ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

18 липня 2016 року Справа № 915/1620/13

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши заяву за вх. № 11831/16 від 04.07.2016 року ОСОБА_1 відділу ДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Миколаївській області про зміну способу і порядку виконання наказу господарського суду Миколаївської області № 915/1620/13 по справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Баядера Логістик, вул. Озерянівська, 2, м. Горлівка, Донецька область, 84601

адреса для листування: ОСОБА_3 Баядера Логістик, вул. Космонавтів, 89, м. Миколаїв, 54028

до відповідача ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5, АДРЕСА_1, 54018

про стягнення заборгованості за договором поставки № 2104 від 18.04.2012 року у сумі 6 732,00 грн. основного боргу, 471, 24 грн. штрафу, 752, 50 грн. 20% річних

за участю представників сторін:

від позивача (стягувача): ОСОБА_6, довіреність від 04.04.2016 року;

від відповідача (боржника): не з'явився;

від ОСОБА_1 відділу ДВС (заявника): ОСОБА_7, паспорт ЕР182006 виданий 28.01.2005 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області від ОСОБА_1 відділу ДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Миколаївській області надійшла заява про зміну способу і порядку виконання наказу господарського суду Миколаївської області № 915/1620/13, в якій ОСОБА_1 відділ ДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Миколаївській області просить суд змінити спосіб і порядок виконання наказу господарського суду Миколаївської області № 915/1620/13.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 07.07.2015 року з урахуванням ухвали господарського суду від 11.07.2016 року (про виправлення описки) призначено розгляд заяви про зміну способу і порядку виконання наказу в судовому засіданні на 18.07.16 року

Відповідач (боржник) явку повноважного представника в судове засідання 18.07.2016 року не забезпечив.

Ухвала господарського суду Миколаївської області від 17.07.2016 року, направлена на адресу відповідача ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5, АДРЕСА_1, 54018, повернута до суду поштовою установою із відміткою пошти за закінченням строку зберігання.

Керуючись п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 64, 87, 121ГПК України, п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року № 18, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій щодо належного повідомлення усіх учасників процесу про дату, час та місце судових засідань.

Враховуючи обмежений десятиденний строк розгляду заяв про зміну способу та порядку виконання судових рішень (ст. 121 ГПК України), а також те, що явка повноважних представників учасників процесу не визнавалась судом обов'язковою, суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення за відсутності повноважного представника боржника.

Представник заявника ОСОБА_1 відділу ДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Миколаївській області в судовому засіданні 18.07.2016 року подану заяву підтримав в повному обсязі та зазначив наступне.

Під час виконавчого провадження державним виконавцем встановлено відсутність майна, яке належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення, відсутність доходів, відсутність транспортних засобів. При цьому, встановлено наявність в боржника квартири, в якій прописана малолітня дитина. У звязку з відмовою органу опіки та піклування Миколаївської міської ради у наданні дозволу на продаж майна, державний виконавець звернувся до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Заява обґрунтована приписами ст. 373 ЦПК України, п. 4.5.9 Інструкції з примусового виконання рішення.

Представник позивача (стягувач) в судовому засіданні 18.07.2016 року подану заяву підтримав, та просив суд задовольнити заяву про зміну способу і порядку виконання наказу господарського суду Миколаївської області.

Розглянувши подану заяву про зміну способу та порядку виконання наказу суду, заслухавши пояснення представників позивача (стягувача) та органу ДВС, дослідивши та оцінивши усі подані учасниками процесу докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 29.10.2013 року по справі № 915/1620/13 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю Баядера Логістик до відповідача ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором поставки № 2104 від 18.04.2012 року у сумі 6 732,00 грн. основного боргу, 471, 24 грн. штрафу, 752, 50 грн. 20% річних.

Стягнуто з ОСОБА_4 особи-підприємця ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Баядера Логістик" основний борг у сумі 6 732, 00 грн. за договором поставки № 2104 від 18.04.2012 року; 471, 24 грн. штрафу за договором поставки № 2104 від 18.04.2012 року; 752, 50 грн. 20% річних за користування чужими грошовими коштами за період з 11.02.13 року по 02.09.13 року за договором поставки № 2104 від 18.04.2012 року; 1 500, 00 грн. витрат на послуги адвоката; 1 720, 50 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили 15.11.2013 року.

На виконання судового рішення господарським судом Миколаївської області видано наказ від 15.11.2013 року.

Судом також встановлено, що на виконанні в ОСОБА_1 відділі державної виконавчої служби м. Миколаєва ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Миколаївській області знаходиться виконавче провадження з виконання наказу № 915/1620/13 від 15.11.2013 року, виданого господарським судом Миколаївської області щодо стягнення з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Баядера Логістик» () грошових коштів.

Під час виконавчого провадження державним виконавцем встановлено відсутність майна, яке належить боржнику та на яке можливо звернути стягнення, відсутність доходів, відсутність транспортних засобів (арк. 75-79, 82-100).

Відповідно до Витягу з державного реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником ОСОБА_5 зареєстровано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 (квартира) (арк. 81).

Відповідно до довідки форми № 3 ЖК «Південь» від 28.12.2015 року в квартирі по провулку Молодогвардійський, 8/4, м. Миколаїв, прописана неповнолітня дитина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дата прописки 24.07.2013 року (арк. 101).

Службою у справах дітей Адміністрації Інгульського району відмовлено у наданні дозволу на реалізацію вищевказаного нерухомого майна (квартири) (довідка від 16.05.2016 року) (арк. 102-103).

При цьому, судом враховано наступне.

Відповідно до вимог ст. 129 Конституції України та ст. 115 ГПК України рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обовязковими на усій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Пунктом 7.1.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року з останніми змінами Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України встановлено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Суд оцінює докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 33, 43 ГПК України і лише за наявності обставин, що унеможливлюють виконання рішення, господарський суд має право змінити спосіб або порядок виконання рішення.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 63 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Разом з житловим будинком стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення чи земельну ділянку державний виконавець подає запит до відповідних місцевих органів, що здійснюють реєстрацію та облік майна, про належність такого майна боржнику на праві власності, а також перевіряє, чи не перебуває це майно під арештом.

Після надходження документального підтвердження належності боржнику на праві власності будинку чи іншого нерухомого майна державний виконавець накладає на них арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідних реєстрів в установленому законодавством порядку. Про накладення арешту на будинок чи інше нерухоме майно, заставлене третім особам, державний виконавець невідкладно повідомляє таким особам.

Відповідно до п. 2.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5, залучення органів опіки та піклування відповідно до покладених на них повноважень обовязково здійснюється при виконанні рішень про відібрання дитини, а також у разі необхідності забезпечення прав та інтересів дітей та непрацездатних осіб, які потребують опіки (піклування).

Відповідно до п. 4.5.7 вищевказаної Інструкції у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Частиною 1 ст. 405 ЦК України визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

За змістом цієї статті право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім'ї якої вони є, а з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Вирішуючи спори щодо захисту прав дітей, суди повинні в кожному конкретному випадку перевіряти право користування житловим приміщенням дитиною, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі, серед яких зазначена й дитина) та на законі (ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Таким чином, передбачене ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України «Про охоронудитинства» та ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей.

Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку. Матеріалами справи підтверджено наявність у боржника на праві власності квартири по провулку Молодогвардійський, 8/4, м. Миколаїв, в якій зареєстрована малолітня дитина. Доказів фактичного проживання малолітньої дитини в будь-якому іншому житловому приміщенні матеріали справи не містять. За таких обставин, реалізація нерухомого майна (квартири) матиме наслідком фактичне порушення законних майнових прав малолітньої дитини. Враховуючи пріоритетність інтересів малолітньої дитини щодо права на житло, враховуючи розмір заборгованості боржника та можливі негативні наслідки для дитини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про зміну способу та порядку виконання судового рішення.

Керуючись ст. 124, 129 Конституції України, Законом України Про виконавче провадження, ст. 33, 34, 43, 86, 121 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

відмовити в задоволенні заяви вх. № 11831/16 від 04.07.2016 року ОСОБА_1 відділу ДВС міста ОСОБА_2 територіального управління юстиції в Миколаївській області про зміну способу і порядку виконання наказу господарського суду Миколаївської області № 915/1620/13

Ухвала може бути оскаржена відповідно до ст. 93-95, 106 ГПК України.

Суддя Е.М. Олейняш