ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2016 р.Справа № 922/2052/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши справу

за позовом ТОВ "СП "Велес-агро", с. Руські Тишки
до ЮКПФ "Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону", с. Перемога
про стягнення коштів в сумі 91983,98 грн.
за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарське підприємство «Велес-Агро», с. Руські Тишки ( позивач) звернулося з позовом до Юридично-комерційної приватної фірми «Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону», с. Перемога ( відповідача) про стягнення заборгованості в розмірі 91983,98 грн., яка складається з основного боргу 35443,00 грн., 3 % річних - 2656,83 грн., інфляційних втрат - 24349,35 грн., пені за період з 23.07.2013 року по 22.02.2016 року 29534,80 грн. та судовий збір 1379,76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору про надання послуг №01-11/05-13 від 11.05.2013 року в частині виконання зобовязання з оплати вартості наданих послуг в розмірі 35443,00 грн.

Відповідач надіслав клопотання про застосування наслідків спливу строків позовної давності ( а.с.29-30).

Згідно положень ст.ст. 4-3, 33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 3 ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Враховуючи достатність часу, наданого позивачеві та відповідачеві для підготовки до судового засідання та підготовки витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, ст. 4-3 та ст. 33 ГПК України, суд вважає, що господарським судом в межах наданих йому повноважень сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

За приписами статей 638, 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

11.05.2013 року між Юридично-комерційною фірмою "Центр сприяння розвитку сільськогосподарського регіону" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Велес-Агро" був укладений договір за № 01-11/05-13 про надання послуг ( а.с.10-11).

У відповідності до загальних положень позивач зобов*язався надати сільськогосподарські послуги - внесення засобів захисту рослин, а відповідач зобов*язався оплатити надані послуги ( п.1.1 договору). Внесення засобів захисту рослин здійснювалося позивачем на земельних ділянках, що знаходяться в користуванні Замовника ( відповідача по справі), орієнтованою площею 600,00 га на території Терновської сільської ради Харківського району, Харківської області. ( п.1.2 договору). Загальна площа оброблених земельних ділянок сторонами визначається в акті приймання-передачі наданих послуг, виходячи з фактично обробленої площі земельних ділянок на умовах даного договору ( п.1.3 договору). Внесення засобів захисту рослин здійснювалося Виконавцем оприскувачем SPRA-COUPE 3440. ( п. 1.4 договору ). За надання передбачених договором послуг Замовник зобов*язався виплатити Виконавцю 67,00 грн. за 1 га., в тому числі ПДВ ( п.3.1 договору). Замовник зобов*язався здійснити оплату Виконавцю за надані послуги не пізніше трьох банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі наданих послуг або шляхом передплати на поточний рахунок Виконавця , вказаний у даному договорі ( п.3.3 договору). Підписання акта приймання-передачі наданих послуг представником Замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку ( п. 3.4 договору).

18.07.2013 року між сторонами підписаний акт приймання - передачі наданих послуг до договору про надання послуг № 01-11/05-13 від 11.05.2013 року на загальну суму наданих послуг 35 443,00 грн. ( а.с.14).

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов"язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку.

Зобов"язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Крім того, згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене та те, що сума заборгованості відповідачем не сплачена. Відповідач не надав на вимогу суду докази своєчасного виконання своїх зобов'язань. За таких обставин та враховуючи доведеність факту порушення відповідачем умов діючого законодавства, суд знаходить позовні вимоги обґрунтованими і підлягаючими задоволенню в частині стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 35 443,00 грн.

Щодо нарахування пені за період з 23.07.2013 року по 22.02.2016 року в сумі 29534,80 грн.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Умовами договору ( п.4.3 договору) передбачена сплата пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочення, але до повного погашення заборгованості зі сплати за надані послуги.

За умовами договору Замовник зобов*язався здійснити оплату Виконавцю за надані послуги не пізніше трьох банківських днів з дня підписання акту приймання-передачі наданих послуг або шляхом передплати на поточний рахунок Виконавця , вказаний у даному договорі ( п.3.3 договору). Акт підписаний сторонами 18.07.2013 року, тобто починаючи з 19.07.2013 року, у відповідача виникло право здійснити оплату за надані послуги. Позивачем здійснений розрахунок пені починаючи з 23.07.2013 року. За захистом свого порушеного права, позивач звернувся до суду 24.06.2016 року, про що свідчить штам вхідної кореспонденції за № 2052/16 ( а.с.3).

Нарахування штрафних санкцій, якщо інше не встановлено договором або законом, обмежено шестимісячним терміном від дня, коли зобовязання мало бути виконано (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України).

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Але сторони, в п. 4.3 договору визначили строк нарахування пені до повної сплати боргу. Судом здійснений перерахунок пені за 6 місяців починаючи з 28.08.2015 року по 22.02.2016 року, що становить до стягнення 8266,47 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 2656,83 грн. та інфляційні витрати у розмірі 24349,35 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приймаючи до уваги неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати послуг, перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3 % річних та інфляційних витрат, суд вважає, що нарахування підлягають задоволенню, а саме 3 % річних в розмірі 2656,83 грн. та інфляційні втрати 24349,35 грн.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підстав викладеного та керуючись ст. 1,2,33,44,75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Юридично-комерційної приватної фірми "Центр сприяння розвитку сільського господарства регіону" ( Харківська обл., Харківський район, с. Перемога, вул.Першотравнева,11 п/р 7445 в КБ " Приватбанк" м Харків МФО 351533) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Велес-Агро" ( Харківська обл., Харківський район, с.Руські Тишки, вул.Липецька, .б.94 п/р 6260 в АТ" ПроКредитБанк" МФО 320984 іпн. 38 № свідоцтва ПДВ 200118475) суму основного боргу 35443,00 грн. 3 % річних - 2656,83 грн., інфляційні втрати - 24349,35 грн., пені 8266,77 грн. судовий збір 1378,00 грн.

В частині стягнення пені 21268,33 грн. - відмовити.

Повне рішення складено 25.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_3