РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016Справа №910/10925/16

За позовом: управління державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві

до: національного музею історії України у другій світовій війні. Меморіальний комплекс

про стягнення 86.932,44 грн.

Суддя Балац С.В.

Представники:

позивача: Терещенко В.М. - за довіреністю від 15.12.2015 № 24/926/Лк;

відповідача: Дурбалов О.Д. - за довіреністю від 12.04.2016 № 327.

С У Т Ь С П О Р У:

Управління державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до національного музею історії України у другій світовій війні. Меморіальний комплекс про стягнення з останнього заборгованості в сумі 86.932,44 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем порушено грошове зобов'язання за укладеним між сторонами спору договором про послуги, що надаються за сигналом тривоги. Догляд та технічне обслуговування апаратури систем безпеки, контроль і виклик міліції пожежників тощо агентами безпеки від 19.11.2013 № 3327-Д об/2013/Печ, що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 86.932,44 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.06.2016 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/10925/16. Розгляд справи призначений на 18.07.2016.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням такого.

Відповідач, скориставшись правом, наданим ст. 59 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позовні вимоги відхилив повністю, посилаючись на те, що обов'язок з оплати отриманих від позивача послуг не виконано у зв'язку із затримкою бюджетного фінансування.

В судовому засіданні 18.07.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи повноважних представників сторін по суті даного спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між управлінням державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві, як виконавцем, (далі - позивач) та національним музеєм історії України у другій світовій війні. Меморіальний комплекс, як замовником, (далі - відповідач) укладено договір про послуги, що надаються за сигналом тривоги. Догляд та технічне обслуговування апаратури систем безпеки, контроль і виклик міліції пожежників тощо агентами безпеки від 19.11.2013 № 3327-Д об/2013/Печ (далі - Договір) відповідно до предмету якого відповідач доручає, а позивач зобов'язується здійснювати послуги по спостереженню сигналізації термінового виклику наряду охорони (п. 2.1 Договору).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що розрахунок вартості послуг позивача здійснюється на підставі цін, визначених на підставі цін, визначених сторонами у протоколі погодження договірної ціни (додаток 4 до Договору). Вартість послуг визначається у розрахунку (додаток 2 до Договору), так згідно розрахунку вартість спостереження за охоронною сигналізацією по договору в період з 01.05.2013 по 31.12.2013 складає 183.079,30 грн.

Положеннями п. 3.2 Договору передбачено, що оплата за Договором здійснюється відповідачем щомісячно до 10 числа місяця, в якому надаються послуги, шляхом перерахування відповідачем грошових коштів у сумі місячної вартості послуг, визначеної в розрахунку, на рахунок позивача.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Оскільки виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з надання послуг, тому, права і обов'язки сторін визначаються, у тому числі, положеннями глави 63 Цивільного кодексу України.

Положеннями ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Так, позивачем на виконання своїх зобов'язань за Договором та на його умовах, надані відповідачу послуги в період травень-грудень 2013 на загальну суму 183.079,30 грн., про що також зазначено в розрахунку (додаток № 2 до Договору), який підписаний сторонами, скріплений відбитками їх печаток та наявний в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Спір між сторонами даного судового процесу виник внаслідок порушення відповідачем грошового зобов'язання за Договором, відповідачем отримані послуги за Договором сплачені частково в сумі 96.146,86 грн., що призвело до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 86.932,44 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з урахуванням такого.

У відповідності до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Суд відзначає, жодного підтвердження щодо факту повної сплати відповідачем наданих йому позивачем послуг в сумі 86.932,44 грн., сторонами спору до суду не подано.

Обов'язок доказування відповідно до пункту 4 частини третьої статті 129 Конституції України та статті 33 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Відносно заперечень відповідача, викладених у відзиві, то вони судом відхиляються з таких підстав.

Згідно з частиною першої статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, а статтями 525, 526 даного Кодексу і статтею 193 Господарського Кодексу встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 Цивільного кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, де зазначено, що непереборною силою, тобто надзвичайними і невідворотними обставинами не вважаються, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відтак, посилання відповідача на відсутність бюджетного фінансування не звільняє відповідача від виконання зобов'язань щодо оплати поставленої та прийнятої продукції, тому судом не приймається. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 у справі № 11/446.

Підсумовуючи викладене вище з урахуванням всіх фактичних обставин суд дійшов висновку, що факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований, відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача основної заборгованості, яка виникла внаслідок порушення останнім грошового зобов'язання за Договором, підлягає задоволенню повністю в розмірі 86.932,44 грн.

З огляду на те, позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд в порядку, передбаченому ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладає судовий збір на відповідача.

Керуючись статтями 33, 34, 43, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з національного музею історії України у другій світовій війні. Меморіальний комплекс (01015, м. Київ, вул. Лаврська, буд. 24; ідентифікаційний код 02224241, з будь-якого його рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду) на користь управління державної служби охорони при ГУ МВС України в місті Києві (04050, м. Київ, вул. Студентська, буд. 9; ідентифікаційний код 08596920, на будь-який його рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду) основну заборгованість в сумі 86.932 (вісімдесят шість тисяч дев'ятсот тридцять дві) грн. 44 коп.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1.378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22 липня 2016 року

Суддя С.В. Балац