ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.16р. Справа № 904/3579/16

За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРГІДРОЕНЕРГО", 07300, Київська область, м. Вишгород

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИОС ГРУП", 49101, м. Дніпропетровськ, пр. Пушкіна, 41 А

Третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_1 фінансова інспекція в Дніпропетровській області, 49000, м. Дніпропетровськ, вул. Свердлова, 22, корп.2

про стягнення 279 607,90 грн.

Суддя Панна С.П.

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача ОСОБА_2 - представник за довіреністю від 02.09.2013 року

від третьої особи ОСОБА_3 - провідний державний фінансовий інспектор за посвідченням № 525 від 26.02.2015 року

від третьої особи ОСОБА_4 - представник за довіреністю № 16-3 від 05.01.2016 року

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "УКРГІДРОЕНЕРГО" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРИОС ГРУП" про стягнення безпідставно утримуваних грошових коштів в сумі 279 607,90 грн.; судового збору в розмірі 4 194,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані завищенням вартості виконаних робіт у сумі 279 607,90 грн. згідно акту № 05-21/10 від 09.02.2016 року.

Відповідач позов не визнає (відзив на позовну заяву від 29.05.2016 року за № б/н) посилаючись на те, що:

- сторони договору про надання послуг № 14-2014/О від 12.03.2015 року без будь - яких зауважень підписали 12 актів приймання-передачі наданих послуг;

- акт зустрічної перевірки не є рішенням суб'єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов'язків для осіб, робота яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору.

Третя особа у поясненнях у справі від 20.07.2016 року вказує на те, що ТОВ "Тріос груп" набула майно на суму 279 607,90 грн. або зберегла його без достатньої правової підстави, оскільки документальне підтвердження понесених ТОВ " Тріос груп" витрат, у звязку з виконанням договору від 12.03.2015 року № 14-2014/О не надано представнику державної фінансової інспекції в ході проведення зустрічної звірки, за таких обставин вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2016 строк вирішення спору продовжено на 15 днів, тобто до 20.07.2016.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у справі оголошувались вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

12 березня 2015 року між Публічним акціонерним товариством "Укргідроенерго" (далі Позивач/Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРИОС ГРУП" (далі Відповідач/Виконавець) було укладено Договір про надання послуг № 14-2014/О (далі Договір); за умовами якого, за результатами проведеної процедури закупівлі (переговорна процедура закупівлі) у встановлені Договором строки, Виконавець взяв на себе зобовязання надати послуги з виконання функцій Оператора даних автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії ПАТ "Укргідроенерго" (ДК 016-2010:63.11.1 послуги щодо оброблення даних, розміщування інформації на веб-вузлах, щодо програмного застосування та інші послуги щодо забезпечення інформаційно-технологічною інфраструктурою) (відповідно до пункту 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. Договору склад, обсяги, обєми, види та ціна послуг визначаються за взаємною згодою Сторін та вказуються у:

- Технічному завданні на надання послуг з виконання функцій Оператора даних АСКОЕ ПАТ "Укргідроенерго";

- Протоколі узгодження договірної ціни;

- Положення про Оператора даних автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії ПАТ "Укргідроенерго";

що додається до цього Договору і є його невідємною частиною.

Обсяг та якість послуг повинен відповідати вимогам:

- Положенню про Оператора даних автоматизованої системи комерційного обліку електричної енергії ПАТ "Укргідроенерго";

- Порядку реєстрації автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії на Оптовому ринку електричної енергії України (Постанова НКРЕ № 2195 від 17.11.2011);

- Порядку перевірки даних, отриманих від автоматизованих систем комерційного обліку електричної енергії субєктів ОРЕ (Постанова НКРЕ № 2195 від 17.11.2011);

- Постанови НКРЕ № 506 від 24.04.2014 "Про внесення змін до постанови НКРЕ від 06 лютого 2014 року № 103";

- Постанови НКРЕ № 103 від 06.02.2014 "Про особливості купівлі електричної енергії на власні потреби електростанцій ПАТ "Укргідроенерго".

Розділом 2. Договору визначено ціну Договору та порядок розрахунків. Пунктом 2.3. зазначеного розділу Договору передбачено, що ціна Договору є динамічною і становить:

3 075 789,46 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 512 631, 58 грн.

Підпунктом 2.3.1. пункту 2.3. Договору погоджено, що ціна послуг за один місяць становить 256 315,79 грн. у тому числі ПДВ 20 % - 42 719,30 грн.

Розрахунок за послуги, проводиться щомісяця, протягом 30 календарних днів, з дати підписання сторонами Акту приймання-передачі послуг з надання підтверджуючих документів на підставі виставленого Виконавцем рахунку (відповідно до п. 2.8. Договору).

Позивач на виконання умов договору, а саме підпункту 2.3.1. пункту 2.3. Договору щомісяця здійснювало оплату послуг відповідача у сумі 256 315,79 грн. (з ПДВ), що підтверджується Актом № 05-21/10 від 09.02.2016 р. про результати планової ревізії фінансово-господарської діяльності ПАТ "Укргідроенерго" за період з 01.01.2014 р. по 30.10.2015 р. (а.с. 67-69).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 175 господарського кодексу України).

Згідно частини 1 статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частинами 1, 2 статті 180 господарського кодексу України передбачено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до частин 3, 5 статті 180 Господарського кодексу України, при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними.

Частиною 2 статті 189 Господарського кодексу України передбачено, що ціна є істотною умовою господарського договору. Ціна зазначається в договорі у гривнях.

Статтею 190 Господарського кодексу України передбачено, що вільні ціни визначаються на всі види продукції (робіт, послуг), за винятком тих, на які встановлено державні регульовані ціни. Вільні ціни визначаються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін, а у внутрішньогосподарських відносинах - також за рішенням суб'єкта господарювання.

Враховуючи вищевикладене, сторони при укладенні Договору №14-2014/О про надання послуг від 12.03.2015 року, керувались нормами Цивільного і Господарського кодексів України, тобто були вільні в погодженні умовами Договору такої його істотної складової як ціна.

Однак, в ході проведення планової ревізії фінансово-господарської діяльності Публічного акціонерного товариства "Укргідроенерго" та його філій за період з 01.01.2014 р. по 30.10.2015 р. ОСОБА_1 фінансовою інспекцією України було встановлено, що за Договором від 12.03.2015 р. № 14-2014/О на підставі Актів приймання-передачі ПАТ "Укргідроенерго" було прийнято надані ТОВ «ТРИОС ГРУП» послуги на загальну суму 2 437 725,91 грн.

Так, проведеною зустрічною звіркою Відповідача, шляхом співставлення фактичних витрат ТОВ "ТРИОС ГРУП" (2 158 118,00 грн) та вартістю наданих послуг ПАТ "Укргідроенерго" відповідно до Договору від 12.03.2015 р. № 14-2014/О (2 437 725,91 грн), ревізією виявлено, що до Актів приймання наданих послуг за зазначеним Договором ТОВ "ТРИОС ГРУП" було включено фактичні витрати, які не були підтверджені документально під час проведеної зустрічної звірки у ТОВ "ТРИОС-ГРУП", внаслідок чого встановлена розбіжність на загальну суму 279 607,90 грн., що призвело до завищення вартості робіт на вищезазначену грошову суму.

04.04.2016 р. Позивач направив Відповідачу лист Претензію за вих. № 5-2/2132 від 01.04.2016 р., якою вимагав відкоригувати вартість послуг, наданих згідно Актів здачі-приймання наданих послуг, а також повернути безпідставно отримані грошові кошти в сумі 279 607,90 грн. (а.с. 70-72).

Частиною 2 статті 67 Господарського кодексу України передбачено, що підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов'язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Пунктом 3 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України, однією з загальних засадам цивільного законодавства є свобода договору.

Частинами 1-3 статті 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається зі змісту спірного Договору та наданих до позовної доказів, сторони після укладення Договору не погодили зміну його ціни, про що свідчить відсутність будь-яких домовленостей сторін з цього приводу, оформлених належним чином (додаткові угоди, додаткові договори тощо).

Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України визначено, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно припису ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Відповідно до приписів статей 837, 843, 845 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо фактичні витрати підрядника виявилися меншими від тих, які передбачалися при визначенні ціни (кошторису), підрядник має право на оплату роботи за ціною, встановленою договором підряду, якщо замовник не доведе, що отримане підрядником заощадження зумовило погіршення якості роботи. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається (ст. 632 ЦК України).

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати.

Крім того відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України акт зустрічної звірки не є рішенням субєкта владних повноважень у розумінні статті, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обовязків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися, тому його висновки не можуть бути предметом спору. Відсутність спірних відносин, в свою чергу, виключає можливість звернення до суду, оскільки відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 10.09.2013 р. по справі № 21-237а13.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України, на яку посилається Позивач як на підставу повернення грошових коштів, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобовязань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами у справі було укладено договір про надання послуг № 14-2014/О від 12.03.2015 року, а кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім, як оплату наданих послуг, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не може бути витребувано відповідно до положень ст.. 1212 ЦК України як безпідставно отримані кошти.

Крім того, Акт Державної фінансової інспекції України є підставою для вчинення відповідних процесуальних дій посадовою особою, зокрема, предявлення позову, однак не позбавляє її процесуального обов'язку доводити свої вимоги належними та допустимими доказами.

Сам лише Акт не визначений законодавством як безумовний доказ в розумінні частини 2 статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Обставини, вказані в такому акті повинні підтверджуватися належними доказами у відповідності до ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Позивачем, в порядку статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, не доведено обставин, які б свідчили про наявність вини Відповідача у виявленні ОСОБА_1 фінансовою інспекцією України завищення вартості наданих послуг, оскільки сторонами під час укладення Договору №14-2014/О про надання послуг від 12.03.2015 року погоджено таку істотну складову господарського договору як ціна, а також порядок її розрахунку.

Позивач не надав суду відомості нарахування зарплати за спірний період, витрати на оплату праці за спірний період, штатний розклад, письмове обґрунтування виникнення збитків у сумі 279 607, 90 грн., витребувані ухвалою суду від 19.07.2016 року. Акти приймання наданих послуг, які є в матеріалах справи підписані позивачем та відповідачем без зауважень.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 49 ГПК України судові витрати по справі покладаються на Позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43-45, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 22.07.2016 року.

Суддя С.П. Панна