ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р.Справа № 922/1694/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові, м. Харків
про стягнення 20612726,72 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №38565/19 від 23.02.2015р.;

відповідача - ОСОБА_2 довіреність №955/08-20 від 01.07.2016р.;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові, в якій позивач просить стягнути з відповідача: вартість спожитої теплової енергії в сумі 20612726,72 грн. за період з 2009р. по 2016р., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договорів про закупівлю теплової енергії гарячій воді: №38 від 01.02.03р., №38/12 від 26.01.12р., №38/12/1 від 15.05.12р., №38/13 від 14.01.13р., № 38/14 від 28.01.14р., № 38/14/1 від 17.10.14р., №38/14/2 від 18.11.14р., №38/48 від 17.12.14р., №38/15 від 05.01.15р., № 3845/1 від 17.11.2015р., №38/15/2 від 17.11.15р., №38/16 від 05.01.16р., які було укладено між позивачем та відповідачем. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати по веденню справи.

18.07.2016р. відповідач надав до господарського суду Харківської області заперечення проти позову за вх.№23664, в яких відповідач зазначив, що проти позову заперечує, оскільки згідно п.1.1. Положення Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові є самостійним виконавчим органом Харківської міської ради, який утворюється Харківською міською радою та є підзвітним та підконтрольним Харківській міській раді. Відповідач є бюджетною установою і повністю утримується за рахунок Червонозаводського району міста Харкова та при здійснення бюджетного процесу в Україні положення всіх нормативних актів застосовуються лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу України та Закону України "Про Державний бюджет України. Відповідач зазначав, що згідно наданих головним бухгалтером Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові аналітичних матеріалів загальна сума нарахованих по акту виконаних робіт коштів у 2015 році становить суму навіть більшу, ніж ту, що підлягає сплаті та у відповідача є переплата, що свідчить про належне виконання відповідачем зобов'язань перед позивачем. Також, відповідач зазначав про оплати, які проводились відповідачем у 2015 році, про які не зазначає позивач. Відповідач посилаючись на ст. 8, 121 Бюджетного кодексу України зазначав, що направлення коштів (суми бюджетних призначень) не передбачених кодом КЕКВ на задоволення фінансових претензій відповідача навіть у випадку їх наявності за іншою статтею кошторису і незалежно від волі відповідача, навіть у випадку наявності за іншою статтею кошторису не залежить від волі посадових осіб Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові. Також, відповідач зазначав, про пропущення позивачем строку позовної давності щодо стягнення з відповідача заборгованості за період з 2009-2012роки та просив у задоволенні позову в цій частині відмовити. Крім того, відповідач вважає не доведеним на думку позивача споживання відповідачем енергії, як підставою для виникнення майново - господарського зобов'язання розпорядження Харківського міського голови про початок та кінець опалювального сезону. Документальним підтвердженням виконання робіт на поставку теплової енергії з боку позивача є акти виконаних робіт за певний період, а збоку відповідача свідчить відмітка Державної казначейської служби "СПЛАЧЕНО".

27.07.2016р. від позивача до господарського суду Харківської області надійшли пояснення на заперечення проти позову відповідача, в яких позивач зазначав, що вказані відповідачем обставини, щодо пропущення позивачем строку позовної давності є безпідставним та позовна давність не може бути застосована до заборгованості, яка утворилась станом на 2011 р., оскільки дана заборгованість мала біти погашена в 2013, 2014, 2015, 2016роках.

27.07.2016р. позивачем були надані до суду через канцелярію клопотання у порядку п.1.1. ст. 80 ГПК України, в якому позивач повідомляє про часткову сплату суми боргу, а саме у розмірі 3777394,19грн. у період з 11.05.2016р. по 22.07.2016р., та в цій частині просив провадження припинити за відсутністю предмету спору.

Також, 27.07.2016р. позивачем було надано клопотання про поновлення пропущення строку позовної давності згідно с. 267 ЦК України, у зв'язку із великою кількістю споживачів - боржників.

У судовому засіданні оголошувались перерви до: 25.07.2016р. о 11:15; 27.07.2016р. о 11:15; 28.07.2016р. о 10:00.

Присутній представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримував, з урахуванням клопотань про припинення провадження у справі та про поновлення строку позовної давності, та просив позов задовольнити.

Присутній представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, пояснення їх повноважних представників, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) у період з 2009 р. по квітень 2016р., здійснювало постачання теплової енергії в гарячій воді, на об'єкти соціальної сфери, які підпорядковані відповідачу - Управлінню освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові.

Постачання теплової енергії здійснювалося відповідачу на підставі наступних договорів про закупівлю теплової енергії в гарячій воді: №38 від 01.02.03р., №38/12 від 26.01.12р., №38/12/1 від 15.05.12р., №38/13 від 14.01.13р., № 38/14 від 28.01.14р., № 38/14/1 від 17.10.14р., №38/14/2 від 18.11.14р., №38/48 від 17.12.14р., №38/15 від 05.01.15р., № 3845/1 від 17.11.2015р., №38/15/2 від 17.11.15р., №38/16 від 05.01.16р., Перелік об'єктів теплопостачання, до яких здійснювалось постачання теплової енергії, відображені у Додатку вищезазначених договорів та складається зі 60 об'єктів.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до умов договорів позивач взяв на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язується оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, вказані у договорі.

Нарахування вартості спожитої теплової енергії по приміщеннях, які оснащені будинковими приладами обліку, здійснювалося відповідачу на підставі показників приладів обліку пропорційно площі його приміщень. По приміщеннях відповідача, що не обладнані приладами обліку теплової енергії, розрахунок вартості спожитої теплової енергії здійснювався згідно з ''Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також ж на господарсько-побутові потреби в Україні".

Позивач свої зобов'язання за вищевказаними договорами по поставці теплопостачання у гарячій воді виконав та надав відповідачу послуги за період з 2009 р. по 2016 р., що не заперечується представником відповідача, який був присутній у судовому засіданні.

Щомісячно відповідач отримував рахунки за спожиту теплову енергію, але оплачував вартість спожитої теплової енергії, не в повному обсязі, у зв'язку із чим у відповідача виникла заборгованість за спожиту теплову енергію перед позивачем за постачання теплової енергії: за 2009р. - складає 2684641,29 грн.; за 2010р. - складає 3281450,74 грн.; за 2011 р. - складає 5509701,35 грн.; за 2012р. - складає 3220096,07 грн.; за 2013р. - складає 3029038,30 грн.; за 2014р. - складає 126169,97 грн.; за 2016р. - складає 3159429,82 грн.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем у запереченнях на позовну заяву було заявлено про пропущення позивачем строку позовної давності за період 2009-2012 років у розмірі 10716472, 50 грн.

Згідно ст. 256, 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до положень ч.ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначено у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", абзац 4 п. 1.2.: якщо відносини, які виникають між юридичними або фізичними особами з одного боку і державними та іншими органами - з іншого, мають цивільно-правовий або господарсько-правовий характер, в яких ці органи виступають на рівних засадах з іншими учасниками відповідних відносин (наприклад, у зв'язку з виконанням цивільно-правових чи господарсько-правових договорів, відшкодуванням матеріальної або моральної шкоди, із зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави тощо), то у вирішенні відповідних спорів також застосовується позовна давність - загальна або спеціальна, у залежності від змісту позовних вимог.

Відповідно до п. 1.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом частини 2 статті 9 ЦК України та частини першої статті 223 ГК України позовна давність має застосовуватися до вимог, що випливають з майново-господарських зобов'язань, визначених статтею 175 ГК України.

Представником позивача у справі було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності згідно ст. 264 ЦК України.

Відповідно ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи вищенаведене та те, що підстави на які посилається позивач в обґрунтування даного клопотання, а саме велика кількість боржників, яка привела до пропущення позивачем даного строку, не є підставою для поновлення строку позовної давності, а отже у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання відповідача про поновлення строку позовної давності, відповідно до цього суд вважає за необхідне у задоволенні клопотання відмовити.

Таким чином, оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності на подання позовної давності до суду про стягнення заборгованості за період з 2009р. по 2012р., який сплив у 2015році, суд вважає за необхідне у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача заборгованості за вказаний період у розмірі 10716472, 50 грн. відмовити.

Позивачем було подано клопотання про припинення провадження у справі на суму 3777394,19 грн., у зв'язку із сплатою вказаною суми відповідачем. В підтвердження даного клопотання позивачем надані копії банківських виписок по рахунку позивача.

Суд, розглянувши клопотання позивача про припинення провадження у справі, вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач сплатив частину заборгованості перед позивачем у травні 2016р., а саме у розмірі 1535754,63 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача від: 11.05.2016р., 12.05.2016р., 17.05.2016р., тобто до подачі даної позовної заяви до суду.

Враховуючи вищенаведене та те, що позивачем безпідставно були заявлені позовні вимоги в частині 1535754,63 грн., суд вважає в задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Судом встановлено, що після подання даної позовної заяви до суду відповідачем - було сплачено суму основного боргу у розмірі 2241639,56 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача від: 21.06.2016р., 22.07.2016р. квитанцією №11 від 23.07.14 р. на суму 14 563,88 грн.

Відповідно пункту 1.1. ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Таким чином, оскільки між сторонами відсутній предмет спору в частині позовних вимог у розмірі 2241639,56 грн., суд вважає за необхідне в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основної заборгованості у розмірі 2241639,56 грн. - провадження у справі припинити.

Враховуючи вищенаведене, не сплаченою перед позивачем залишилась сума основного боргу у розмірі 6118860,03 грн.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем в частині заборгованості у розмірі 6118860,03 грн., суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів у розмірі 6118860,03 грн. правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином судові витрати у даній справі покладаються на відповідача, пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Управління освіти Червонозаводської районної ради в м. Харкові (61050, м. Харків, пр-т Московський, 38, ) на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (61037, м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, , р/р 2313 в ФХОУ ПАТ "Державний ощадний банк України", МФО 351823) вартість спожитої теплової енергії в сумі 6118860,03 грн. та судовий збір у розмірі 83837,30 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 12252227,13 грн. - у задоволенні позову відмовити.

4. В частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача 2241639,56 грн. - провадження у справі припинити.

Повне рішення складено 01.08.2016 р.

Суддя ОСОБА_3