номер провадження справи 11/42/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016 Справа № 908/1387/16

м. Запоріжжя

Господарський суд Запорізької області у складі:

головуючий суддя Гончаренко С.А.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю «МІК» (вул. Північне шосе, буд. 69«А», м. Запоріжжя, Запорізька область, 69006; ),

до відповідача: Державне підприємство «Підприємство Камянської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№101)» (вул. Зелена, смт. Камяне, Вільнянський район, Запорізької області, 70050, ),

у присутності представників сторін:

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 дов.№11/12-336 від 27.01.2016;

про: стягнення 154726,67грн.,-

В С Т А Н О В И В :

До господарського суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю МІК» про стягнення з Державного підприємства «Підприємство Камянської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№101)» 10191,91грн. основного боргу, 133146,31грн. втрат від інфляції, 11388,45грн. 3% річних за договором №Г-010306/9 купівлі-продажу від 03.01.2014.

19.05.2016 порушено провадження по справі і справа призначена до розгляду. З ціллю надання витребуваних матеріалів розгляд справи відкладався.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на виконання укладеного між ним і відповідачем договору від 03.01.2014 №Г-010306/9 поставив останньому товар на суму 954093,31грн.

Відповідач розрахувався за поставлений товар частково на суму 559782,19грн., було здійснено повернення товару на суму 120804,70грн., і здійснений залік зустрічних однорідних вимог у сумі 263314,51грн.

Заборгованість становить 10191,91грн.

За неповне і несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань з оплати товару, йому зараховано 133146,31грн.. втрат від інфляції і 11388,45грн. річних.

04.07.2016 позивач зменшив позовні вимоги, у звязку із оплатою відповідачем 10191,91грн. основного боргу, та просить суд стягнути 133146,31грн. втрат від інфляції і 11388,45грн. річних.

Дана заява позивача відповідає вимогам ст. 22 Господарського процесуального кодексу України та приймається судом до розгляду.

Відповідач в відзиві пояснив, що після отримання позову перерахував позивачу основний борг в сумі 10191,91грн. і 2320,91грн. судового збору.

Вказує, що позивачем відповідно до ст.5 Господарського процесуального кодексу України не були вжиті заходи щодо досудового врегулювання господарського спору.

Також пояснює, що є державним підприємством та на сьогодні знаходиться у тяжкому фінансовому становищі у звязку зі зменшенням замовлень та значною кредиторською заборгованістю, через що підприємством постійно сплачуються реструктуровані платежі заборгованості минулих років ВАТ «Запоріжжяобленерго», Вільнянській ОДПІ ГУ ДФС України в Запорізькій області.

Просить відмовити позивачу в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи і вислухавши пояснення представника відповідача, та також ретельно дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини:

Статтею 11 Цивільного кодексу України закріплено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до п. 2 цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Зобовязанням, відповідно до п. п. 1, 2 ст. 509 цього Кодексу, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

03.01.2014 між Державним підприємством «Підприємство Камянської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№101)» (далі - Покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «МІК» (надалі Продавець) був укладений договір № Г-010306/9 купівлі-продажу.

За своєю правовою природою договір, укладений між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

В силу положень ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до розділу 1 Договору Продавець зобовязується передати у власність Покупця продукцію (тканину) (надалі товар), у зумовлені строки, а Покупець в свою чергу сплатити за нього грошову суму Продавцю, в порядку встановленому Договором.

Як зазначено у п.3.2. Договору датою поставки товару є дата, коли товар був переданий у власність отримувача, що підтверджується відповідними документами (накладними).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 954093,31грн., що підтверджується видатковими накладними:

- №РН-03/26/36 від 26.03.2014 на суму 38666,90грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-04/08/24 від 08.04.2014 на суму 12423,04грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-04/14/24 від 14.04.2014 на суму 67581,80грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-04/29/32 від 29.04.2014 на суму 11754,48грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-05/19/70 від 19.05.2014 на суму 11094,89грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-05/19/94 від 19.05.2014 на суму 20381,48грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-06/17/61 від 17.06.2014 на суму 129355,97грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-06/26/28 від 26.06.2014 на суму 90003,80грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-07/25/13 від 25.07.2014 на суму 153553,39грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-08/12/08 від 12.08.2014 на суму 33044,30грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-08/26/01 від 26.08.2014 на суму 87122,64грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-08/26/02 від 26.08.2014 на суму 285923,22грн., в тому числі ПДВ 20%;

- №РН-08/26/03 від 26.08.2014 на суму 13187,40грн., в тому числі ПДВ 20%;

Товар було отримано відповідачем, про що свідчать відмітки на видаткових накладних, уповноважених осіб за довіреностями.

Стаття 692 Цивільного кодексу України визначає обовязок Покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.1. Договору встановлено, що оплата здійснюється Покупцем по факту поставки товару протягом 10 банківських днів.

На дату (19.05.2016) звернення позивача із позовом до суду, відповідачем було сплачено 559782,19грн. що підтверджується банківськими виписками:

- банківська виписка №БВ-0001888 від 25.04.2014 на суму 50000,00 грн.;

- банківська виписка №БВ-0001900 від 29.04.2014 на суму 80426,22 грн.;

- банківська виписка №БВ-0002084 від 18.06.2014 на суму 129355,97 грн.;

- банківська виписка №БВ-0002355 від 27.08.2014 на суму 100000,00 грн.;

- банківська виписка №БВ-0002361 від 28.08.2014 на суму 200000,00 грн.

Накладною №455 від 22.12.2014 відповідач частково повернув товар на суму 120804,70грн.

Також, актом зарахування зустрічних однорідних вимог від 15.02.2016 укладеного мі сторонами, була залікована заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 263314,51грн.

Таким чином, на час порушення провадження у справі (19.05.2016) заборгованості відповідача перед позивачем за поставлений товар складала 10191,91грн.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, що субєкти господарювання та учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Аналогічне положення закріплено в ст.526 Цивільного кодексу України. Так, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно умовам договору та вимогам цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а у разі відсутності таких умов і вимог згідно звичаїв ділового обігу або іншим вимогам, які звичайно ставляться.

Між тим, після порушення провадження у справі (19.05.2016) відповідач сплатив суду основного боргу у розмірі 10191,91грн., що підтверджується банківською випискою №БВ-0000672 від 24.06.2016, та про що зазначає позивач у своїй заяві про зменшення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інше не передбачено договором.

За порушення строків оплати позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 11388,45грн. 3% річних за період з 10.09.2014 по 18.05.2016 та 133146,31грн. втрат від інфляції за період з 01.10.2014 по 31.12.2015.

Суми 3% річних та втрат від інфляції ретельно перевірені в судовому засіданні, розрахунок здійснено вірно.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з Державного підприємства «Підприємство Камянської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№101)» 11388,45грн. 3% річних та 133146,31грн. втрат від інфляції, позивачем заявлені правомірно та обґрунтовано, а тому підлягають задоволенню.

Стосовно питання розподілу судових витрат, як свідчать документи додані до відзиву, відповідачем було сплачено позивачу судовий збір у розмірі 2320,91грн.

Щодо заперечень відповідача стосовного того, що примусове стягнення 3% річних та втрат від інфляції призведе до зупинення господарської діяльності підприємства відповідача, та як наслідок, до значних матеріальних збитків у результаті блокування руху грошових коштів по рахункам та майна.

Інфляційні нарахування та три процента річних не мають характер штрафних санкцій, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, тому до них не можуть застосовуватися положення ст. 233 Господарського кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 82-85, Господарського процесуального Кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Підприємство Камянської виправної колонії управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№101)» (вул. Зелена, смт. Камяне, Вільнянський район, Запорізької області, 70050, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «МІК» (вул. Північне шосе, буд. 69«А», м. Запоріжжя, Запорізька область, 69006; ) 11388 (одинадцять тисяч триста вісімдесят вісім) грн. 45коп. 3% річних та 133146 (сто тридцять три тисячі сто сорок шість) грн. 31коп. втрат від інфляції. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В судовому засіданні 19.07.2016 оголошена вступна і резолютивна частини рішення. Рішення в повному обсязі складено і підписане 22.07.2016.

Суддя С.А. Гончаренко