КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2016 р. Справа№ 911/211/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Лобаня О.І.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 25.07.2016 року,

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» на рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 року

у справі № 911/211/16 (суддя - Подоляк Ю.В.)

за первісним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго»

про стягнення 406 654,03 грн.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго»

до товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект»

про стягнення 1 088 011,61 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 12.04.2016 року по справі № 911/211/16 первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» до товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» про стягнення 406 654,03 грн. - задоволено частково.

Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» 335 000,61 грн. основного боргу, 3 882,34 грн. 3% річних, 5 083,25 грн. витрат по сплаті судового збору. В решті первісного позову - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 12.04.2016 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 року по справі № 911/211/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» в частині стягнення заборгованості, 3 % річних та задовольнити позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» по зустрічному позову в повному обсязі.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.05.2016 року справу № 911/211/16 передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Майданевича А.Г., Федорчука Р.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2016 року зазначену апеляційну скаргу прийнято до провадження та призначено до розгляду у вказаному складі колегії суддів.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 року у зв'язку з перебуванням суддів Майданевича А.Г. та Федорчука Р.В. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 911/211/16.

Відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.07.2016 року для розгляду справи № 911/211/16 сформовано судову колегію у складі головуючого судді Лобаня О.І., суддів Михальської Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2016 року вказану апеляційну скаргу прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Лобань О.І., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 року законним та обґрунтованим. Позивач за первісним позовом просив відмовити відповідачу за первісним позовом у задоволенні його апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судових засіданнях 08.06.2016 та 25.07.2016 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі, в яких підтримав подану апеляційну скаргу на підставі доводів, зазначених у ній, та просив апеляційний господарський суд апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Представник товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» у судовому засіданні 08.06.2016 року також надав суду свої пояснення по справі, в яких заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник позивача за первісним позовом вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а оскаржуване рішення законним та обґрунтованим. Представник товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» просив апеляційний господарський суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, та оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 12.04.2016 року залишити без змін.

В судове засідання 25.07.2016 року представник товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відповідна розписка з підписом уповноваженого представника позивача за первісним позовом.

У відповідності до п. 3.9.1.Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 18 від 26.12.2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи викладене, заслухавши думку представника відповідача за первісним позовом, що з'явився у судове засідання 25.07.2016 року, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ст. 75 ГПК України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки позивач за первісним позовом, що не з'явився у судове засідання 25.07.2016 року, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Участь представника, що не з'явився у судове засідання, судом обов'язковою не визнавалась.

Згідно зі статтею 99 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі XII Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 101 ГПК України, у процесі перегляду справи, апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників сторін, що з'явилися у судове засідання, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2013 року між приватним підприємством «ВАЛком-інвест» (підрядник) та відповідачем у справі (замовник) було укладено договір на виконання підрядних робіт № 14 (договір), відповідно до умов якого замовник доручив, а підрядник зобов'язався на свій ризик, зі своїх матеріалів по замовленню замовника та відповідно до затвердженої проектної документації, державних будівельних норм і правил виконати в повному обсязі та здати замовнику підрядні роботи визначені п. 1.2 даного договору по обєкту: «Теплова електростанція потужністю 18 МВm з використанням біопалива в смт Іванків, Київська область І черга будівництва (потужністю 6 МВm), а замовник зобовязався прийняти і своєчасно оплатити ці роботи (п. 1.1 договору).

Згідно п. 1.2 договору підрядник виконує роботи з виготовлення та монтажу металоконструкції модульного типу «приміщення блоку очисних споруд виробничих стоків, дощових вод, майстерня, склад зали» та «приміщення пожежної насосної станції, станція обертового водопостачання» не утепленого варіанту, відповідно до проектної документації та технічного завдання замовника, які є предметом цього договору, в повному обсязі, необхідному для здачі їх замовнику, а саме роботи по: виготовленню та монтажу каркасу металевої конструкції; доставка металоконструкції каркасу на будівельний майданчик.

Згідно п. 13.1 договору розрахунки за виконані роботи будуть здійснюватися поетапно проміжними платежами, в наступному порядку: попередня оплата (аванс) 500000,00 грн. з урахуванням ПДВ, сплачується замовником після підписання договору; послідуючі та остаточний розрахунок здійснюється з врахуванням авансування, передбаченого цим договором, після підписання сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт за цим договором.

На виконання умов договору приватним підприємством «ВАЛком-інвест» були виконані, а відповідачем були прийняті роботи на суму 1043114,10 грн., що підтверджується актом приймання виконаних будівельних робіт від 31.12.2013 на суму 1043114,10 грн. та довідкою про вартість виконаних будівельних робіт від 31.12.2013 на суму 1043114,10 грн., які підписані в двохсторонньому порядку повноважними представниками приватного підприємства «ВАЛком-інвест» та відповідача за первісним позовом без будь яких застережень і зауважень та скріплені печатками приватного підприємства «ВАЛком-інвест» та відповідача за первісним позовом.

Проте, відповідач за первісним позовом розрахунок за виконані роботи в повному обсязі не здійснив, в зв'язку з чим приватне підприємство «ВАЛком-інвест» надіслало відповідачу лист від 11.03.2014 року № 18, в якому просило сплатити заборгованість за виконані роботи.

Відповідач за первісним позовом листом від 20.03.2014 року № 2/2003-14 надав відповідь на лист приватного підприємства «ВАЛком-інвест» від 11.03.2014 року № 18, в якому зазначив, що відсутні підстави для задоволення грошових вимог, оскільки роботи по договору на виконання підрядних робіт № 14 були виконані неналежним чином - не в повному обсязі та з простроченням.

Оскільки відповідач за первісним позовом за виконані роботи в повному обсязі не розрахувався, за ним утворилася заборгованість в розмірі 335 000,61 грн., що становить різницю між загальною вартістю виконаних робіт та перерахованими авансовими грошовими коштами.

Між приватним підприємством «ВАЛком-інвест» (цедент) та позивачем за первісним позовом (цесіонарій) укладено договір поступки вимоги (цесії) від 30.11.2015 року (договір цесії), відповідно до умов якого цедент передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договором на виконання підрядних робіт № 14 від 21.07.2013 року , укладеним між цедентом і товариством з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» (боржник) (п. 1 договору цесії).

Пунктом 2 договору цесії передбачено, що з моменту підписання цього договору цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов'язань щодо сплати заборгованості за договором на виконання підрядних робіт № 14 від 21.07.2013 року у сумі 335000,61 грн.; штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань, що передбачені договором № 14 від 21.07.2013, суми 3% річних та інфляції передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, у тому самому обсязі, що мав в би цедент на момент пред'явлення вимог, щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань передбачених договором № 14 від 21.07.2013 року на момент пред'явлення таких вимог цесіонарієм до боржника.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за вказаним правочином приватне підприємство «ВАЛком-інвест» відступило позивачу належні йому права вимоги, які витікають із договору на виконання підрядних робіт від 21.07.2013 року № 14, укладеного між приватним підприємством «ВАЛком-інвест» та відповідачем за первісним позовом.

Товариство з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» листом від 07.12.2015 року повідомило боржника про укладення з приватним підприємством «ВАЛком-інвест» зазначеного договору поступки вимоги (цесії) від 30.11.2015 року. Також у вказаному листі позивач за первісним позовом просив відповідача погасити наявну заборгованість за виконані роботи.

Відповідач за первісним позовом листом від 24.12.2015 року № 445/2412-15 надав відповідь на лист позивача від 07.12.2015 року, в якому зазначив, що відсутні підстави для задоволення грошових вимог, оскільки роботи по договору на виконання підрядних робіт № 14 були виконані приватним підприємством «ВАЛком-інвест» неналежним чином - не в повному обсязі та з простроченням. Надіслання вказаної кореспонденції підтверджується описом вкладення у цінний лист від 24.12.2015 та фіскальним чеком «Укрпошта» від 24.12.2015 року № 6799.

Як зазначалося вище, рішенням господарського суду Київської області від 12.04.2016 року по справі № 911/211/16 первісний позов товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» до товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» про стягнення 406 654,03 грн. - задоволено частково. В задоволенні зустрічного позову - відмовлено.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення первісного позову, виходячи з наступного.

Нормами статті 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно із ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Стаття 854 Цивільного кодексу України до обов'язків замовника, зокрема, відносить оплату виконаної підрядником роботи після здачі всієї роботи, якщо інше не встановлено законом або договором.

Проте, як правильно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, всупереч згаданих приписів закону та положень зазначеного договору, відповідач за первісним позовом не виконав своїх зобов'язань щодо здійснення повного розрахунку за виконані підрядні роботи у строки визначені договором, у зв'язку з чим за останнім на час розгляду справи утворилася заборгованість в розмірі 335 000,61 грн. Доказів сплати зазначеної суми заборгованості відповідач за первісним позовом як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції суду не надав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як було зазначено вище, між приватним підприємством «ВАЛком-інвест» (цедент) та позивачем у справі (цесіонарій) укладено договір поступки вимоги (цесії) від 30.11.2015 року (договір цесії), відповідно до умов якого цедент передає цесіонарію, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цеденту, і стає кредитором за договором на виконання підрядних робіт № 14 від 21.07.2013, укладеним між цедентом і ТОВ «Біогазенерго» (боржник) (п. 1 договору цесії).

Пунктом 2 договору цесії передбачено, що з моменту підписання цього договору цесіонарій набуває право вимагати від боржника належного виконання зобов'язань щодо сплати заборгованості за договором на виконання підрядних робіт № 14 від 21.07.2013 у сумі 335000,61 грн.; штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань, що передбачені договором № 14 від 21.07.2013, суми 3% річних та інфляції передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України, у тому самому обсязі, що мав в би цедент на момент пред'явлення вимог, щодо сплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язань передбачених договором № 14 від 21.07.2013 на момент пред'явлення таких вимог цесіонарієм до боржника.

Статтею 514 Цивільного кодексу України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за вказаним правочином приватне підприємство «ВАЛком-інвест» відступило позивачу належні йому права вимоги, які витікають із договору на виконання підрядних робіт від 21.07.2013 № 14, укладеного між приватним підприємством «ВАЛком-інвест» та відповідачем за первісним позовом.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позивачем правомірно заявлено позов про стягнення 335 000,61 грн. заборгованості за виконані роботи.

У відповідності до ст. 853 Цивільного кодексу України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов'язаний негайно повідомити про це підрядника. У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза.

Таким чином, доводи скаржника про те, що роботи за договором підряду були виконані неналежним чином - не в повному обсязі та із простроченням строків виконання, не можуть бути прийняті судом, оскільки в матеріалах справи наявні акти приймання-передачі виконаних робіт, підписані обома сторонами без жодних заперечень та зауважень.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Перевіривши розрахунок позивача за первісним позовом нарахування пені та 3% річних, судова колегія зазначає, що розрахунок 3% є вірним, а тому вимоги позивача в цій частині є правомірними. Однак, як правильно встановив місцевий господарський суд, розрахунок пені, здійснений позивачем за первісним позовом, знаходиться поза межами шестимісячного періоду, тому місцевий господарський суд правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми пені в розмірі 67 771,08 грн. з огляду на їх безпідставність.

Відповідно до ч.2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача за первісним позовом щодо зобов'язання відповідача сплатити основний борг в сумі 335 000,61 грн. та 3% річних в сумі 3 882,34 грн.

Щодо зустрічного позову, судова колегія зазначає наступне.

Скаржник у своїй апеляційній скарзі, посилаючись на ст. 518 Цивільного кодексу України, зазначає, що він має право звертатися до позивача за первісним позовом з вимогою про стягнення штрафних санкцій, які виникли внаслідок неналежного виконання приватним підприємством «ВАЛком-інвест» договору на виконання підрядних робіт № 14 від 21.07.2013 року. При цьому скаржник вважає, що таке право виникло у нього на підставі укладеного між приватним підприємством «ВАЛком-інвест» та позивачем за первісним позовом договору цесії.

Проте, судова колегія звертає увагу скаржника на те, що він помилково вважає, що за договором цесії обов'язки приватного підприємства «ВАЛком-інвест» перейшли до товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект».

Як правильно зазначив суд першої інстанції, перехід до відповідача за зустрічним позовом обов'язків приватного підприємства «ВАЛком-інвест» щодо виконання підрядних робіт за договором на виконання підрядних робіт № 14 від 21.07.2013 року, укладеним між приватним підприємством «ВАЛком-інвест» і товариством з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго», договір поступки вимоги (цесії) від 30.11.2015 року, укладений між ПП «ВАЛком-інвест» та відповідачем за зустрічним позовом не передбачає.

Згідно з ч. 1 ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що до відповідача за зустрічним позовом за договором поступки вимоги (цесії) від 30.11.2015 року перейшли саме права вимоги належні приватного підприємства «ВАЛком-інвест» за договором на виконання підрядних робіт від 21.07.2013 року № 14, а не обов'язки приватного підприємства «ВАЛком-інвест» з виконання робіт за вказаним договором, а тому товариство з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» не несе відповідальність за неналежне виконання зобов'язань приватним підприємством «ВАЛком-інвест» за договором на виконання підрядних робіт № 14 від 21.07.2013 року щодо виконання робіт в повному обсязі та у строки визначені договором.

При цьому, як було зазначено вище, факт неналежного виконання приватним підприємством «ВАЛком-інвест» робіт за договором підряду спростовується матеріалами справи, а саме актами приймання-передачі робіт, які підписані відповідачем за первісним позовом без будь-яких заперечень.

Таким чином, з урахуванням вищезазначеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що суд першої інстанції правомірно частково задовольнив первісний позов та зобов'язав товариство з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» сплатити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «НВФ Дніпропроект» 335 000,61 грн. основного боргу, 3 882,34 грн. 3% річних, 5 083,25 грн. витрат по сплаті судового збору; та правомірно відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Сторони мають право подавати докази, брати участь у дослідженні доказів.

Відповідно до ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі Київської міської ради на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналогічна правова позиція міститься у постановах Вищого господарського суду України від 01.02.2016 року у справі № 910/15621/15, від 17.05.2016 року у справі № 910/24008/15, а також у постанові Верховного суду України від 20.03.2012 року у справі № 3-19гс12.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 року прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким, що відповідає нормам закону.

Відповідно до ст. 103 ГПК України апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 року залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Біогазенерго» на рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 року у справі № 911/211/16 - залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 12.04.2016 у справі № 911/211/16 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 911/211/16 повернути до господарського суду Київської області.

Головуючий суддя О.І. Лобань

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська

Дата підписання 01.08.2016