ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р. Справа № 917/382/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Істоміна О.А., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Євтушенко В.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. № 9 від 01.04.2016 р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 151 від 10.11.2015 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх. №1704 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2016 р. у справі № 917/382/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч, Полтавська область,

до Приватного акціонерного товариства "Райз-Максимко", м. Заводське, Полтавська область,

про визнання недійсним договору, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 16.05.2016 року у справі № 917/382/16 (суддя Бунякіна Г.І.) в позові відмовлено.

Позивач, ТОВ "Гадячсир", подав на зазначене рішення до Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування цим судом норм матеріального і процесуального права, а також невідповідність висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги скаржник посилається на те, що твердження суду першої інстанції про відсутність наявності обмеження розміру граничної суми договору, за якої для укладення договору необхідне попереднє рішення загальних зборів, не відповідають дійсності, адже статут має відсильну норму на протокол загальних зборів, яким і встановлюються дані обмеження. На думку апелянта, договір був укладений директором позивача з перевищенням наданих йому повноважень, а, отже, в даному випадку під час укладення договору був відсутній необхідний обсяг цивільної дієздатності позивача, а тому є всі підстави для визнання договору недійсним.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Відповідач зазначив, що укладаючи 01.06.2012р. оспорюваний договір № 33-Г, а в подальшому щорічно продовжуючи його дію шляхом укладання додаткових угод позивачем гарантувалася відповідачу наявність всіх повноважень його посадових осіб як на укладення договору поставки, так і на укладення додаткових угод до нього. Відповідач вказує, що правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, прийняла конклюдентні дії, а такі дії як раз і вчинялися, що саме і є свідченням прийняття договору поставки № 33-Г до виконання.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи позивача та у відзиві на неї доводи відповідача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 01.06.2012 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю Гадячсир (покупець) та Приватним акціонерним товариством "Райз-Максимко" (постачальник) укладено договір поставки молочної сировини № 33-Г, відповідно до умов якого постачальник зобов'язався систематично передавати у власність покупця молочну сировину (молоко коров'яче сире незбиране, яке піддавалося попередній фізичній обробці (фільтрації, охолодженню), а покупець зобов'язався приймати та оплачувати молоко, на умовах та в порядку, визначеному договором.

Згідно з п. 5.1 договору, ціна на молоко встановлюється в національній валюті України - гривні, та погоджується сторонами шляхом підписання протоколу погодження цін (додаток № 1), який є невід'ємною частиною цього договору.

Матеріали справи містять додатки № 1 до договору поставки № 33-Г від 01.06.2012 р. - протоколи погодження ціни за період 2012-2015 р.р.

Позивач у позовній заяві вважає, що вищезазначений договір підлягає визнанню недійсним посилаючись на приписи ч. 1 ст. 215 та ч. 2 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 та ст. 59 Закону України Про господарські товариства до компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю віднесено затвердження договорів, укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

Згідно з ч. 1, 4 ст. 62 вищезазначеного Закону України, у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний (дирекція) або одноособовий (директор). Дирекція (директор) діє від імені товариства в межах, встановлених даним Законом та установчими документами.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що зазначений договір укладений директором ТОВ "Гадячсир" з перевищенням наданих йому повноважень, а саме позивач зазначає, що:

- як свідчать певні обставини загальна (сумарна) вартість товару (молока), поставленого за договором за період з червня 2012 року по березень 2016 року, що становить суму договору, складає 65 965 900,20 грн.;

- згідно з п. 12.19 Статуту ТОВ "Гадячсир" в редакції, яка діяла на момент укладення договору, виконавчим органом товариства є директор;

- пунктом 12.20 Статуту ТОВ "Гадячсир" передбачено, що директор товариства у межах своїх повноважень розпоряджається коштами, укладає цивільно-правові договори (правочини) та трудові договори від імені товариства, а на суми, що перевищують визначену рішенням загальних зборів учасників - за попереднім рішенням загальних зборів учасників; пунктом 12.5.15 пункту 12.5 розділу 12 Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства віднесено прийняття рішення про укладення будь-яких договорів (розпорядження коштами товариства), сума яких перевищує граничну суму, визначену загальними зборами учасників;

- жодних рішень, які б дозволяли директору позивача укладати договір з відповідачем (зважаючи на його суму/ціну) загальні збори учасників позивача не приймали.

Зазначені обставини стали підставою для звернення позивача з позовною заявою до господарського суду Полтавської області.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, мотивував його тим, що доводи позивача щодо наявності обмежень повноважень особи, яка підписала договір, документально не підтверджені, у зв'язку з чим не можуть бути враховані, а також, прийняття позивачем виконання договору (прийняття поставленого товару) свідчить про схвалення вказаного договору (правочину).

Викладені вище висновки господарського суду, на думку колегії суддів, відповідають фактичним обставинам спору та матеріалам справи, їм надана правильна та належна правова оцінка, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування прийнятого у справі рішення.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України закріплено загальне поняття правочину, яким є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 626 Цивільного кодексу України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень статей 638, 639 Цивільного кодексу України та статті 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як видно з матеріалів справи предметом розгляду у даній справі є визнання недійсним договору поставки № 29-К від 01.06.2012 р. у зв'язку з підписанням цього договору, як зазначає позивач, з боку покупця директором ОСОБА_3 з перевищенням повноважень.

Договір, що оспорюється позивачем, за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Загальні положення про купівлю продаж визначені главою 54 ЦК України.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, з огляду на наведені норми чинного законодавства істотними умовами договору поставки є предмет поставки (товар), строк поставки, кількість і ціна товару.

Договором та додатками до нього, які є його невідємною частиною, погоджені всі істотні умови договору поставки.

Підстави недійсності правочину встановлені статтею 215 ЦК України, згідно з якою підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У позовній заяві в якості підстави визнання договору недійсним позивач зазначає про перевищення директором ТОВ "Гадячсир" наданих йому повноважень.

Згідно з п. 12.19 Статуту ТОВ "Гадячсир" в редакції, яка діяла на момент укладення договору, виконавчим органом товариства є директор; п. 12.20 Статуту передбачено, що директор товариства у межах своїх повноважень розпоряджається коштами, укладає цивільно-правові договори (правочини) та трудові договори від імені товариства, а на суми, що перевищують визначену рішенням загальних зборів учасників - за попереднім рішенням загальних зборів учасників; п. 12.5.15 Статуту передбачено, що до компетенції загальних зборів учасників товариства віднесено прийняття рішення про укладення будь-яких договорів (розпорядження коштами товариства), сума яких перевищує граничну суму, визначену загальними зборами учасників.

На підтвердження наведених у позовній заяві обставин позивачем надана копія нової редакції статуту з відміткою Про проведення державної реєстрації змін 27.11.2012 р., тобто після укладення оспорюваного договору (01.06.2012 р.).

При цьому, доказів наявності у статуті позивача наведених у позовній заяві пунктів статуту та їх змісту на час укладання оспорюваного договору позивач не надав. До того ж, нова редакція статуту ТОВ "Гадячсир" не визначає розмір граничної суми договору, за якої для укладення договору необхідне попереднє рішення загальних зборів. Так, наведені позивачем пункти 12.5.15 та 12.20 статуту посилаються на граничну суму, визначену загальними зборами учасників.

Позивач зазначає, що гранична сума визначена у протоколі від 05.10.2011 р.

За правилами ст. 92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом.

Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про зазначений у позовній заяві протокол загальних зборів учасників від 05.10.2011 р.

З протоколу загальних зборів учасників товариства позивача від 05.10.2011 р. також вбачається, що учасника зі 100 % голосів на зборах представляв ОСОБА_3, присутність на цих зборах інших осіб у протоколі не відображена.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір поставки від 01.06.2012 р. підписував також ОСОБА_3, в цьому договорі також зазначено, що сторони заявляють і гарантують, що вони мають всі необхідні повноваження для укладення цього договору (п. 10.12 договору № 33-Г від 01.06.2012 р.).

Зі змісту протоколу загальних зборів учасників товариства позивача від 05.10.2011 р. (копія протоколу - а. с. 21) вбачається, що на зборах заслухані доповідь та пропозиції ОСОБА_3 щодо встановлення обмежень по укладенню договорів на закупівлю молочної сировини. Відомостей про те, яке рішення прийняте зборами після заслуховування ОСОБА_3 протокол не містить, отже на цих зборах не прийнято рішення про встановлення будь-яких обмежень при укладанні договорів, зокрема про визначення граничної суми договору.

Позивач не навів та не надав доказів визначення загальними зборами учасників граничної суми договору, при перевищенні якої застосуються наведені позивачем п. 12.5.15, 12.20 статуту.

Разом з тим відсутність обмежень повноважень засвідчена підписом і печаткою позивача - ТОВ "Гадячсир" - на додаткових угодах від 29.12.2012 р. та від 27.12.2014 р. до договору, в яких зазначено, що: "Покупець та Постачальник з підписанням цієї Додаткової угоди підтверджують, що:

- вони мають усі передбачені чинним законодавством та установчими документами покупця і постачальника повноваження укласти цю додаткову угоду; їх представники які підписують цю додаткову угоду, мають усі необхідні повноваження відповідно до чинного законодавства, установчих документів постачальника та покупця для того, щоб представляти постачальника та покупця та укладати від їх імені цю додаткову угоду; не вимагається будь-яких попередніх/подальших схвалень/затверджень/тощо для укладення цієї додаткової угоди; не існує жодних документів (в тому числі, але не виключно: правил, процедур, положень, внутрішніх локальних нормативних документів), що якимось чином обмежують компетенцію та/або строки повноважень представників постачальника та покупця, що підписують дану додаткову угоду, щодо підписання такими представниками цієї додаткової угоди", а також підтверджується наведеним вище п. 10.12 договору, підписаного від імені позивача особою, яка склала зазначений позивачем протокол зборів учасників від 05.10.2011 р.

Згідно зі ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює. змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Товар, поставлений за спірним договором, позивачем отримано, що підтверджується залученими до матеріалів справи підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними № SVA 1407-0004 від 31.07.2012 року, № SVA 1404-0001 від 30.04.2013 року, № SVA 1405-0004 від 31.05.2013 року, № SVA 1406-0004 від 30.06.2013 року, № SVA 1407-0001 від 31.07.2013 року, № SVA 1408-0001 від 31.08.2013 року, № SVA 1409-0001 від 30.09.2013 року, № SVA 1410-0001 від 31.10.2013 року, № SVA 1407-0004 від 31.07.2012 року та ін. До цих видаткових накладних надано довіреності на отримання ТМЦ та приймальні квитанції, які також оформлені належним чином (а. с. 83-199).

До того ж, факт отримання товару по оспорюваному договору позивачем не заперечується. Більш того, у позовній заяві зазначено, що загальна вартість поставленого товару у період з червня 2012 р. по березень 2016 р. складає 65 965 900,20 грн.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в даному випадку, прийняття позивачем виконання договору (прийняття поставленого товару) свідчить про схвалення вказаного договору (правочину). Доказів стосовно того, що відповідач знав чи за всіма обставинами не міг не знати про вказаний у позовній заяві протокол загальних зборів учасників від 05.10.2011 р. позивачем також не надано.

Згідно з п 3.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 р. № 11, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним (стаття 241 ЦК України). Настання передбачених цією статтею наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено; тому господарський суд повинен у розгляді відповідної справи з'ясовувати пов'язані з цим обставини. Доказами такого схвалення можуть бути відповідне письмове звернення уповноваженого органу (посадової особи) такої юридичної особи до другої сторони правочину чи до її представника (лист, телефонограма, телеграма, телетайпограма тощо) або вчинення зазначеним органом (посадовою особою) дій, які свідчать про схвалення правочину (прийняття його виконання, здійснення платежу другій стороні, підписання товаророзпорядчих документів і т. ін.). Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Договір прийнятий позивачем до виконання, продукція за договором одержана, позивач не відмовлявся від її прийняття, навпаки, здійснював прийом продукції.

Крім того, позивач здійснював виплату контрагенту грошових сум згідно договору поставки за фактично отриманий товар з дотриманням вимог пунктів 1.2, 2.1, 2.3, 2.5, 4.1, 4.2, 4.4, 5.4,10.1 договору поставки. Так, за період дії спірного договору з червня 2012 року по вересень 2015 року позивач фактично перерахував відповідачу за фактично отриману продукцію згідно договору поставки №33-Г грошові кошти загальною сумою 60 655 055,39 грн.Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками господарського суду про відмову у задоволенні позову.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені позивачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2016 р. у справі № 917/382/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", м. Гадяч, Полтавська область, на рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2016 р. у справі № 917/382/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 16.05.2016 р. у справі № 917/382/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Слободін М.М.