РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

"18" липня 2016 р. Справа № 924/648/13

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Петухов М.Г.

суддя Гулова А.Г. ,

суддя Маціщук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційні скарги Колективного підприємства "Їдальня № 33" та заступника прокурора Хмельницької області

на рішення господарського суду Хмельницької області від 07.10.2015 р.

у справі №924/648/13 (головуючий суддя Гладюк Ю.В., суддя Смаровоз М.В., суддя Гладій С.В.)

за позовом заступника прокурора міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради

до відповідачів:

1) виконавчого комітету Хмельницької міської ради

2)Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради

3) Федерації професійних спілок Хмельницької області

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - Колективного підприємства "Їдальня № 33"

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Федерації профспілок Хмельницької області:

1) Федерації професійних спілок України

2) Підприємство "Навчально-культурний центр "Побужжя" федерації профспілок Хмельницької області

про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.03.2000р. №223-А в частині оформлення права власності на 3-х поверхову будівлю, скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності за територіальною громадою м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідачів:

1) виконавчого комітету Хмельницької міської ради - не з'явився;

2) Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради - не з'явився;

3) Федерації професійних спілок Хмельницької області - ОСОБА_2, ОСОБА_3;

від третіх осіб:

1) Колективного підприємства "Їдальня № 33"- ОСОБА_4, ОСОБА_5;

2) Федерації професійних спілок України - не з'явився;

3) Підприємства "Навчально - культурний центр "Побужжя" федерації профспілок Хмельницької області - ОСОБА_6, ОСОБА_7;

від прокуратури - ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2015 року у справі №924/648/13 у задоволенні позову заступника прокурора міста Хмельницького в інтересах держави в особі Хмельницької міської ради до виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради, Федерації професійних спілок Хмельницької області про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.03.2000р. №223-А в частині оформлення права власності на 3-х поверхову будівлю, скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності за територіальною громадою м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради відмовлено.

При прийнятті вищевказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 23.02.2000 р. виконавчим комітетом Хмельницької міської ради прийнято рішення №223-А про оформлення права власності на обєкти нерухомого майна, в якому, зокрема, зазначено: оформити право власності на будинок профспілок з гаражами по вул. Соборній, 57 та гуртожиток профкурсів на 140 місць з їдальнею по вул. Соборній, 55 за Федерацією профспілок Хмельницької області.

В обґрунтування своїх висновків, суд першої інстанції вказав на те, що позов є безпредметним, без деталізації і уточнення спірного майна, а інші рішення всіх інстанції у справі № 12/2/6/71-Н не дають підстав дійти висновку про встановлення судом факту набуття Хмельницькою міською радою права власності на спірне майно.

Суд першої інстанції зазначив, що оспорюваним рішенням виконавчого комітету від 23.03.2000р. №223-А не зазначено дані про площу будівлі у розмірі 848 м.кв. та дані про 3 поверхи їдальні, у звязку з чим неможливо ідентифікувати їдальню як окремий обєкт нерухомого майна. Крім того, прокурор оскаржив рішення не вцілому, а лише частково.

Ураховуючи встановлені обставини у даній справі та положення діючого законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, КП "Їдальня № 33" звернулася до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2015 року і прийняти нове рішення, яким позов заступника прокурора м. Хмельницького задоволити.

Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження своїх доводів, скаржник зважає, зокрема, на таке:

відповідно до Договору до власності профспілок в особі ФПХО належить лише 2 (два) обєкта: Будинок Союзів, м. Хмельницький, вул. Соборна, 57, рік введення в експлуатацію 1970 р. та Учбово-методичний центр, м. Хмельницький, вул. Соборна, 55, рік введення в експлуатацію 1977р.;

враховуючи належні докази, матеріали справи та чинні рішення судів, законного права і відношення до 3-х поверхової будівлі їдальні, введеної в експлуатацію відповідно до акта державної приймальної комісії 30.06.80 р., ні Федерація профспілок Хмельницької області, ні підприємтсво "НКЦ "Побужжя" не мають;

постановою ВГС України підтверджено, що у справі № 16/2/6/71-Н предметом спору була саме будівля їдальні, а не окреме приміщення, корисною площею 848 м2, введена в експлуатацію відповідно до акту державної приймальної комісії від 30.06.1980р., що розташована за адресою м. Хмельницький, вул. Соборна, 55;

суд послався як на належний доказ у справі на повідомлення Хмельницького БТІ від 27.10.2008 р. про те, що приміщення профкурсів з їдальнею за адресою: вул. Соборна, 55 зареєстроване за Федерацією профспілок Хмельницької області;

судом проігноровано і не прийнято до уваги повідомлення Хмельницького БТІ №598054 від 16.09.2008 р. про відсутність реєстрації власності на приміщення їдальні №33 по вул. Соборній, 55;

судом не витребувано документів з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

виходячи із встановлених обставин і фактів у справі № 16/2/6/71-Н очевидно, що будівля (прибудова до гуртожитку профкурсів по вул. Соборна, 55) введена як окремий обєкт промислового призначення за окремими проектами (їдальня) і прийнята (введена) в експлуатацію згідно акта державної приймальної комісії від 30 червня 1980 року та спірний обєкт (майно) зазначене як приміщення їдальні є тотожним, а саме чітко визначають спірний обєкт і у справі № 16/2/6/71-Н;

документами, що ідентифікують спірний обєкт є ОСОБА_2 введення в експлуатацію від 30.06.1980 р., в якому зазначено кількість поверхів - 3, висота поверхів - 3 м і загальний будівельний обєм спірного майна 7504 куб. м та Постанова Президії Хмельницької обласної ради профспілок від 25 серпня 1978р. № 821, якою визначено обєм будівлі, а саме 7504 куб. м.;

інвентарні справи, які оглядав суд, суттєво відрізняються від інвентарних справ на цей самий спірний обєкт, які надавались під час розгляду справ № 3/4/358 та № 16/2/6/71-Н. Інвентарні справи за № 008511-000 (вул. Соборна, 55, гуртожиток), № 0085-11-001 (їдальня по вул. Соборна, 55), квартал 246/6 та справа №008512-000 квартал 246/3 вул. Соборна, 57 (будинок профспілок) знаходяться в матеріалах зазначених справ.

Від заступника прокурора Хмельницької області також надійшла апеляційна скарга на рішення господарського суду Хмельницької області від 07 жовтня 2015 року у справі №924/648/13, в якій просить скасувати означене рішення та прийняти нове, яким позов задоволити.

Мотивуючи свої доводи, скаржник звертає увагу на те, що рішенням суду у справі №16/2/6/71-Н встановлений факт переходу їдальні у власність міської ради, проте свідоцтво про право власності на даний обєкт належить Федерації профспілок Хмельницької області.

Скаржник звертає увагу на те, що необгрунтованими є доводи суду першої інстанції щодо неможливості встановлення адреси будівлі їдальні, оскільки у матеріалах справи міститься рішення Хмельницької міської ради № 1417 від 13.02.97 р., згідно якого Хмельницькому НКЦ "Побужжя" Ради Федерації профспілок Хмельницької області під навчально-культурний центр і їдальню була надана земельна ділянка по вул. Соборній, 55 площею 0,14 га та фактичне знаходження будівлі їдальні саме за цією адресою.

Також зауважує, що судом залишено поза увагою і той факт, що представниками відповідачів під час розгляду справи не заперечувався факт знаходження спірної будівлі їдальні саме по вул. Соборній, 55. Більше того, будь-які докази щодо знаходження за цією адресою іншої будівлі їдальні, окрім спірної не надавались. Однак, ігноруючи пояснення прокурора з даного приводу, незважаючи на зміст свідоцтва про право власності, у своєму рішенні суд зазначив про недоведеність обставин перебування їдальні по вул. Соборна, 55, оскільки за цією адресою зареєстрована ще одна будівля - гуртожиток профкурсів на 140 місць. Між тим, позиція суду щодо неможливості відображення таких характеристик будівлі як корисна площа без відображення її загальної площі також не обґрунтована. Корисна площа нежитлових приміщень та об'єм будівлі є спеціальними термінами та використовується, зокрема, при визначенні вартості відтворення або заміщення земельних поліпшень будівель (наказ ФДМ України від 27.08.2012 №3379/430), при проведенні технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна (Інструкція №127 від 24.05.2001).

Разом з тим, посилається на те, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.09.2012 у справі №16/2/6/71-Н встановлено, що обєкт, який розташований за адресою вул. Соборна, 55, вцілому складається з 2 споруд, зазначених у свідоцтві про право власності від 28.03.2000, а саме гуртожитку профкурсів на 140 місць з їдальнею.

За наведених вище підстав, прокурор вважає, що оскаржене рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з огляду на що останнє належить скасувати.

Від третьої особи - Федерації професійних спілок Хмельницької області надійшов відзив на апеляційні скарги Колективного підприємства "Їдальня № 33" та заступника прокурора Хмельницької області, відповідно до якого просить оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

На спростування доводів, викладених в апеляційній скарзі, вказує наступне:

відповідно до первинних будівельних документів та акту державної приймальної комісії від 30.06.80 р. спірний обєкт ідентифікувався, як "пристройка к зданию профкурсов в г. Хмельницком";

спірна прибудова до профкурсів не є окремим обєктом, а є привязкою до будівлі профкурсів та використовується як цілісний майновий комплекс з єдиною інфраструктурою та метою використання, що знаходиться за одною адресою: вул. Соборна, 55, м. Хмельницький. Саме тому рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.03.2000 року № 223-А було оформлено за Федерацією профспілок Хмельницької області право власності на два майнових обєкта: будинок профспілок з гаражами по вул. Соборній, 57 та гуртожиток профкурсів на 140 місць з їдальнею по вул. Соборній, 55;

прокурор просив визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.03.2000р. № 223-А в частині оформлення права власності на 3-х поверхову будівлю їдальні, однак такого окремого майнового обєкта не існує, в оспорюваному рішенні не міститься;

суд досліджував послідовність переходу приміщення їдальні без визначення будь-яких ідентифікуючих ознак 3-х поверхової будівлі їдальні, тобто даний факт, а саме ідентифікація прибудови до профкурсів на 140 осіб з розташуванням їдальні та навчальних аудиторій з характеристиками приміщень їдальні не відбувалась взагалі;

неналежним доказом є посилання на проведення інвентаризації 3-х поверхової будівлі Хмельницькою міською радою та реєстрація нею зазначеної будівлі за територіальною громадою м. Хмельницького, адже дана реєстрація відбулась в січні 2015 року та була здійснена на підставі постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 11.12.2014 року, яка постановою Вищого господарського суду України від 14.04.2015 року була скасована, а справа передана на новий розгляд до господарського суду Хмельницької області.

Третя особа у справі - Підприємство "Навчально-культурний центр "Побужжя" федерації профспілок Хмельницької області у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційні скарги залишити без задоволення, рішення - без змін.

В обґрунтування своєї правової позиції вказує на таке:

згідно повідомлення Хмельницького БТІ від 27.10.2008 р. № 599240 приміщення гуртожитку профкурсів на 140 місць з їдальнею за адресою соборна, 55 зареєстроване за Федерацією профспілок Хмельницької області на підставі свідоцтва про право власності, згідно рішення міськвиконкому від 23.03.2000 р. за № 223-А. За відсутності ідентифікуючих ознак спірного майна, судом не можуть прийматись до уваги надані суду відомості щодо реєстрації за міською радою права власності на обєкт нерухомого майна - нежитлову будівлю за адресою вул. Соборна, 55;

Хмельницька міська рада в односторонньому порядку, без повідомлення власника приміщення - ФП області 30.04.2014 приймає рішення 37 сесії міської ради № 14 «Про затвердження переліку обєктів, які перебувають у власності територіальної громади міста Хмельницького», в якому за № 90 значиться будівля по вул. Соборній, 55, площею 1720,9 кв.м.;

Федерацією профспілок області 08.07.2014 р. до суду подано адміністративний позов до міської ради «Про визнання незаконним та скасування рішення 37 сесії міської ради від 30.04.2014 р. № 14 в частині віднесення обєктів по вул.Соборній, 55 площею 1720 кв.м до власності територіальної громади м. Хмельницького» (справа № 686/14411/14). Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 18.09.2014 р. по справі № 686/14411/14 за повторним клопотанням відповідача - Хмельницької міської ради і прокуратури провадження зупинено до набрання законної сили судового рішення в господарській справі № 924/648/13, тобто справи, яка на даний час розглядається;

на підставі рішення сесії від 30.04.2014 р. управлінням комунального майна Хмельницької міськради до реєстраційної служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції подано заяву про реєстрацію права власності за Хмельницькою міською радою і 28.01.2015 року таке свідоцтво на право власності на приміщення по вул. Соборній, 55 було оформлено з грубим порушенням норм законодавства;

реєстрація права власності за ФП області була проведена на підставі Інструкції, затвердженої Державним комітетом будівництва і архітектури від 09.06.1998 р. № 121. Відповідно до п 6 Порядку постанови № 868 відповідальність за достовірність відомостей, які містяться у документах, поданих для проведення державної реєстрації прав несе заявник, в даному випадку - управління комунального майна Хмельницької міської ради;

апелянт - КП «Їдальня 33» посилається як на належний доказ на акт від 02.11.1981р., яким, на їхню думку, останнім передано спірний обєкт. В той же час, наданий КП «Їдальня 33» акт не являється доказом в порядку визначеному ст. 34 ГПК України.

Хмельницька міська рада в письмових поясненнях від 02.12.2015р. № 12-4738-02-15 та ВК Хмельницької міської ради у відзиві від 02.12.2015р. № 02-15-2013р. підтримали вимоги апеляційних скарг та вважають оскаржене рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. Хмельницька міська рада, вказує на правомірність підстав набуття права власності територіальною громадою міста Хмельницького на спірне приміщення та звертає увагу на те, що з 1992 року, тобто з моменту передачі в комунальну власність будівлі їдальні, жодних рішень ні на рівні держави, ні на місцевому рівні про визнання іншого власника спірної будівлі в розрізі законодавства, яке на той час існувало, не приймалось. Вважає встановленим факт знаходження спірного майна у власності територіальної громади станом на момент прийняття спірного розпорядження виконкому.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04 листопада 2015 року апеляційну скаргу колективного підприємства "Їдальня № 33" та апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області було прийнято для спільного розгляду в межах апеляційного провадження у справі № 924/648/13.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.01.2016р. рішення скасовано та прийнято нове рішення про часткове задоволення позову. Визнано недійсним рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.03.2000р. №223-А в частині оформлення права власності на 3-х поверхову будівлю їдальні корисною площею 848 кв.м., що розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Соборна, 55. Визнано недійсним свідоцтво в частині оформлення права власності на їдальню за Федерацією профспілок Хмельницької області, зареєстроване в реєстровій книзі за №729. Визнано за територіальною громадою міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради право власності на будівлю їдальні корисною площею 848 кв.м., що розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Соборна, 55. В решті позову відмовлено.

Постановою Вищого господарського суду України від 24.05.2016р. у справі №924/648/13 частково задоволено касаційну скаргу Федерації професійних спілок Хмельницької області, постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 15.01.2016 у справі №924/648/13 скасовано з передачею справи на новий розгляд до Рівненського апеляційного господарського суду.

У зазначеній постанові суд касаційної інстанції вказав на те, що на відміну від заявленого позову про визнання частково недійсним і скасування рішення та про скасування свідоцтва, позовні вимоги про визнання недійсними актів за своєю процесуально-правовою природою є зовсім іншим предметом позову. При цьому, останні позовні вимоги не були предметом розгляду в суді першої інстанції як при первісному розгляді справи, так і при новому розгляді справи. Не врахувавши того, що після 12.06.2013р. жодних заяв про зміну предмета позову позивач та прокурор до початку розгляду місцевим господарським судом справи по суті вже не подавали, суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст.ст.22,101 ГПК України фактично розглянув та вирішив інші позовні вимоги (про визнання недійсними актів), які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 1 червня 2016 року справу № 924/648/13 з апеляційними скаргами Колективного підприємства "Їдальня № 33" та заступника прокурора Хмельницької області на рішення господарського суду Хмельницької області від 07.10.2015 р. прийнято до провадження та призначено до розгляду на 13 червня 2016 року.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 13 червня 2016 року розгляд справи № 924/648/13 з апеляційними скаргами Колективного підприємства "Їдальня № 33" та заступника прокурора Хмельницької області відкладено на "04" липня 2016 р.

У судових засіданнях Рівненського апеляційного господарського суду, які відбулися 13 червня, 4 липня та 18 липня 2016 року, прокурор підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надала пояснення в обгрунтування своєї правової позиції. Вважає рішення господарського суду Хмельницької області від 07.10.2015 р. у справі №924/648/13 незаконним та необгрунтованим, у зв'язку з чим просить останнє скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Прокурор пояснила, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.09.2012 р. у справі № 16/2/6/71-Н вставлено факти послідовного вибуття приміщення їдальні з власності профспілок та факт подальшої передачі в комунальну власність. Звернула увагу, що до початку розгляду справи по суті подано заяву про зміну предмета позову. Прокурор вказала на те, що є необґрунтованими доводи суду першої інстанції з приводу неможливості встановлення конкретної адреси будівлі, оскільки в матеріалах справи міститься рішення Хмельницької міської ради № 1417 від 13.02.1997 року, згідно якого Хмельницькому навчально-культурному центру "Побужжя" Ради Федерації профспілок Хмельницької області під навчально-культурний центр і їдальню була надана земельна ділянка по вул. Соборна, 55 (колишня К. Лібкнехта) площею 0,14 га, що підтверджує факт зміни адреси їдальні з вул. К. Лібкнехта, 57 на вул. Соборну 55 та фактичне знаходження будівлі їдальні за цією адресою. Окрім того, прокурор пояснила, що судом першої інстанції не розглянуті клопотання прокурора та позивача про визнання причин пропуску строків звернення до суду поважними та їх поновлення.

Представники Федерації професійних спілок Хмельницької області заперечили доводи апеляційної скарги та надали пояснення вобгрунтування своєї правової позиції. Вважають, що рішення господарського суду Хмельницької області від 07.10.2016 р. у справі № 924/648/16 є законним та обгрунтованим, а тому просять залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Зазначають, що прокурором помилково визначено у даному спорі наявність інтереси держави, а тому прокурор не мав права подавати даний позов. Звертають увагу, що рішенням по справі №16/2/6/71- Н від 18.09.2012 р. встановлено, що спірне майно не було державною власністю. Зазначають, що позов поданий відносно трьохповерхової будівлі їдальні корисною площею 848 м.кв., при цьому заявлена площа 848 м.кв. - це площа лише двох поверхів, без врахування підвальних приміщень та третього поверху. Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 14.01.2008р. по справі № 4/358 порушено провадження у справі за позовом КП Їдальня № 33 до Федерації профспілок Хмельницької області про визнання права власності на 66/100 приміщення їдальні по вул. Соборна,55, отже предмет спору не змінювався. Ухвалою від 12.10.2009 р. в якості відповідача у цій справі залучено Хмельницьку міську раду. Після залучення Хмельницької міської ради 12.10.2009 р. у якості відповідача по справі № 4/358 закінчився перебіг позовної давності стосовно подачі позовної заяви 29.05.2013р. у справі №924/648/13.

Представник Підприємства "Навчально - культурний центр "Побужжя" федерації профспілок Хмельницької області заперечив доводи апеляційної скарги заступника прокурора Хмельницької області з підстав викладених у відзиві на апеляційну скаргу та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Пояснив, що неодноразово звертали увагу судів першої, апеляційної та касаційної інстанції, що строк звернення до суду необхідно починати обчислювати з 22.04.1992р., оскільки 22.04.1992 р. рішенням №6 одинадцятої сесії Хмельницької міської ради "Про затвердження майна об'єктів, що перебувають в комунальній власності міста", де в переліку за № 324 рахується "Їдальня 33" по вул. Соборній,55. Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 07.10.2015 р. у справі № 924/648/13, є законним та обґрунтованим, з підстав викладених у відзиві на апеляційні скарги, у зв`язку з чим просить дане рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області - без задоволення.

Директор Підприємства "Навчально - культурний центр "Побужжя" федерації профспілок Хмельницької області підтримав позицію представника в повному обсязі.

Представник позивача підтримала позицію прокурора та надала пояснення в обґрунтування своєї позиції. Зауважила, що рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.09.2012 р. у справі № 16/2/6/71-Н вставлено факт вибуття з державної власності спірного приміщення їдальні та подальшу його передачу в комунальну власність 24.12.2012 р., коли рішення в цій справі набрало законної сили Хмельницька міська рада дізналася про свої порушені права і саме з цього часу потрібно обчислювати позовну давність. Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 07.10.2015 р. у справі № 924/648/13, є незаконним та необґрунтованим, з підстав викладених в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим просить дане рішення скасувати, та прийняти нове, яким апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області - задоволити.

Представник Колективного підприємства "Їдальня №33" підтримав апеляційну скаргу Колективного підприємства "Їдальня № 33" в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 07.10.2015 р. у справі № 924/648/13, є незаконним та необґрунтованим, з підстав викладених в апеляційній скарзі, у зв`язку з чим просить дане рішення скасувати, та прийняти нове, яким апеляційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області - задоволити.

Директор КП "Їдальня № 33" ОСОБА_5 підтримала позицію представника в повному обсязі.

Представник Підприємства "Навчально - культурний центр "Побужжя" федерації профспілок Хмельницької області заперечив доводи апеляційної скарги КП "Їдальня № 33" з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та надав пояснення в обґрунтування своєї позиції. Вважає, що рішення господарського суду Хмельницької області від 07.10.2015 р. у справі № 924/648/13, є законним та обґрунтованим, з підстав викладених у відзиві на апеляційні скарги, у зв`язку з чим просить дане рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу КП "Їдальня № 33" - без задоволення.

Директор Підприємства "Навчально - культурний центр "Побужжя" федерації профспілок Хмельницької області підтримав позицію представника.

Представники відповідачів - виконавчого комітету Хмельницької міської ради та Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради, а також представник третьої особи у справі - Федерації професійних спілок України в судові засідання не з'явилися.

Враховуючи приписи ст. ст. 101, 102 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що всі учасники судового процесу були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать поштові повідомлення, направлені останнім у справі (Т.8, а.с. 153-162, 214-223, Т.9, а.с. 58-67), а також те, що явка представників учасників судового процесу в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників відповідачів та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційні скарги, заслухавши пояснення прокурора, представників позивача, відповідача, третіх осіб, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційних скарг належить відмовити, а оскаржене рішення залишити без змін, з огляду на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як підтверджується матеріалами справи, 23.03.2000 р. виконавчим комітетом Хмельницької міської ради прийнято рішення №223-А про оформлення права власності на будинок профспілок з гаражами по вул. Соборній, 57 та гуртожиток профкурсів на 140 місць з їдальнею по вул. Соборній, 55 за Федерацією профспілок Хмельницької області. В пунктах 2, 3 рішення зазначено: Бюро технічної інвентаризації підготувати свідоцтво про право власності і провести реєстрацію вказаних в п.1 обєктів нерухомого майна; Управлінню житлово-комунального господарства посвідчити оформлені бюро технічної інвентаризації свідоцтва про право власності.

28.03.2000 р. видано Свідоцтво про право власності на гуртожиток профкурсів на 140 місць з їдальнею, яким міське виробниче управління житлово-комунального господарства посвідчило, що обєкт, який розташований в м. Хмельницькому за адресою вул. Соборна, 55, в цілому складається з двох споруд, належить Федерації профспілок Хмельницької області на праві колективної власності. Обєкт за адресою вул. Соборна, 55 в м. Хмельницькому зареєстровано Хмельницьким бюро технічної інвентаризації на праві колективної власності на підставі свідоцтва про право власності, про що внесено запис в реєстрову книгу за №729.

Згідно свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконкому Хмельницької міської ради від 23.03.2000р. №223-А, власником даного майна визначено Федерацію профспілок Хмельницької області; гуртожиток профкурсів на 140 місць з їдальнею розташований в м. Хмельницькому за адресою вул. Соборна, 55 і в цілому складається з двох споруд.

На підставі постанови Секретаріату Хмельницької обласної ради профспілок від 23.07.1981р. (протокол № 7) складено акт, за яким облпрофкурси передали, а Хмельницький трест їдалень прийняв приміщення їдальні з інвентарем. Наказом Міністерства торгівлі УРСР від 28.03.1983 року Хмельницький трест їдалень ліквідовано та створено Хмельницьке міське обєднання громадського харчування управління громадського харчування Хмельницького облвиконкому (з правами правонаступництва). Рішенням Хмельницького облвиконкому №204 від 1989 року, міське обєднання громадського харчування ліквідовано з передачею його функцій Хмельницькому виробничо-торгівельному обєднанню громадського харчування, в склад якого входили всі заклади громадського харчування м.Хмельницького та області, підпорядковані Міністерству торгівлі УРСР, в тому числі відомчі (на заводах, фабриках, в державних установах, навчальних закладах, школах, в організаціях і т. п.), в тому числі і спірне приміщення їдальні. Наказом Міністерства торгівлі УРСР від 21.11.1991 року за № 99 "Про передачу державного майна, що перебуває у віданні Міністерства торгівлі України", передано відомчі заклади закритої мережі громадського харчування відповідним організаціям, а підприємства відкритої мережі громадського харчування передано у комунальну власність з підпорядкуванням місцевим органам влади та відповідно до рішення Хмельницького облвиконкому № 22 від 19.02.1992 року, обласне виробничо-торгівельне обєднання громадського харчування ліквідовано. Рішенням виконкому від 20.02.1992 року за № 55 "Про організацію передачі державного майна в комунальну власність міста" (п. 1) надано повноваження на прийняття для розпорядження в управління комунальною власністю міста відділам і управлінням міськвиконкому. Подальше розпорядження і користування комунальною власністю міста відділам і управлінням проводити з погодженням міськвиконкому згідно додатку № 1. Відповідно до додатку № 1 до рішення № 55 від 20.02.1992 року, до складу підприємств, розпорядження і управління якими здійснювалось відділами і управліннями міськвиконкому, відносились і підприємства громадського харчування та не торгівельної діяльності, що входять до складу обласного виробничо-торгівельного обєднання громадського харчування.

Рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.09.2012р. у справі №16/2/6/71-Н відмовлено у позові Фонду державного майна України за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - колективного підприємства "Їдальня №33" до Федерації профспілок Хмельницької області, Навчально-культурного центру "Побужжя" Федерації профспілок Хмельницької області, Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, Комунального підприємства "Хмельницьке бюро технічної інвентаризації", Управління житлово-комунального господарства Хмельницької міської ради за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Федерація професійних спілок України про визнання недійсним рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.03.2000 №223-А в частині оформлення права власності на 3-х поверхову будівлю їдальні корисною площею 848 м2, введену в експлуатацію відповідно до акту державної приймальної комісії від 30.06.1980, що розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Соборна, 55; скасування державної реєстрації права власності, здійсненої Комунальним підприємством "Хмельницьке бюро технічної інвентаризації" в реєстровій книзі від 28.03.2000 р. за № 729; визнання права власності за державою в особі Фонду державного майні України на 3-х поверхову будівлю їдальні корисною площею 848м2, введену в експлуатацію відповідно до акту державної приймальної комісії від 30.06.1980 р., що розташована за адресою м. Хмельницький, вул. Соборна, 55. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.12.2012 р. та постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2013р. дане рішення залишено без змін.

В рішенні зазначено, що згідно акту Державної приймальної комісії від 30.06.1980р., затвердженого рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 30.06.1980р. №149/Г, закінчене будівництво прибудови їдальні профкурсів в м. Хмельницькому по вул. К. Лібкнехта, 57 було прийнято в експлуатацію.

Окрім того, при розгляді справи № 16/2/6/71-Н суд дійшов висновку про вибуття із власності профспілок приміщення їдальні у 1981 році, вибуття із власності держави приміщення їдальні у 1992 році та подальша його передача у комунальну власність з підпорядкуванням місцевим органам влади. Також судом встановлено, що приміщення їдальні не є профспілковим, оскільки станом на 1990 рік спірне майно вже вибуло з власності профспілок у державну власність, а на момент прийняття спірних рішень у 2000 році, приміщення їдальні вже перебувало у комунальній власності.

Прокурор в інтересах позивача звернувся із позовом до суду, згідно якого (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 12.06.2013р. №130-266-13) просить: визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.03.2000р. №223-А в частині оформлення права власності на 3-х поверхову будівлю їдальні корисною площею 848 кв.м, що розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Соборна, 55; скасувати свідоцтво про право власності на гуртожиток профкурсів на 140 місць з їдальнею від 28.03.2000р. зареєстроване в реєстровій книзі за № 729; визнати право власності за територіальною громадою міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради на будівлю їдальні корисною площею 848кв.м та балансовою вартістю 559 059грн., що розташована за адресою м. Хмельницький, вул. Соборна, 55.

Як убачається з матеріалів справи, в судовому засіданні суду першої інстанції від 12.06.2013 р. представником відповідача 3 - Федерацією професійних спілок Хмельницької області було подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій зазначено, що право власності на гуртожиток профкурсів на 140 місць з їдальнею зареєстровано за відповідачем 3 у 2000 році, і прокуратура м. Хмельницького, як орган, що здійснює нагляд за дотриманням законодавства, повинен був дізнатись про оформлення права власності ще у 2000 році, але позов було подано лише в травні 2013 року. Вважає, що строк позовної давності сплив ще 27.03.2001р. Також, заявник посилається на те, що в засіданні міськвиконкому 23.03.2000 р. (протокол № 7), де розглядалось питання про оформлення права власності на предмет спору за Федерацією професійних спілок Хмельницької області, брав участь секретар міської ради та міський голова, який і підписав протокол засідання виконавчого комітету і оспорюване рішення від 23.03.2000 р. № 223-А, що свідчить про те, що Хмельницькій міській раді було відомо про прийняття спірного рішення та порушення права ще з 2000 року.

Згідно зі статтею 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК Україна встановлено загальну позовну давність тривалість у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів №10 від 29.05.2013 р. розяснено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен зясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у звязку зі спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відтак, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Досліджуючи питання про порушення права позивача, колегія суддів виходить з того, що предметом спору у даній справі є вимоги прокурора в поданому позові про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.03.2000р. №223-А в частині оформлення права власності на 3-х поверхову будівлю, скасування свідоцтва про право власності, визнання права власності за територіальною громадою м. Хмельницького в особі Хмельницької міської ради.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

У частині 1 статті 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні наведено визначення терміну "місцеве самоврядування в Україні", згідно з яким - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Ч. 1 ст. 11 Закону унормовано, що виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Як передбачено частиною 3 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно зі ст. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Частиною 2 статті 327 ЦК України унормовано, що управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні», прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Згідно з п.1 Роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з визнанням недійсними актів державних чи інших органів" від 26.01.2000 р. N02-5/35 (із змінами та доповненнями) визначено, що акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів підприємства чи організації - позивача у справі. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у господарського суду немає правових підстав для задоволення позову.

В даному випадку, оспорюється рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №223-А від 23.02.2000р. про оформлення права власності на будинок профспілок з гаражами по вул. Соборній, 57 та гуртожиток профкурсів на 140 місць з їдальнею по вул. Соборній, 55 за Федерацією профспілок Хмельницької області.

При цьому, належить враховувати, що за результатами розгляду господарської справи №16/2/6/71-Н встановлено обставини, якими стверджується факт вибуття із власності профспілок приміщення їдальні у 1981 році, вибуття із власності держави приміщення їдальні у 1992 році та подальша його передача у комунальну власність з підпорядкуванням місцевим органам влади. Також судом було встановлено, що приміщення їдальні не є профспілковим, оскільки станом на 1990 рік спірне майно вже вибуло з власності профспілок у державну власність, а на момент прийняття спірних рішень у 2000 році, приміщення їдальні вже перебувало у комунальній власності.

З огляду на наведене, вбачається, що на момент прийняття виконавчим комітетом спірного рішення у справі №924/648/13 приміщення їдальні перебувало у комунальній власності, у звязку з чим існувала можливість передати означене приміщення у власність Федерації профспілок Хмельницької області виключно на підставі рішення Хмельницької міської ради. Тоді як таке рішення було прийняте виконавчим органом ради поза межами наданих законом повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

За змістом ч.2 ст.144 Конституції України та ч.10 ст.59 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні" рішення органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з мотивів невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними з ініціативи зацікавлених осіб в судовому порядку.

За наведеного вище, колегія суддів констатує факт перевищення виконавчим комітетом Хмельницької міської ради наданих законом повноважень при прийнятті спірного рішення №223-А від 23.03.2000 р., у звязку з чим допущено порушення права власності Хмельницької міської ради на приміщення їдальні.

Отже, позивачем доведено належним доказами та підтверджено, що оспорюваний акт не відповідає вимогам чинного на момент його прийняття законодавства, визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, з огляду на що означений акт порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

З приводу позовних вимог в частині скасування свідоцтва про право власності на гуртожиток профкурсів на 140 місць з їдальнею від 28.03.2000р., зареєстрованого в реєстровій книзі за № 729, то належить відзначити, що така вимога є похідною від вимоги про визнання незаконним та скасування рішення від 23.03.2000р. №223-А в частині оформлення права власності на 3-х поверхову будівлю їдальні корисною площею 848 кв.м, що розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Соборна, 55, прийнятого виконавчим комітетом Хмельницької міської ради, а тому зазначена вимога також є обґрунтованою.

Між тим, відповідно до п.п. а п. 4.1. ст. 4 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженою наказом Держбуду України від 09.06.1998 року № 121, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 p. за №399/2839, чинної на час прийняття оспорюваного рішення, оформлення права власності на обєкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку 11 місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на підставі документів, встановлених законодавством, які підтверджують їх право власності на обєкти нерухомого майна.

Як свідчать встановлені обставини справи, на підставі рішення органу місцевого самоврядування (виконкому Хмельницької міської ради) №223-А від 23.03.2000р. було видано свідоцтво про право власності на приміщення за Федерацією профспілок Хмельницької області.

При цьому, оспорюване свідоцтво про право власності є елементом виконання оспорюваного рішення (оскільки видано на його підставі), припиняє дію без визнання його недійсним як з визнанням права власності на майно, зазначене у свідоцтві, за іншим суб'єктом, ніж вказано у свідоцтві, так і з визнанням недійсним рішення виконкому, на підставі якого видавалося свідоцтво. При цьому, свідоцтво про право власності лише посвідчує наявність відповідного права, але не породжує, змінює або припиняє певні права та обов'язки. Тому свідоцтво не є актом в розумінні ст. 12 ГПК України.

Стосовно позовної вимоги про визнання права власності за територіальною громадою міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради на будівлю їдальні корисною площею 848 кв.м, що розташована за адресою: м. Хмельницький, вул. Соборна, 55, то колегія суддів виходить з такого.

За приписами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності є речово-правовим, і при зверненні до суду позивач повинен підтвердити наявність у нього права власності на спірне майно. Крім цього, позов про визнання права власності це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно, не з'єднане з конкретними вимогами про повернення майна чи усунення інших перешкод. Об'єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача щодо індивідуально визначеного майна. Підставою ж позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачеві спірного майна (аналогічна позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України №5016/2236/2011(6/141) від 10.04.2012р., №16/2782 від 25.02.2010 р.)

У даному випадку належить враховувати, що на підтвердження свого права власності на будівлю їдальні корисною площею 848 кв.м, що розташована за адресою м. Хмельницький, вул. Соборна, 55, прокурор і позивач подали в матеріали справи докази, що були предметом дослідження також і під час розгляду господарської справи №16/2/6/71-Н, у якій було встановлено, що у 1981 році приміщення їдальні вибуло із власності профспілок, у 1992 році вказане приміщення вибуло із власності держави та передано у комунальну власність з підпорядкуванням місцевим органам влади.

Як убачається з матеріалів справи, 12 червня 2013 року Федерація професійних спілок Хмельницької області звернулася до суду першої інстанції із заявою про застосування строків позовної давності у справі №924/648/13 від 29.05.2013р. (Т.1, а.с. 124-125).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься в ст.261 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст.76 ЦК УPCP).

Аналогічні за змістом норми матеріального права містилися і в Цивільному кодексі УPCP (ОСОБА_5 5 Розділу 1), за винятком положення про застосування позовної давності лише за заявою однієї зі сторін. Так, відповідно до ст.ст. 71, 75, 80 ЦК УРСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Статтею 76 ЦК УРСР обумовлено, що право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

З урахуванням наведеного, належить відзначити, що у разі встановлення судом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів порушення права особи, про захист якого вона просить, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, і буде встановлено, що строк позовної давності пропущено без поважних причин, суд на підставі ст.267 ЦК України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі ж визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Відповідно до п. 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Водночас, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Системний аналіз наведених вище правових положень вказує на те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Відтак, передбачені ст. 76 ЦК УРСР та ст. 261 ЦК України норми щодо початку перебігу позовної давності, які встановлено для сторони (особи), права або інтереси якої порушено, поширювалися і на звернення прокурора до суду із заявою про захист цієї особи, зокрема, Хмельницької міської ради.

При цьому, колегія суддів ураховує, що наведеної правової позиції дотримується також Верховний Суд України при здійсненні перегляду судових рішень господарських судів у справах зі спорів, пов'язаних із застосуванням позовної давності за позовами прокурора в інтересах держави (постанови ВСУ від 27.05.2014 у справі №5011-32/13806-2012, від 02.09.2014 у справі №6/17-3062-2011, від 23.12.2014 у справі №916/2414/13 та від 25.03.2015 у справі №11/163/2011/5003).

У п. 4.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" висловлено правову позицію, згідно з якою початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор. У таких випадках питання про визнання поважними причин пропущення позовної давності може порушуватися перед судом як прокурором, так і позивачем у справі. У разі коли згідно із законом позивачем у справі виступає прокурор (частина друга статті 29 ГПК), позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення або про особу, яка його допустила, довідався або мав довідатися відповідний прокурор.

Належить відзначити, що визначення початкового моменту перебігу позовної давності має важливе значення, оскільки від цього залежить і правильність обчислення позовної давності, і захист порушеного права.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 12 та п. п. 2, 3 ч. 4 ст. 42 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста. Міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях. Міський голова організує в межах, визначених цим Законом, роботу відповідної ради та її виконавчого комітету; підписує рішення ради та її виконавчого комітету.

Як убачається із наявних у матеріалах справи доказів, зокрема, протоколу №7 засідання Хмельницького міськвиконкому від 23.03.2000р., при розгляді питання про оформлення права власності на приміщення їдальні за Федерацією професійних спілок Хмельницької області брали участь секретар міської ради та міський голова, який і підписав вказаний протокол та оспорюване рішення від 23.03.2000р.

За таких обставин, колегія суддів констатує, що факт обізнаності Хмельницької міської ради у 2000 році з порушенням своїх прав оспорюваним рішенням Хмельницького міськвиконкому вбачається з положень п. 14 ч. 4 ст. 42 та ч.ч. 6, 7 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", відповідно до яких міський голова представляє територіальну громаду, раду та її виконавчий комітет у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форм власності, громадянами, а також у міжнародних відносинах відповідно до законодавства. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. У разі незгоди міського голови з рішенням виконавчого комітету ради він може зупинити дію цього рішення своїм розпорядженням та внести це питання на розгляд відповідної ради.

Ураховуючи наведені нормативно правові положення, належить відзначити, що міський голова є головною посадовою особою Хмельницької міської ради, який одночасно представляє міську раду та її виконавчий комітет у відносинах з іншими суб'єктами права, відтак, у зв'язку з обізнаністю міського голови презюмується обізнаність позивача зі спірним рішенням міськвиконкому та порушенням ним прав власника майна (Хмельницької міської ради), що, в свою чергу, виключає вибуття спірного майна з комунальної власності поза волею власника.

З огляду на приписи ст.76 ЦК УРСР та п.6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, наведене вище переконливо свідчить про своєчасну обізнаність Хмельницької міської ради про належність спірної будівлі їдальні до комунальної власності територіальної громади м. Хмельницького та про порушення права комунальної власності, а саме з моменту підписання міським головою оспорюваного рішення міськвиконкому від 23.03.2000р.

Водночас, колегія суддів ураховує і ту обставину, що про порушення права комунальної власності територіальної громади м. Хмельницького на спірну будівлю їдальні позивачу могло і повинно було бути відомо не тільки при видачі 28.03.2000р. міськвиконкомом відповідачу-3 свідоцтва про право власності, але й раніше, а саме при прийнятті рішення Хмельницької міської ради від 22.04.1992р. №6 (Т.4, а.с.74-77) та розпорядження Хмельницького міськвиконкому від 04.10.1994р. №186-р "Про державну реєстрації договору купівлі-продажу державного майна, зданого в оренду організації орендарів Хмельницького виробничо-торгівельного підприємства громадського харчування їдальні №33" в процесі приватизації комунального майна.

З огляду на наведені обставини, колегія суддів встановила факт спливу позовної давності, оскільки як власник майна, так і прокуратура у встановлені законом строки для захисту свого цивільного права або інтересу не звернулися з позовом.

Між тим, Хмельницька міська рада 27 травня 2015 року звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про визнання причин пропуску для подання позову поважними та про поновлення пропущеного строку для подання позову.

У зазначеному клопотанні позивач вказує на відсутність спливу строку позовної давності з мотивів початку перебігу цього строку з 24.12.2012р., що є днем набрання законної сили рішенням господарського суду Хмельницької області від 18.09.2012 у справі №16/2/6/71-Н, яким було встановлено факт набуття спірного приміщення їдальні у комунальну власність в 1992р. внаслідок передачі з державної власності, а також факт перебування їдальні у комунальній власності на момент прийняття спірного рішення Хмельницького міськвиконкому від 23.03.2000р. №223-А.

Зясовуючи питання про наявність правових підстав вважати поважними причини пропуску позивачем позовної давності при зверненні із позовом, колегія суддів виходить з такого.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України у разі, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як роз'яснено в п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску строку позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах. Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі. Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Ураховуючи наведені розяснення ВГСУ, колегія суддів зважає на те, що наявними у матеріалах справи доказами стверджується факт порушення провадження у справі №4/358 господарським судом Хмельницької області ухвалою від 14.01.2008р. за позовом Колективного підприємства «Їдальня №33» до Федерації профспілок Хмельницької області про визнання права власності на 66/100 приміщення їдальні по вул. Соборній, 55 в м. Хмельницькому. Предмет в означеній справі стосується визнання права власності на обєкт нерухомого майна, який є аналогічним із обєктом, право власності на який оспорюється у справі № 924/648/13. При цьому, ухвалою господарського суду Хмельницької області від 12.10.2009р. у справі №4/358 залучено в якості відповідача ОСОБА_9 міську раду.

Відтак, додатково стверджується той факт, що Хмельницька міська рада могла і повинна була бути заздалегідь обізнана про наявність спірних правовідносин з приводу реалізації права власності на зазначене майно, а саме не пізніше 12 жовтня 2009 року.

Окрім того, при дослідженні поважності причин пропуску позивачем позовної давності при зверненні з позовом до суду першої інстанції належить враховувати й інші факти, які стверджуються встановленими обставинами у даній справі. Так, зокрема, в матеріалах справи містяться відомості про прийняття рішення Хмельницькою міською радою від 22.04.1992р. №6 та розпорядження Хмельницького міськвиконкому від 04.10.1994р. №186-р "Про державну реєстрації договору купівлі-продажу державного майна, зданого в оренду організації орендарів Хмельницького виробничо-торгівельного підприємства громадського харчування їдальні №33". В подальшому, 23 березня 2000 року міськвиконкомом було прийнято спірне рішення за підписом міського голови.

Відтак, станом на період, починаючи з 1992 року, 2000 року, 2009 року позивачу могло і повинно було бути відомо про наявність спірного майна та необхідність вжити відповідних заходів щодо реалізації своїх прав на таке майно.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивач з огляду на наявність відповідної інфоррмації не здійснював своєчасно належних дій щодо обліку та контролю за використанням такого комунального майна. Більше того, встановлені у даній справі факти беззаперечно вказують на те, що відповідач відкрито володіє спірним нерухомим майном, проте позивач протягом достатньо тривалго періоду у часі (починаючи з 1992 року до травня 2013 року) жодного разу не вживав заходів реагування з метою захисту свого порушеного права в судовому порядку.

Натомість, Хмельницька міська рада звернулася із позовом у справі № 924/648/13 поза межами загальної позовної давності, а саме 14 травня 2013 року, тобто з пропуском трирічного терміну позовної давності.

За таких обставин, зважаючи на заявлену відповідачем вимогу про застосування судом позовної давності до позовних вимог, а також відсутність належних та допустимих доказів поважності причин пропуску позивачем цього строку, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог належить відмовити з огляду на сплив позовної давності.

При цьому, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову за безпідставністю, не встановивши наявність порушеного права позивача та, не дослідивши питання щодо пропуску позивачем позовної давності при зверненні із позовом до суду першої інстанції.

За правилами, визначеними ч. 2 ст. 104 ГПК України, порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

Водночас, в абз. 6 п. 12 Постаноави Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» № 7 від 17.05.2011р. розяснено, що так само не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення. Водночас апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови не лише вправі, а й повинен зазначити власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи.

Отже, за правилами, визначеними ст. 104 ГПК України, незважаючи на неправильну мотивацію рішення суду першої інстанції, резолютивна частина такого рішення є правильною, а тому оскаржене рішення належить залишити без змін з огляду на приписи процесуального Закону.

В силудії ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Натомість, скаржниками не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст. ст. 32, 33, 34 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційних скаргах.

З огляду на наведені вище висновки, здійснені за результатами апеляційного провадження у даній справі, судова колегія відзначає, що доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, не віднайшли свого підтвердження наявними в матеріалах справи доказами та є такими, що не спростовують встановлених обставин справи, та суперечать положенням чинного законодавства, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Хмельницької області від 07 жовтні 2015 року у справі №924/648/13 належить залишити без змін, а апеляційні скарги Колективного підприємства "Їдальня № 33" та заступника прокурора Хмельницької області - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Хмельницької області від 07 жовтні 2015 року у справі №924/648/13 залишити без змін, а апеляційні скарги Колективного підприємства "Їдальня № 33" та заступника прокурора Хмельницької області - без задоволення.

2. Справу № 924/648/13 повернути в господарський суд Хмельницької області.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.

Суддя Маціщук А.В.