КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Справа№ 910/2709/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

За участю представників:

Від позивача: Дряхлов Є.О.-представник;

Від відповідача: Безсмертний В.Д.-представник;

Подольський В.О.-представник;

розглянувши матеріали апеляційної Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Енерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2016

у справі № 910/2709/16 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Енерго"

про стягнення 2 196 873,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва Публічне акціонерне товариство "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Енерго" про стягнення заборгованості у розмірі 2 196 873,78 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.04.2015 між ним та відповідачем був укладений договір поставки № 1863-ПУ, згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався передати позивачу продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення у кількості та у строки, передбачені умовами договору, а позивач зобов'язувався вказаний товар прийняти та оплатити.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/2709/16 позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Енерго" про стягнення 2 196 873,78 грн. задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Енерго" на користь Публічного акціонерного товариства "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" 788 491,50 грн. штрафу; 3 816,20 грн. пені; судовий збір у розмірі 11 884,62 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду і прийняти нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Енерго" у справі № 910/2709/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів: Тищенко А.І. та Михальської Ю.Б.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Енерго" прийнято до провадження та призначено розгляд справи № 910/2709/16 на 30.06.2016.

29.06.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

30.06.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення, які колегією суддів було оглянуто та долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 30.06.2016, представники відповідача надали пояснення по справі, в яких просили задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення, а також подали письмові пояснення по справі, які колегією суддів були оглянуті та долучені до матеріалів справи.

Представник позивача надав пояснення по справі, в яких просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити а рішення залишити без змін.

В судовому засіданні 21.07.2016 представник позивача надав свої пояснення по суті спору. Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судовому засіданні, призначеному на 21.07.2016, представники відповідача надали пояснення по справі, в яких просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення та прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи 20.04.2015 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Акку-Енерго" було укладено договір поставки № 1863-ПУ, згідно з умовами якого відповідач зобов'язувався передати у власність позивача продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, а позивач зобов'язувався прийняти та оплатити вказаний товар вчасно та в повному обсязі.

Згідно з п. 4.1 договору поставка товару здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, якісними характеристиками і у строки, узгодженими сторонами у специфікаціях даного договору.

Відповідно до п. 4.7 договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаророзпорядчих документах, наданих постачальником.

Специфікацією до договору, складеною 20.04.2015, було визначено поставку товару на загальну суму 15 769 830,06 грн., а саме:

- тягових акумуляторних батарей 8ТРzS640/120V (2х60 V) болтове з'єднання з системою Акваматік - у строк до 30.06.2015;

- тягових акумуляторних батарей 7ТРzS630/120V (2х60 V) болтове з'єднання з системою Акваматік - у строк до 28.08.2015;

- елемент тяговий 2V/7ТРzS630 залитий електролітом (болтове зєднання) - у строк до 28.08.2015.

З матеріалів справи вбачається також, що відповідач передав позивачу товар на загальну суму 6 716 977,17 грн., доказом чого являються копії видаткових накладних:

- 01.07.2015 № РН-0701009, № РН-0701003, № РН-0701002, № РН-0701001, № РН-0701010 на загальну суму 2 030 029,75 грн.;

- 17.08.2015 № РН-0817007, № РН-0817008, № РН-0817009, № РН-0817010, № РН-0817011 на загальну суму 2 778 847,12 грн.;

- 09.09.2015 № РН-0909001, № РН-0909002, № РН-0909003, № РН-0909004 на загальну суму 1 908 100,30 грн.

У зв'язку з цим, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 1 408 382,28 грн. пені та 788 491,50 грн. штрафу.

Частинами 1, 4 статті 263 Господарського кодексу України встановлено, що господарсько-торговельною є діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання у сфері товарного обігу, спрямована на реалізацію продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання, а також допоміжна діяльність, яка забезпечує їх реалізацію шляхом надання відповідних послуг.

Господарсько-торговельна діяльність опосередковується господарськими договорами поставки, контрактації сільськогосподарської продукції, енергопостачання, купівлі-продажу, оренди, міни (бартеру), лізингу та іншими договорами.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 статті 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

30.06.2015 між сторонами була укладена додаткова угода до договору поставки № 1863-ПУ від 20.04.2015.

Відповідач у своїх доводах зазначає, що пунктом 1 вищевказаної додаткової угоди сторони визначили новий строк виконання зобов'язання з поставки - 01.07.2015. При цьому дата - 30.06.2015, вказана у таблиці, наведеній у додатковій угоді, є технічною помилкою, оскільки сторони забули змінити дату в таблиці.

Відповідно до пункту 1 додаткової угоди на підставі п. 8 специфікації від 20.04.2015 на суму 15 769 830,06 грн. з ПДВ у зв'язку із зміною курсу євро по відношенню до гривні більше ніж на 2% на дату, що є робочим днем НБУ та передує даті поставки " 01" липня 2015 року (курс євро до гривні на 20.04.2015 згідно з НБУ становить 1 євро = 22,7717 грн., курс євро до гривні на 30.06.2015 згідно з НБУ становить 1 євро = 23,5414 грн.) сторони погодились змінити ціну на деякі позиції специфікації. А таблиця наведена у додатковій угоді в графі "Строк поставки" містить відомості - "до 30.06.2015".

Таким чином, шляхом укладення додаткової угоди сторони дійшли згоди змінити лише ціну та, відповідно, загальну вартість товару, але не дату поставки.

Крім того, 18.08.2015 співробітниками сторін у телефонному режимі була досягнута угода про перенесення кінцевої дати поставки з 28.08.2015 на 20.11.2015. На підтвердження викладеного в матеріалах справи, міститься лист № 281/08/15 від 19.08.2015 та деталізовану інформацію дзвінків за номером 84 за період серпень-вересень 2015.

Також зі змісту листа № 281/08/15 від 19.08.2015 вбачається, що відповідач повідомив позивача про те, що він згоден перенести кінцеву дату поставок продукції за договором поставки № 1863-ПУ від 20.04.2015 з 28.08.2015 на 20.11.2015.

Проте письмового звернення позивача до відповідача з приводу зміни строків виконання зобов'язання щодо поставки товару, або відповіді позивача на лист № 281/08/15 від 19.08.2015, матеріали справи не містять.

Частиною 1 статті 188 ГК України визначено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Крім того, колегія судів зазначає, що деталізована інформація дзвінків не містить відомостей щодо змісту розмов, а відтак не є належним та допустимим доказом обставин, на які посилається відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі ч. 3 ст. 538 та ч. 5 ст. 692 ЦК України, відповідач призупинив виконання свого зобов'язання з поставки та повідомив про це позивача листом № 13/10/15-1 від 13.10.2015. А також звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. Вказаний позов був частково задоволений рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.02.2016 по справі № 904/49/16, при цьому судом, зокрема, було встановлено, що ТОВ "Акку-Енерго", на виконання договору поставки № 1863-ПУ від 20.04.2015, було передано ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" товар за тими ж видатковими накладними від 01.07.2015, 17.08.2015 та 09.09.2015, що містяться в матеріалах даної справи, а заборгованість ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" перед ТОВ "Акку-Енерго" становить 6 116 977,17 грн.

Враховуючи викладене, відповідач вважав, що не допустив порушення строку поставки ані щодо товару, поставленого 09.09.2015, ані щодо товару, який не поставив.

Частиною 3 статті 538 ЦК України встановлено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 5 ст. 692 ЦК України, якщо продавець зобов'язаний передати покупцеві крім неоплаченого також інший товар, він має право зупинити передання цього товару до повної оплати всього раніше переданого товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 594 ЦК України кредитор, який правомірно володіє річчю, що підлягає передачі боржникові або особі, вказаній боржником, у разі невиконання ним у строк зобов'язання щодо оплати цієї речі або відшкодування кредиторові пов'язаних з нею витрат та інших збитків має право притримати її у себе до виконання боржником зобов'язання.

Кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника (ч. 1 ст. 595 ЦК України).

Таким чином, оскільки судом встановлено факт часткової передачі у власність продавцем покупцю товару, який мав бути оплачений останнім, але покупець не виконав свого обов'язку, продавець не відмовляючись від виконання договору, мав право на підставі норми закону змінити умови взятого на себе зобов'язання, а саме: зупинити передання іншого товару за договором до повної оплати всього раніше переданого товару, тим самим застосувавши норми про забезпечення виконання зобов'язань (постанова Вищого господарського суду України від 26.06.2008 по справі № 6/522)

А тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач, як кредитор, правомірно скористався своїм правом притримати товар та зупинити виконання свого зобов'язання з поставки до повної оплати позивачем всього раніше переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 595 ЦК України на кредитора покладається обов'язок негайно повідомити боржника про своє рішення притримати товар.

Проте відповідач, в порушення вищевказаної вимоги закону, повідомив про зупинення виконання свого зобов'язання з поставки листом № 13/10/15-1 від 13.10.2015, тобто після передання товару за видатковими накладними від 09.09.2015.

А тому, право зупинити виконання зустрічного зобов'язання не може поширюватись на товар, переданий позивачу за видатковими накладними від 09.09.2015.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 7 статті 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ст. 549 ЦК України).

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 6.2 договору визначено, що у випадку не здійснення поставки товару або поставки товару із порушенням строків, передбачених у договорі або відповідній специфікації, постачальник несе наступну відповідальність:

6.2.1 у випадку прострочки поставки товару в межах 10 (десяти) календарних днів, постачальник, за письмовою вимогою покупця, сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від вартості товару, що поставляється за відповідною специфікацією;

6.2.2 у випадку прострочки поставки товару більше ніж на 10 (десять) календарних днів, постачальник, за письмовою вимогою покупця, починаючи з 11 (одинадцятого) календарного дня, сплачує неустойку в розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару або товару, поставленого з порушенням строків, за кожний день прострочки.

Пунктом 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" № 14 від 17.12.2013 визначено, що якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 01.08.2014 (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31.07.2014). Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по 01.08. 2014" або "включно до 01.08.2014 ", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 01.08.2014.

Крім того, слід зазначити, що пеня може бути нарахована лише за кожен повний день прострочення платежу. День фактичної поставки товару не включається до періоду часу, за який може здійснюватися стягнення пені (постанова Верховного Суду України від 15.01.2015 по справі № 3-204гс14).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача пені є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню в розмірі 3 816,20 грн.

Що стосується, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 788 491,50 грн. штрафу то колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що вона є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Що стосується розподілу судом першої інстанції судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2016 відповідач звернувся до суду із клопотанням про відшкодування судових витрат, просив суд стягнути з позивача на користь відповідача 300 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Позивач у задоволенні клопотання відповідача просив суд відмовити, про що зазначив у запереченнях, поданих 11.05.2016.

До вищевказаного клопотання відповідачем була долучена угода про надання правової допомоги від 15.02.2016, укладена між відповідачем та адвокатським об'єднанням "КОНСУЛАТ", згідно з умовами якої адвокатське об'єднання зобов'язувалось надати відповідачу правову допомогу та виконати його доручення, а саме здійснити представництво та захист прав і інтересів відповідача перед усіма суб'єктами приватного та публічного права, в тому числі в судових органах України, при вирішенні спору за позовом № 1/340 від 08.02.2016 ПАТ "ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ" (позивача) про стягнення пені та штрафу за порушення строків виконання зобов'язання.

Також, на підтвердження розміру здійснених витрат на правову допомогу, відповідачем було долучено до матеріалів справи копію платіжного доручення № 477 від 23.03.2016 на суму 300 000,00 грн.

Згідно з п. 7 угоди від 15.02.2016 передбачено, що ця угода вважається виконаною після набрання законної сили відповідним судовим рішенням, прийнятим за результатами розгляду спору, включаючи (у разі необхідності) проходження виконавцем (адвокатським об'єднанням) всіх судових інстанцій (суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції, Верховний суд України, Європейський суд з прав людини), а також виконавчого провадження. Після виконання даної угоди сторонами складається та підписується протягом 3-х робочих днів акт наданих послуг (виконаних робіт).

Крім того в матеріалах справи відсутній Акт наданих відповідачу послуг адвоката за підготовку та участь при розгляді справи в суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зазначене платіжне доручення не є належним доказом оплати юридичних послуг саме та виключно за розгляд справи в суді першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні клопотання відповідача про відшкодування йому витрат на правову допомогу в розмірі 300 000,00 грн.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Акку-Енерго" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/2709/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/2709/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська