10 (десятий) календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки.

Сторонами Контракту підписано Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), надалі - Графік виплати платежів (а.с. 30-33, т. 1).

Згідно з вказаним Графіком виплати платежів: строк лізингу - 60 місяців; вартість об'єкта лізингу - 37 745, 51 USD; авансовий платіж - 15 098, 20 USD, обсяг фінансування - 22 647, 31 USD.

Лізингові платежі повинні бути сплачені на підставі рахунку Порше Лізинг Україна в гривнях (за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в дол. США, відповідно до пунктів 6.3. та 6.4. Умов) банківським переказом на банківський рахунок Порше Лізинг Україна.

За актом прийому-передачі від 12.12.2013 року (а.с. 34, т. 1) позивач передав, а відповідач прийняла об'єкт лізингу - транспортний засіб типу VW Tiguan FL 2.0 TSI, шасі НОМЕР_4, двигун № НОМЕР_1, 2013 року виробництва, реєстраційний знак НОМЕР_2, колір сірий, новий.

Згідно з вказаним актом вартість об'єкта лізингу - 311 966, 64 грн., авансовий платіж - 124 786, 62 грн., обсяг фінансування 187 180, 02 грн., залишкова вартість 0, 00 грн., щомісячний платіж - 5 678, 55 грн., адміністративні витрати - 4 679, 51 грн. У примітці до цього пункту акту зазначено "включаючи ПДВ".

Зі зведеної облікової виписки з рахунку клієнта - відповідача, наданої на вимогу апеляційного господарського суду (ухвала від 25.07.2016 року) (а.с. 84-86, т. 2) вбачається, що відповідач допускав прострочення виконання своїх зобов'язань зі сплати лізингових платежів, у тому числі і більше 30 календарних днів.

Також, як вбачається з матеріалів справи (а.с. 35-50, т. 1), позивачем, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором/Контрактом, були надіслані відповідачу наступні нагадування про несплату:

перше нагадування від 05.05.2015 року;

друге нагадування від 19.05.2015 року;

третє нагадування від 03.06.2015 року;

третє нагадування від 17.06.2015 року;

третє нагадування від 03.07.2015 року;

третє нагадування від 16.07.2015 року;

третє нагадування від 18.09.2015 року.

Разом з третім нагадуванням від 18.09.2015 року, 23.09.2015 року позивачем направлено відповідачу вимогу про сплату заборгованості за Договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення про відмову від Договору, вих. № 00009201 від 18.09.2015 року (а.с. 46-49, т. 1).

За змістом вказаної вимоги позивач просив відповідача погасити поточну заборгованість за лізинговими платежами у сумі 36 320, 75 грн., а також штрафні санкції за прострочення сплати будь-яких платежів у сумі 2 055, 32 грн., витрати, понесені лізингодавцем з метою повернення простроченої заборгованості лізингоодержувача у відповідності до Договору в розмірі 3 312, 00 грн., а всього: 41 688, 07 грн., протягом 3-х днів з дня отримання вимоги.

Також, вказаною вимогою позивач повідомив відповідача про відмову від Договору про фінансовий лізинг від 09.12.2013 року № 00009201 та вимагав відповідача повернути на свою користь об'єкт лізингу впродовж 10-ти робочих днів з дня доставки цього повідомлення на адресу місцезнаходження/проживання відповідача.

Згідно даних сервісу УДППЗ "Укрпошта" з відстеження пересилання поштових відправлень, зазначена вище вимога не була отримана відповідачем, а була повернута на адресу позивача 29.10.2015 року у зв'язку з закінченням встановленого терміну зберігання поштового відправлення (а.с. 50, т. 1).

Враховуючи умови Договору/Контракту , а саме п. 12.7., відповідно до якого у випадку не отримання лізингоодержувачем повідомлення/вимоги з будь-яких причин, лізингоодержувач вважається належним чином повідомленим на 10-ий календарний день з дня відправлення такого повідомлення, що підтверджується документами з відміткою ДП "Укрпошта" про прийняття повідомлення для відправки, та враховуючи, що вимога позивачем була відправлена 23.09.2015 року, що підтверджується описом вкладення у цінний лист (а.с. 48, т. 1), місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що відповідач вважається ознайомленою із змістом вимоги 03.10.2015 року.

Також, згідно з п. 12.13. Договору/Контракту останній вважається розірваним на 10-ий робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони; відповідно до пункту 12.7. Договору/Контракту день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від Контракту, визначається Порше Лізинг Україна у відповідному повідомленні/вимозі.

Відповідно до частини третьої статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

За наведених вище обставин, положень Договору/Контракту та приписів Закону України "Про фінансовий лізинг" місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що Договір про фінансовий лізинг від 09.12.2013 року № 00009201, укладений між сторонами, розірвано у позасудовому порядку 16.10.2015 року у зв'язку з відмовою позивача від вказаного Договору.

Також, об'єкт лізингу за вимогою позивача мав бути повернутий відповідачем позивачу по 16.10.2015 року.

Відповідач добровільно об'єкт лізингу позивачу не повернув.

20.11.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняк А.М. вчинено виконавчий напис № 1664 про повернення відповідачем на користь позивача об'єкту лізингу (а.с. 51, т. 1).

Постановою від 26.11.2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження № 49566571 з примусового виконання вказаного виконавчого напису (а.с. 52, т. 1).

Відповідно до акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 28.01.2016 року (а.с. 183, т. 1) транспортний засіб, який є об'єктом лізингу, затримано та доставлено для зберігання на спеціальний майданчик, місцезнаходження якого: м. Кагарлик, пров. Серпневий, 8.

Постановою від 09.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження (ВП № 49566571), винесеною головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого напису № 1664, виконавче провадження з примусового виконання вказаного виконавчого напису закінчено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що надійшла заява стягувача про направлення виконавчого документа за належністю до ВДВС Кагарлицького РУЮ, оскільки транспортний засіб, який необхідно передати за виконавчим документом, затримано та постановлено на штрафмайданчик за адресою: м. Кагарлик, пров. Серпневий, 8, що за територіальністю відноситься до ВДВС Кагарлицького РУЮ (а.с. 184 (у тому числі зворотна сторона), т. 1).

Вказані докази правильно оцінено судом першої інстанції як повернення відповідачем позивачу об'єкта лізингу, що був переданий в користування на умовах фінансового лізингу за Договором про фінансовий лізинг № 00009201.

Предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на користь позивача збитків у загальному розмірі 311 666, 74 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору фінансового лізингу № 00009201 від 09.12.2013 року щодо своєчасної сплати лізингових платежів.

За приписами частини першої статті 292 ГК України лізинг - це господарська діяльність, спрямована на інвестування власних чи залучених фінансових коштів, яка полягає в наданні за договором лізингу однією стороною (лізингодавцем) у виключне користування другій стороні (лізингоодержувачу) на визначений строк майна, що належить лізингодавцю або набувається ним у власність (господарське відання) за дорученням чи погодженням лізингоодержувача у відповідного постачальника (продавця) майна, за умови сплати лізингоодержувачем періодичних лізингових платежів.

Згідно зі ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом (параграф 6. Лізинг) та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Статтею 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Згідно зі статтею 16 Закону України "Про фінансовий лізинг" сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

У статті 2 Закону України "Про фінансовий лізинг" зазначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, у зв'язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Відтак, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Отже, обов'язок сплатити за товар певну грошову суму виникає у покупця тільки у разі переходу до нього права власності на товар.

Положеннями статті 7 Закону України "Про фінансовий лізинг" передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів, за умови, що договором лізингу не передбачено іншого строку. Лізингоодержувач має право вимагати відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені лізингодавцю до такої відмови. Лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу та вимагати повернення предмета лізингу від лізингоодержувача у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо лізингоодержувач не сплатив лізинговий платіж частково або у повному обсязі та прострочення сплати становить більше 30 днів. Стягнення за виконавчим написом нотаріуса провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Відмова від договору лізингу є вчиненою з моменту, коли інша сторона довідалася або могла довідатися про таку відмову.

Згідно зі ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть і в тому разі, якщо його умови повністю ними виконані. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

У разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється (ст. 615 ЦК України).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч.ч. 1, 3 ст. 651 ЦК України).

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються (ч. 2 ст. 653 ЦК України).

Згідно з частиною п'ятою ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингодавець має право вимагати розірвання договору та повернення предмета лізингу у передбачених законом та договором випадках, а відповідно до статті 11 Закону України "Про фінансовий лізинг" лізингоодержувач зобов'язаний у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

За положеннями пунктів 5, 6 частини першої статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг", лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються Господарським кодексом України (ч. 2 ст. 4 ГК України).

За приписами ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1); застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання (ч. 2); господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими, зокрема, потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі (ч. 3).

Згідно з частиною другою статті 217 ГК України відшкодування збитків є видом господарських санкцій у сфері господарювання.

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частина перша статті 225 Господарського кодексу України передбачає, що до складу збитків, які підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Враховуючи положення статті 224 ГК України, підставою для застосування відповідальності у вигляді відшкодування збитків є повний склад господарського правопорушення, як-то: неправомірна (протиправна) діяльність (бездіяльність) учасника господарських відносин, збитки, як результат такої діяльності, причинний зв'язок між неправомірною (протиправною) діяльністю (бездіяльністю) учасника господарських відносин та збитками, вина учасника господарських відносин.

Щодо спірних відносин, слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача, - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, заявляючи позовні вимоги про стягнення збитків, позивач має довести вищезазначені умови в порядку статті 33 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивач просить стягнути з відповідача збитки у розмірі 311 666, 74 грн. та зазначає, що заявлена до стягнення сума складається, зокрема, з реальних збитків у розмірі 23 832, 00 грн., а саме:

- витрат в сумі 9 860, 00 грн., а з врахуванням ПДВ - 11 832, 00 грн., понесених позивачем у зв'язку із супроводженням повернення заборгованості, здійснення розшуку майна позивача, представництва інтересів позивача у виконавчому провадженні згідно договору про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, який укладено між позивачем та ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі";

- витрат в сумі 10 000, 00 грн., а з врахуванням ПДВ - 12 000,00 грн., понесених позивачем у зв'язку з наданням останньому послуг по юридичному консультуванню, підготовці процесуальних документів та представництва інтересів позивача у суді згідно договору про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 року (з додатковими угодами № 47 від 15.01.2013 року та № 206 від 10.08.2015 року), який укладено позивачем з ТОВ "Юридична фірма Вернер і Партнери".

В обґрунтування вимог про стягнення реальних збитків, завданих порушенням відповідачем своїх зобов'язань за Договором, у розмірі 23 832, 00 грн., позивач посилається на ті обставини, що у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, явним небажанням відповідача виконувати умови Договору, неможливістю за рахунок власних виробничих ресурсів стягнути заборгованість та повернути об'єкт лізингу, з метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором позивач був вимушений звернутись до спеціалізованих організацій з метою надання послуг з повернення заборгованості, вчинення виконавчого напису нотаріуса, відкриття виконавчого провадження та супроводження повернення об'єкта лізингу, а також юридичного консультування, підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді. Як на підставу стягнення зазначених вище реальних збитків позивач посилається також на п. 12.10. Умов.

Згідно з п. 8.2.3. Умов у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються, зокрема, такі санкції: компенсація будь-яких витрат, понесених лізингодавцем, та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених лізингоодержувачем у відповідності до Контракту. Вищезазначені санкції підлягають сплаті лізингоодержувачем впродовж 10-ти робочих днів після надіслання відповідної вимоги лізингодавцем, незважаючи на можливе розірвання контракту лізингодавцем.

Будь-які збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням стороною своїх зобов'язань за Контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі додатково до штрафних санкцій, передбачених Контрактом (п. 8.6 Умов).

Поряд з цим, пунктом 4.4. Умов передбачено, що лізингоодержувач покриває всі витрати, понесені в результаті експлуатації об'єкта лізингу, включаючи, але не обмежуючись витратами, що можуть бути понесені внаслідок дотримання обґрунтованих вимог лізингодавця щодо експлуатації та/або передання об'єкта лізингу, а у відповідності до п. 12.10. Умов у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Контракту лізингодавець прямо зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, особливо щодо таких фактичних витрат як страхові франшизи, витрати на збут (перепродажна підготовка, оцінка об'єкта лізингу, доставка об'єкта лізингу з метою подальшого продажу, передачі у користування тощо), штрафи, витрати на правову допомогу.

Лізингоодержувач відшкодовує всі та будь-які витрати, понесені лізингодавцем у зв'язку з вилученням (поверненням) об'єкта лізингу, у тому числі витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги, пов'язані з вилученням об'єкта лізингу (п. 13.5. Умов). Усі збори, податки, гонорари, грошові штрафи та інші витрати, що пов'язані з Контрактом і можуть виникати протягом строку дії Контракту, виплачуються або відшкодовуються виключно лізингоодержувачем (п. 16.1. Умов).

Отже, враховуючи, що лізингоодержувач після розірвання Договору/відмови від Договору не повернув вчасно об'єкт лізингу, позивач намагався самостійно забезпечити виконання зобов'язання з повернення об'єкта лізингу, тоді як згідно з п. 13.1. п. 13.5. Умов, витрати за виконання яких покладаються на відповідача.

Так, позивач звернувся до спеціалізованих організацій Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл СІ" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер і Партнери" (в подальшому - Товариство з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер") для супроводження повернення заборгованості.

Понесення позивачем зазначених витрат підтверджується щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Тріпл СІ" на суму 9 860, 00 грн.:

- договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, який укладено між ТОВ "Юридична компанія "Тріпл СІ" (агентство) та ТОВ "Порше Лізинг Україна" (замовник), за умовами якого замовник доручає, а агентство приймає на себе зобов'язання надати замовнику юридично-консультаційні послуги відповідно до умов договору, а замовник - прийняти та оплатити їх (а.с. 54-59, т. 1);

- актами наданих послуг від 31.08.2015 року № 381, від 31.10.2015 року № 504, від 30.09.2015 року № 443, від 20.11.2015 року № 550 за договором про надання юридично-консультаційних послуг від 21.06.2012 року, якими сторонами цього договору підтверджено виконання ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" обумовлених договором послуг по ФОП ОСОБА_2 договір 00009201, на загальну суму 9 860, 00 грн. (а.с. 63-64, 68, 74-75, 78, т. 1);

- рахунками-фактурами від 31.08.2015 року № 381 на суму 2 760, 00 грн., від 31.10.2015 року № 504 на суму 1 800, 00 грн., від 30.09.2015 року № 443 на суму 1 800, 00 грн., від 20.11.2015 року № 550 на суму 3 500, 00 грн., які виставлені ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" позивачу на оплату, зокрема, за "юридично-консультаційні послуги по клієнту ОСОБА_2 ФОП, договір 00009201" (а.с. 60-62, 66-67, 70-73, 77, т. 1);

- платіжними дорученнями № 50024350 від 04.09.2015 року на суму 144 612, 06 грн. -оплата за послуги згідно рахунку № 381 від 31.08.2015 року без ПДВ (загальна сума за рахунком № 381 від 31.08.2015 року), № 50025809 від 10.11.2015 року на суму 92 628, 01 грн. - оплата за послуги згідно рахунку № 504 від 31.10.2015 року без ПДВ (загальна сума за рахунком № 504 від 31.10.2015 року), № 50025109 від 09.10.2015 року на суму 172 849, 38 грн. - оплата за послуги згідно рахунку № 443 від 30.09.2015 року без ПДВ (загальна сума за рахунком № 443 від 30.09.2015 року), № 50026290 від 27.11.2015 року на суму 10 500, 00 грн. - оплата за послуги згідно рахунку № 550 від 20.11.2015 року без ПДВ (загальна сума за рахунком № 550 від 20.11.2015 року), відповідно до яких ТОВ "Порше Лізинг Україна" перераховано на користь ТОВ "Юридична компанія "Тріпл Сі" грошові кошти згідно вищезазначених рахунків (а.с. 65, 69, 76, 79, т. 1).

щодо Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична фірма Вернер і Партнери" на суму 10 000, 00 грн.:

- договором про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 року з урахуванням додаткових угод до нього від 15.01.2013 року № 47 та від 10.08.2015 року № 206 (а.с. 80-94, т. 1);

- заявкою позивача до ТОВ "Юридична фірма Вернер" на надання юридичних послуг № 283 від 13.01.2016 року про стягнення заборгованості та збитків, договір про фінансовий лізинг № 00009201 від 09.01.2013 року, клієнт Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (а.с. 95, т. 1);

- актом № 143 від 20.01.2016 року про надання послуг за вказаною заявкою та договором на суму 10 000, 00 грн. без ПДВ (а.с. 97, т. 1);

- рахунком-фактурою № 143 від 20.01.2016 року на суму 10 000, 00 грн. за юридичні послуги згідно договору про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 року та додаткової угоди № 206 від 10.08.2015 року по справі за позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та збитків, договір про фінансовий лізинг № 00009201 від 09.01.2013 року (заявка № 283 від 13.01.2016р.) (а.с. 96, т. 1).

Водночас, в матеріалах справи відсутні докази оплати позивачем вказаного рахунку-фактури № 143 від 20.01.2016 року на суму 10 000, 00 грн., отже, відсутні докази фактичного понесення позивачем вказаних витрат.

Окрім зазначеного вище, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача реальних збитків у сумі 23 832, 00 грн., позивач включив в дану суму також і податок на додану вартість у загальній сумі 3 972, 00 грн., оскільки він є платником податку на додану вартість відповідно до вимог діючого законодавства України. Проте, оскільки в даному випадку позивачем заявлено до стягнення саме понесені ним витрати, а не вартість послуг, відсутні підстави для збільшення суми витрат на розмір податку на додану вартість, що становить 3 972, 00 грн., до того ж, доказів оплати зазначених сум податку позивачем суду не надано.

З урахуванням наведеного вище, з огляду на доведення позивачем наявності всіх ознак господарського правопорушення в частині стягнення реальних збитків в розмірі 9 860, 00 грн., що завдані позивачу внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань, та що не було враховано місцевим господарським судом при прийнятті рішенні в цій частині, колегія суддів вбачає наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 9 860, 00 грн. та відмову в частині стягнення реальних збитків в розмірі 13 972, 00 грн., що становить розмір податку на додану вартість та суму послуг ТОВ "Юридична фірма Вернер".

Вказане узгоджується з правовою позицією, якої дійшов Вищий господарський суд України у постановах від 12.07.2016 року у справі № 907/612/15 та від 26.04.2016 року у справі № 902/823/15.

Іншою складовою заявлених позивачем до стягнення з відповідача збитків у загальній сумі 311 666, 74 грн. є упущена вигода у вигляді щомісячних платежів за фактичний час користування об'єктом лізингу в сумі 62 518, 34 грн., а саме:

- щомісячного лізингового платежу за жовтень 2015 року у сумі 14 520, 32 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.10.2015 року;

- щомісячного лізингового платежу за листопад 2015 року у сумі 15 809, 25 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.11.2015 року;

- щомісячного лізингового платежу за грудень 2015 року у сумі 15 836, 73 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.12.2015 року;

- щомісячного лізингового платежу за січень 2016 року у сумі 16 352, 04 грн., належного до сплати відповідно до Плану відшкодування не пізніше 15.01.2016 року.

Як зазначалося вище, частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками, серед іншого, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Разом з тим, за змістом п. 6.3. Умов, сторони погодились, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за Контрактом на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання Контракту відповідно до чинного курсу обміну євро/долара США (як обумовлено сторонами в Контракті) за безготівковими операціями, встановленого українським комерційним банком (ПАТ "КІБ Креді Агріколь" або іншим банком) або Національним банком України, як буде обрано за рішенням лізингодавця, станом на дату, коли кожен платіж підлягає здійсненню.

Згідно з п. 12.9. Умов у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання Контракту відповідно до пункту 12 Контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено п. 4.2., а також якщо лізингодавець вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень Контракту, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна, впродовж 10 (десяти) робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю об'єкта лізингу (тобто сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу об'єкта лізингу або, якщо об'єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна, ринковою вартістю об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіка покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до Контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована лізингодавцю лізингоодержувачем відповідно до умов Контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання Контракту.

Слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про продаж об'єкта лізингу, відтак, не вбачається можливим і визначення передбаченої п. 12.9. Умов різниці, що за умовами Контракту становить упущену вигоду. Разом з тим, позивач не надав суду доказів про вжиття заходів щодо одержання таких доходів (упущеної вигоди).

Враховуючи дату припинення Договору - 16.10.2015 року, відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача лізинговий платіж (відшкодування частини вартості об'єкта лізингу та проценти і комісію) відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування) у сумі 7 025, 96 грн. за 15 днів жовтня 2015 року, виходячи з наступного розрахунку; 14 520, 32 грн. (лізинговий платіж за жовтень) /31 (кількість днів у жовтні) х 15 = 7 025, 96 грн.

Щодо решти суми заявлених лізингових платежів апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Договір фінансового лізингу поєднує в собі елементи договорів оренди та купівлі-продажу, у зв'язку із цим лізингові платежі включають як плату за надання майна у користування, так і частину покупної плати за надання майна у власність лізингоодержувачу по закінченні дії договору.

Як зазначалося вище, кожен лізинговий платіж складається з відсотків (процентів) за користування об'єктом лізингу, комісії та відшкодування частини вартості об'єкта лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Таким чином, оскільки право власності на предмет лізингу від позивача до відповідача не перейшло, позовні вимоги щодо стягнення з останнього після розірвання Договору такої складової частини лізингового платежу, як відшкодування вартості цього майна, яке залишилося у власності позивача, є безпідставними.

Як встановлено вище, об'єкт лізингу вилучений з користування відповідача 28.01.2016 року.

Позивач не зазнав збитків (упущеної вигоди) в частині такої складової лізингового платежу як відшкодування вартості майна, оскільки об'єкт лізингу повернуто відповідачем позивачу. Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною Вищим господарським судом України у постанові від 29.12.2015 року по справі № 911/1623/15.

Зазначені обставини не були враховані місцевим господарським судом при прийнятті рішення у справі у цій частині, як і не було враховано, що наслідки розірвання договору лізингу визначені у статті 10 Закону України "Про фінансовий лізинг". Так, пунктами 5 і 6 частини першої цієї статті передбачено право лізингодавця стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса та вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків відповідно до закону та договору (вказане узгоджується з позицією Верховного Суду України, наведеною у постановах від 17.09.2013 року у справі № 3-25гс13 та від 18.12.2012 року у справі № 3-68гс12).

Отже, позивач зобов'язаний сплатити на користь відповідача частину лізингового платежу за користування об'єктом лізингу - комісію та проценти за користування об'єктом лізингу:

за жовтень 2015 року (з 16 жовтня) у сумі 3 662, 10 грн. (335, 73 х 21, 134)/31 х 16 днів);

за листопад 2015 року у сумі 7 658, 65 грн. (332, 84 х 23, 010);

за грудень 2015 року у сумі 7 604, 43 грн. (329, 91 х 23, 050);

за січень 2016 року (до 28 січня) у сумі 7 028, 80 грн. (326, 97 х 23, 800)/31 х 28.

Як вбачається із зведеної облікової виписки (а.с. 87-89, т. 2), лізинговий платіж за жовтень 2015 року оплачений у сумі 4 623, 93 грн. 01.12.2015 року; враховуючи, що судом розрахована заборгованість з лізингового платежу за жовтень у загальній сумі 10 688, 06 грн. (7 025, 96 грн. + 3 662, 10 грн.), несплачена частина платежу за жовтень становить 6 064, 13 грн. (10 688, 06 грн. - 4 623, 93 грн.).

Розрахунок судом здійснено з урахуванням обмінного курсу ПАТ "Креді Агріколь Банк" на робочий день, що передує дню виставлення рахунку (у відповідності з п. 6.3. Умов), а також даних щодо розміру комісії та процентів згідно Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування).

Враховуючи, що відповідач безпідставно утримував об'єкт лізингу після розірвання Договору та неправомірно продовжував користуватися об'єктом лізингу до 28.01.2016 року, апеляційний господарський суд вбачає повний склад господарського правопорушення для стягнення збитків, яких зазнав позивач (упущеної вигоди) у сумі 28 356, 01 грн. (6 064, 13 грн. + 7 658, 65 грн. + 7 604, 43 грн. + 7 028, 80 грн.)

Тобто, є правомірними та підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача збитків у сумі 28 356, 01 грн.

Відносно ще однієї складової заявлених позивачем до стягнення з відповідача збитків у загальній сумі 311 666, 74 грн.: упущеної вигоди у вигляді невиплачених процентів і комісій за лізинговими платежами в розмірі, еквівалентному у гривні 9 177, 11 доларів США за період з лютого 2016 року по листопад 2018 року, що по курсу гривні до долара США станом на 22.01.2016 року (день, що передує дню складання позовної заяви), складає 225 316, 40 грн., апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду та зазначає наступне.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора (позивача у справі) обов'язок доказування розміру збитків, завданих йому порушенням зобов'язання, відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України, і доведення того, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі використання об'єкта лізингу.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються на розрахунку невиплачених процентів та комісій за лізинговими платежами за період з лютого 2016 року по листопад 2018 року.

Проте, такі розрахунки є теоретичними (умовними), побудовані на можливих очікуваннях отримання певного прибутку (доходу) та не підтверджені відповідними належними та допустимим доказами.

Окрім того, заявлені позивачем збитки (упущена вигода) розраховані з використанням розміру передбачених Договором лізингових платежів за період з лютого 2016 року по листопад 2018 року, тобто на майбутнє, що не передбачено чинним законодавством України.

Отже, у даній частині позовних вимог судом не встановлено, а позивачем не доведено обов'язкових умов для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування збитків, а тому правові підстави для стягнення з відповідача збитків (упущеної вигоди) у сумі 225 316, 40 грн. відсутні.

Такої ж правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 29.12.2015 року у справі № 911/1623/15.

Відтак, враховуючи наведене вище, рішення місцевого господарського суду в частині задоволених позовних вимог за первісним позовом підлягає зміні зі стягненням з відповідача на користь позивача збитків у сумі 38 216, 01 грн. (реальні збитки - 9 860, 00 грн., упущена вигода - 28 356, 01) та новим пропорційним розподілом судових витрат.

Рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову підлягає залишенню без змін у зв'язку з наступним.

Як вбачається з тексту Договору про фінансовий лізинг № 00009201 від 09.12.2013 року (а.с.16-34), вказаний Договір укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

При укладенні оспорюваного Договору сторонами були погоджені всі істотні умови Договору, передбачені ст. 6 Закону України "Про фінансовий лізинг".

Стаття 55 Господарського кодексу України визначає, що суб'єктами господарювання є: 1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб'єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

При здійсненні фізичною особою підприємницької діяльності необхідно чітко розмежовувати, в яких відносинах фізична особа виступає як підприємець, а в яких - як звичайна фізична особа.

Слід зауважити, що в господарському законодавстві "юридична особа" та "фізична особа-підприємець" охоплюються спільним поняттям "суб'єкт господарювання".

Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Зі спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 16.02.2016 року (а.с. 106, т. 1), ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 18.02.2009 року.

Під час здійснення господарської діяльності фізичні особи-підприємці реалізують свою господарську компетенцію, тобто сукупність господарських прав та обов'язків. При цьому решта прав та обов'язків фізичної особи, що становлять її правоздатність як людини, набуваються та виконуються нею поза межами здійснення нею господарської діяльності, в порядку реалізації нею її цивільної дієздатності, передбаченої Цивільним кодексом України та регулюються ним. Останнє випливає зі змісту частини третьої статті 45 Господарського кодексу України, відповідно до якої щодо громадян положення цього Кодексу поширюються на ту частину їх діяльності, яка за своїм характером є підприємницькою.

Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

За загальним правилом, відповідно до статті 209 Цивільного кодексу України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. На вимогу фізичної або юридичної особи будь-який правочин з її участю може бути нотаріально посвідчений.

Згідно з положеннями частин другої та третьої ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про фінансовий лізинг" договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Статтею 799 ЦК України передбачено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Отже, законом встановлено вимоги щодо обов'язкового нотаріального посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи (частина друга статті 799 ЦК України). При цьому, однак, слід мати на увазі, що такого посвідчення не потребує договір, укладений за участю громадянина, який набув статусу суб'єкта підприємницької діяльності. Ця правова позиція роз'яснена у пункті 2.11. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна".

Вказане зазначено також Верховним судом України у постанові від 18.12.2012 року у справі № 3-66гс12.

Враховуючи наведене вище, Договір про фінансовий лізинг № 00009201 від 09.12.2013 року, укладений між позивачем та відповідачем, не потребує нотаріального посвідчення та відсутні підстави вважати даний Договір нікчемним.

Апеляційний господарський суд відхиляє доводи відповідача, що Договором не визначено, курс якого банку має застосовуватися для розрахунків, оскільки вказані доводи спростовуються змістом п. 6.3. Умов.

Також, суд відхиляє доводи відповідача щодо неврахування при розрахунку платежу на користь позивача на суму 28 000, 00 грн., що підтверджується квитанцією від 01.12.2015 року № 2714 (а.с. 164, т. 1), оскільки вказане спростовується змістом зведеної облікової виписки з рахунку клієнта - відповідача (а.с. 87-89, т. 2), а також наведеними вище розрахунками апеляційного господарського суду лізингових платежів за жовтень 2015 року.

Переглядаючи рішення місцевого господарського суду, апеляційний господарський суд враховує, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі (ч. 2 ст. 101 ГПК України).

З урахуванням встановлених обставин справи, суд відхиляє доводи позивача та відповідача, які спростовані судом вище.

Судові витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 49 ГПК України підлягають стягненню з позивача на користь відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/484/16 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/484/16 змінити в частині суми задоволених позовних вимог та розподілу судових витрат. виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (25000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, пр-т Павла Тичини, 1В, офіс В, ідентифікаційний код 35571472) збитки у сумі 38 216 (тридцять вісім тисяч двісті шістнадцять) грн. 01 коп. та судовий збір за подання позовної заяви у сумі 573 (п'ятсот сімдесят три) грн. 24 коп.

В решті рішення господарського суду Кіровоградської області від 04.05.2016 року у справі № 912/484/16 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" (02152, м. Київ, пр-т Павла Тичини, 1В, офіс В, ідентифікаційний код 35571472) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (25000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 4 511 (чотири тисячі п'ятсот одинадцять) грн. 94 коп.

Видачу наказів доручити господарському суду Кіровоградської області.

Повна постанова складена 02.08.2016 року.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко