ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 р. Справа № 917/944/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01601)

до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (пров. Луговий, буд. 11, м. Миргород, Полтавська область, 37600)

про стягнення 1 354 371,18 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники в судових засіданнях 26.07.2016р. та 28.07.2016р.:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: ОСОБА_2

Розглядається позовна заява про стягнення 1 354 371,18 грн., у тому числі 484142,83 грн. - пені, 48872,56 грн. - 3 % річних, 821355,79 грн. інфляційних, нарахованих за несвоєчасну оплату природного газу згідно договору № 1890/14-БО-24 від 18.12.2013р.

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях проти позову заперечує, посилаючись на те, що він є комунальним підприємством, яке забезпечує тепловою енергією населення, бюджетні установи та організації; тарифи на послуги з теплопостачання у 2014 році не покривали витрат підприємства на придбання природного газу, в звязку з чим виникла заборгованість; розрахунки за теплопостачання проводилися з рахунків зі спеціальним режимом використання; на погашення вартості різниці в тарифах укладалися договори про організацію взаєморозрахунків відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. № 375, від 29.01.2014р. № 30; в даних договорах сторони фактично змінили порядок і строки проведення розрахунків за природний газ, тому підстави для застосування санкцій відсутні (а.с.67-73, 116-117).

В судовому засіданні 26.07.2016р. судом оголошено перерву до 28.07.2016р. згідно ст. 77 ГПК України.

В судовому засіданні 28.07.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

18.12.2013 року між Публічним акціонерним товариством Національною акціонерною компанією Нафтогаз України (позивачем) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (відповідачем) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 1890/14-БО-24 (далі - Договір); (а.с.10-15).

Згідно п.1.1 Договору позивач, як продавець, зобов'язався передати у власність покупцеві (відповідачу) у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України, а покупець зобов'язується прийняти і оплатити газ на умовах цього Договору.

За п. 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.

Згідно розділу 11 Договору строк його дії до 31.12.2014р., а в частині розрахунків до їх повного здійснення.

Додатковими угодами № 1 від 31.01.2014р., № 2 від 24.04.2014р., № 3 від 20.05.2014р., № 4 від 10.06.2014р., № 5 від 15.09.2014р., № 6 від 10.11.2014р., № 7 від 18.11.2014р., № 8 від 15.12.2014р. сторони визначили ціну природного газу, що постачається, та порядок визначення цієї ціни (а.с.16-23).

На виконання умов Договору позивач поставив відповідачу впродовж січня серпня, жовтня - грудня 2012р. природний газ на загальну суму 7047520,84 грн. Зазначене підтверджується двостороннє підписаними актами прийому-передачі природного газу від 31.01.2014р. на суму 792336,17 грн., від 28.02.2014р. на суму 629514,61 грн., від 31.03.2014р. на суму 457305,51 грн., від 30.04.2014р. на суму 130648,01 грн., від 31.05.2014р. на суму 5165,21 грн., від 30.06.2014р. на суму 4150,23 грн., від 31.07.2014р. на суму 3036,44 грн., від 31.08.2014р. на суму 858,66 грн., від 31.10.2014р. на суму 781016,30 грн., від 30.11.2014р. на суму 1700246,61 грн., від 31.12.2014р. на суму 2543243,09 грн. (а.с.24-34).

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ, здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач свої зобовязання за Договором щодо оплати природного газу виконав, сплативши 7047520,84 грн., але при цьому відповідач порушив строки оплати, встановлені пунктом 6.1 Договору. Зазначене підтверджується бухгалтерською випискою по операціях відповідача за договором за період з 01.01.2014р. по 30.11.2015р. (а.с.35-37).

Пунктом 7.2 Договору встановлено, що в разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього Договору, покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

Згідно п. 9.3. Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років.

Згідно ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За прострочення оплати природного газу позивач нарахував відповідачу 484142,83 грн. - пені, 48872,56 грн. - 3 % річних, 821355,79 грн. інфляційних (а.с.38-43).

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 ГК України.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (пенею).

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Суд погоджується з думкою відповідача щодо відсутності підстав для нарахування пені, інфляційних та річних на суму боргу, яка була погашена за договорами про організацію взаєморозрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про теплопостачання» державна підтримка у сфері теплопостачання надається відповідно до обсягів коштів, передбачених законом про Державний бюджет України та місцевими бюджетами на відповідний рік, а також коштів на проведення науково-дослідних робіт з удосконалення систем теплопостачання та енергозбереження.

У 2014р. положенням п. 24 ст. 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» було установлено, що у 2014 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами частини третьої статті 15, частини третьої статті 29 і частини третьої статті 30 Бюджетного кодексу України, спрямовуються на реалізацію програм та заходів, визначених частиною четвертою статті 30 Бюджетного кодексу України, а кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються зокрема на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

На виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова від 29.01.2014р. №30 «Про деякі питання надання у 2014 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування».

У 2015р. положенням п. 16 ст. 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» було установлено, що у 2015 році кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами частини третьої статті 15, частини третьої статті 29 та частини третьої статті 30 Бюджетного кодексу України, спрямовуються на реалізацію програм та заходів, визначених частиною четвертою статті 30 Бюджетного кодексу України, а кошти, отримані до спеціального фонду Державного бюджету України згідно з відповідними пунктами статей 11, 12 і 13 цього Закону, спрямовуються зокрема субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачанню, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування. На виконання Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 375 від 04.06.2015р. «Питання погашення у 2015 році заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню».

Відповідно до вимог вказаних постанов Кабінету Міністрів України між Головним управлінням Державної казначейської служби України у Полтавській області, Департаментом фінансів Полтавської облдержадміністрації, Департаментом житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, позивачем та відповідачем укладені договори про організацію взаєморозрахунку № 977/30 від 18.11.2014р., № 978/30 від 18.11.2014р., № 1510/30 від 17.12.2014р., № 181/375-в від 03.12.2015р. (далі Договори про взаєморозрахунки; а.с.97-104 ).

За умовами цих Договорів про взаєморозрахунки сторони домовились, зокрема, про наступне:

- предметом їх є організація проведення сторонами взаєморозрахунку відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2014р. № 30 та постанови Кабінету Міністрів України від 04.06.2015р. № 375;

- Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області перераховує Департаменту фінансів Полтавської облдержадміністрації, даний Департамент перераховує Департаменту житлово-комунального господарства Полтавської облдержадміністрації, а вказаний Департамент перераховує Обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства "Миргородтеплоенерго" грошові кошти за пільги та субсидії за спожиту електроенергію;

-ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" перераховує грошові кошти на користь ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»;

-з метою виконання договорів про взаєморозрахунки сторони зобовязуються не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до договору.

Відповідно до розділу «Порядок проведення взаєморозрахунків» вказаних Договорів про взаєморозрахунки сторони домовилися, що ОКВПТГ "Миргородтеплоенерго" перераховує на рахунок ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» кошти в сумі 773027,98 грн. - за договором № 977/30 від 18.11.2014р., 7875,19 грн. - за договором № 978/30 від 18.11.2014р., 1000067,26 грн. - за договором № 1510/30 від 17.12.2014р., 1805606,76 грн. - за договором № 181/375-в від 03.12.2015р., для погашення заборгованості за спожитий природний газ за 2014 рік, за 2015 рік згідно з договором № 1890/14-БО-24 від 18.12.2013р.

Вказані кошти були повністю сплачені відповідачем на користь позивача згідно з платіжними дорученнями № 15 від 23.12.2014р. на суму 773027,98 грн., № 16 від 23.12.2014р. на суму 7875,19 грн., № 23 від 23.12.2014р. на суму 1000067,26 грн., № 40 від 08.12.2015р. на суму 1805606,76 грн. (а.с.105-106).

Цивільним кодексом України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ст. 202). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ст.203).

З врахуванням змісту вказаних вище спільних протокольних рішень та норм Цивільного кодексу України зазначені спільні протокольні рішення є багатосторонніми правочинами (договорами).

Положеннями статей 627, 628, 629 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Вказаними Договорами про організацію взаєморозрахунків сторони змінили строки виконання відповідачем свого обовязку перед позивачем з оплати частини отриманого природного газу за договором від 18.12.2013р. № 1890/14-БО-24 за 2014 рік.

Відповідно до частини третьої статті 653 ЦК у разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором.

За умовами Договорів про організацію взаєморозрахунків сторони зобовязалися не вчиняти до проведення взаєморозрахунків дій з погашення заборгованості відповідно до основного договору та засвідчили, що після виконання договору вони не мають одна до одної жодної претензії стосовно предмета основного договору.

Таким чином, уклавши Договори про організацію взаєморозрахунків та Спільні протокольні рішення, сторони у такий спосіб змінили спосіб виконання частини зобов'язань за договором про газопостачання, змінили порядок і строки проведення розрахунків за частину природного газу, поставленого відповідно до основного договору, та відмовились від застосування штрафних та інших фінансових санкцій за основним договором в цій частині, передбачивши відповідальність за невиконання зобовязань за Договорами про організацію взаєморозрахунків та Спільними протокольними рішеннями.

Верховний Суд України в постановах № 3-23гс15 від 25.03.2015. у справі № 924/1265/13, від 01.07.2015р. № 3-322гс15 у справі № 924/1230/14, від 11.11.2015р. № 3-968гс15 у справі № 927/1733/14 виклав правовий висновок про те, що умовами договору про організацію взаєморозрахунків передбачалося не тільки надання державою коштів на погашення заборгованості, але також змінювалися строки виконання боржником грошових зобов'язань перед кредитором, які виникли на підставі договору про постачання газу; що договір про організацію взаєморозрахунків не передбачав можливості існування між сторонами інших грошових зобов'язань та підстав для інших грошових вимог та оскільки розрахунок за поставлений природний газ відбувся у порядку та строки, передбачені у договорі про організацію взаєморозрахунків, то строки виконання зобов'язання відповідачем було дотримано, а тому підстав для застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України та для стягнення неустойки (штрафу, пені) не було.

Верховний Суд України також зазначив, що для застосування наслідків за порушення грошового зобов'язання, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України та застосування неустойки (пені, штрафу), передбачених договором купівлі-продажу природного газу, необхідно, щоб оплата була здійснена поза межами порядку і строків, встановлених договором про організацію взаєморозрахунків.

Згідно статті 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів. Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

В даному випадку відсутні підстави для відступу від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України.

Вказані Договори про організацію взаєморозрахунків відповідачем були виконані, визначені в них суми грошових коштів були перераховані позивачу повністю.

Позивач не надав суду доказів порушення відповідачем зобовязань за Договорами про організацію взаєморозрахунків.

Вимоги про відповідальність відповідача за порушення Договорів про організацію взаєморозрахунків позивачем у позові не заявлялися.

Таким чином, відсутні підстави для нарахування пені, передбаченої підпунктом 7.2 основного договору, 3 % річних та інфляційних втрат, визначених частиною другою статті

625 ЦК, на суми заборгованості, погашення якої відбулося за вказаними Договорами про організацію взаєморозрахунків.

Як було встановлено судом, частина зазначених у розрахунку позивача сум, на які позивачем нараховані стягувані за позовом річні, пеня, штраф та інфляційні сплачені відповідно до Договорів про організацію взаєморозрахунків.

Проте інша частина належних до сплати сум за поставлений природний газ не входила до предмету Договорів про організацію взаєморозрахунків та Спільних протокольних рішень та була сплачена відповідачем з порушенням строків оплати, встановлених договором на поставку природного газу.

Позивачем на підставі пункту 7.2 договору заявлено вимоги про стягнення 484142,83 грн. пені за прострочення оплати природного газу, поставленого протягом серпня-грудня 2014р. (з них: за зобовязаннями серпня 2014р. за період 15.09.2014р. 19.09.2014р. пеня в сумі 2,49 грн.; за зобовязаннями жовтня 2014р. за період 15.11.2014р. 18.11.2014р. пеня в сумі 2396,46 грн.; за зобовязаннями листопада 2014р. за період 15.12.2014р. 30.12.2014р. пеня в сумі 6349,43 грн.; за зобовязаннями грудня 2014р. за період 15.01.2015р. 03.12.2015р. пеня в сумі 475394,00 грн.); (а.с.38-43).

Проте при нарахуванні пені, позивачем не взято до уваги наступне.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Відповідно до п. 6.1. Договору остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно), наступного за місяцем поставки газу.

В п. 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. за № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахування та пені.

Судом встановлено, що при розрахунку пені позивач безпідставно в період нарахування включив дні проведення відповідачем сплати боргу, позивачем не було враховано, що в день оплати платежу прострочення виконання зобовязання було вже відсутнє.

З врахуванням викладеного, судом встановлено, що відшкодування вартості поставленого природного газу за серпень 2014р. в сумі 858,66 грн. відбулося грошовими коштами 19.09.2014р.

Закінчення терміну оплати за зобовязаннями серпня 2014р. припадає на 14.09.2014р., який є неділею вихідним днем, отже за правилами ч. 5 ст. 254 ЦК України останнім днем для оплати буде 15.09.2014р. (понеділок), а прострочення платежу починається з 16.09.2014р.

Отже, за зобовязаннями серпня 2014р. нарахування пені є правомірним за період 16.09.2014р. 18.09.2014р. на суму 1,76 грн.

Відшкодування вартості поставленого природного газу за жовтень 2014р. в сумі 781016,30 грн. відбулося шляхом оплати суми 113,13 грн. грошовими коштами 17.11.2014р., а суми 780903,17 грн. - шляхом проведення взаємозаліку на підставі Договорів про взаємозалік від 18.11.2014р. № 977/30 та № 978/30 (а.с.97-100, 105).

Отже, за зобовязаннями жовтня 2014р. нарахування пені є правомірним за період 15.11.2014р. - 17.11.2014р. на суму 0,26 грн.

Відшкодування вартості поставленого природного газу за листопад 2014р. в сумі 1700246,61 грн. відбулося шляхом оплати суми 700179,35 грн. грошовими коштами, а суми 1000067,26 грн. - шляхом проведення взаємозаліку на підставі Договору про взаємозалік від 17.12.2014р. № 1510/30 (а.с. 103-104, 106).

Закінчення терміну оплати за зобовязаннями листопада 2014р. припадає на 14.12.2014р., який є неділею вихідним днем, отже за правилами ч. 5 ст. 254 ЦК України останнім днем для оплати буде 15.12.2014р. (понеділок), а прострочення платежу починається з 16.12.2014р.

Отже, за зобовязаннями листопада 2014р. нарахування пені є правомірним за період 16.12.2014р. 29.12.2014р. на суму 3412,98 грн.

Відшкодування вартості поставленого природного газу за грудень 2014р. в сумі 2543243,09 грн. відбулося шляхом оплати суми 737636,33 грн. 30.12.2014р. та 31.12.2014р., грошовими коштами, а залишок боргу в сумі 1805606,76 грн. - шляхом проведення взаємозаліку на підставі Договору про взаємозалік від 13.12.2015р. № 181/375-в (а.с. 101-102, 106).

Отже, за зобовязаннями грудня 2014р. відсутні підстави для нарахування пені, оскільки грошовими коштами борг сплачено в межах встановлених строків розрахунків, а на суму коштів, погашену за Договору про взаємозалік пеня не нараховується.

Таким чином, загальна сума належної до стягнення пені становить 3415,00 грн. (розрахунок суду залучено до справи). Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення пені слід відхилити за їх безпідставністю.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 48872,56 грн. - 3 % річних за прострочення оплати природного газу, поставленого протягом серпня-грудня 2014р. (з них: за зобовязаннями серпня 2014р. за період 15.09.2014р. 19.09.2014р. річні в сумі 0,35 грн.; за зобовязаннями жовтня 2014р. за період 15.11.2014р. 18.11.2014р. річні в сумі 256,76 грн.; за зобовязаннями листопада 2014р. за період 15.12.2014р. 30.12.2014р. річні в сумі 680,30 грн.; за зобовязаннями грудня 2014р. за період 15.01.2015р. 03.12.2015р. річні в сумі 47935,15 грн.).

Судом встановлено, що при розрахунку річних позивач не врахував положення ч. 5 ст. 254 ЦК України, а також безпідставно в період нарахування включив дні проведення відповідачем сплати боргу, позивачем не було враховано, що в день оплати платежу прострочення виконання зобовязання було вже відсутнє. Також, позивачем не враховано проведення погашення частини боргу у порядку, встановленому Договорами про взаємозалік.

Після проведення перерахунку судом встановлено, що нарахування 3% річних є правомірним на загальну суму 365,92 грн. (у тому числі за зобовязаннями серпня 2014р. нарахування за період 16.09.2014р. 18.09.2014р. на суму 0,21 грн.; за зобовязаннями жовтня 2014р. за період 15.11.2014р. - 17.11.2014р. на суму 0,03 грн.; за зобовязаннями листопада 2014р. за період 16.12.2014р. 29.12.2014р. на суму 365,68 грн.); (розрахунок суду залучено до справи). Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині вимоги про стягнення 3% річних слід відхилити за їх безпідставністю.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 821355,79 грн. інфляційних (у тому числі нараховані за вересень 2014р. на суму 24,90 грн. за зобовязаннями серпня 2014р., за листопад 2014р. на суму 14839,31 грн. за зобовязаннями жовтня 2014р., за грудень 2014р. на суму 42417,10 грн. за зобовязаннями листопада 2014р., за період січень 2015р. листопад 2015р. на суму 764074,48 грн. за зобовязаннями січня 2014р.).

В п.3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» розяснено, що Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При перевірці правильності нарахування інфляційних судом встановлено, що прострочення оплати зобовязань серпня 2014р. існувало період 16.09.2014р. 18.09.2014р., прострочення оплати зобовязань жовтня 2014р. існувало період 15.11.2014р. 17.11.2014р., прострочення оплати зобовязань листопада 2014р. існувало період 16.12.2014р. 29.12.2014р., тобто 3 дні, 3 дні та 15 днів відповідно.

Отже, відсутні підстави нарахування інфляційних за вказані місяці, оскільки борг існував неповний місяць, а нарахування інфляційних поденно не передбачено.

Також, відсутні підстави для нарахування інфляційних за зобовязаннями грудня 2014р., оскільки прострочена до оплати сума боргу за цей місяць була погашена у порядку, встановленому Договорами про взаємозалік

З огляду на викладене, позовні вимоги про стягнення інфляційних задоволенню не підлягають.

Позивачем у позові заявлено вимоги про відшкодування понесених ним судових витрат.

За платіжним дорученням № 4003552 від 05.05.2016р. позивачем було сплачено 20315,57 грн. судового збору (а.с.9).

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам, тобто у сумі 56,89 грн.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Миргородтеплоенерго" (провулок Луговий, буд. 11, м. Миргород, Полтавська область, 37600; ідентифікаційний код 25682207) на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (вул. Б. Хмельницького, буд.6, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 20077720) 3415 грн. 00 коп. пені, 365грн. 92 коп. річних, 56грн. 89 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору.

Видати наказ.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 29.07.2016р.

Суддя Безрук Т.М.