КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2016 р. Справа№ 911/616/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Майданевича А.Г.

Лобаня О.І.

при секретарі судового засідання Квятківській Н.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Чумакова Л.М. (довіреність від 18.02.2016 № б/н);

Бірюкова О.М. (довіреність від 18.12.2015 № б/н)

від відповідача: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства"

на рішення господарського суду Київської області від 04.04.2016

у справі № 911/616/16 (суддя Конюх О.В.)

за позовом приватного підприємства "Альянс 12"

до комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Боярської міської ради Київської області,

про стягнення 794 025,34 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 04.04.2016 у справі № 911/616/16 позов приватного підприємства "Альянс 12" задоволено повністю: вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 777045,00 грн. (сімсот сімдесят сім тисяч сорок п'ять гривень нуль копійок) основного боргу, 5222,76 грн. (п'ять тисяч двісті двадцять дві гривні сімдесят шість копійок) 3% річних, 11734,02 грн. (одинадцять тисяч сімсот тридцять чотири гривні дві копійки ) судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що суд першої інстанції невірно застосував норми процесуального та матеріального права, висновки, покладені в основу оскаржуваного рішення не відповідають обставинам справи, господарським судом Київської області проігноровано факти, які мають значення для повного і всебічного розгляду справи, а тому рішення не незаконним та неналежно обгрунтованим.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позивач (підрядник) виконав роботи за договором підряду № 221/15 від 16.11.2015 з порушенням істотних умов та специфікацій вказаного договору, про що, як зазначає відповідач (замовник), він попереджав позивача, направляючи відповідні листи та в усній формі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2016 апеляційну скаргу комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства" прийнято до провадження та призначено до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

02.06.2016 представником позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано заперечення на апеляційну скаргу, у яких позивач зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню з підстав, викладених у запереченні.

У судових засіданнях представники позивача заперечили проти задоволення апеляційної скарги, представники відповідача та третьої особи у судові засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників позивача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 16.11.2015 між приватним підприємством "Альянс 12" (підрядник) та комунальним підприємством "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства" (замовник) укладено договір підряду №221/15 на капітальний ремонт, за яким підрядник зобов'язався своїми силами та засобами та на власний ризик виконати капітальний ремонт мереж вуличного освітлення по вул. Фрунзе, 40-річчя Жовтня, Сагайдачного, Л.Українки, Дзержинського, Серафимовича, Д.Бідного, Черешнева, Жуковського, Залізнична, Лермонтова, Лінійна, Уральська, Печерська, Дачна, Газова, Капітальна в м. Боярка згідно із затвердженою проектно-кошторисною документацією (пункт 1.1 Договору).

Пунктами 2.1, 2.3 договору визначено, що договірна ціна є твердою, визначається згідно погодженого сторонами кошторису, та становить 834 465,00 грн. без ПДВ.

Термін виконання робіт - з дати підписання договору до 31.12.2015 (пункт 3.1 Договору).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.3, 6.1 договору, оплата вартості виконаних робіт здійснюється замовником у безготівковій формі на підставі акта здачі-приймання виконаних робіт. Здача приймання виконаних робіт проводиться відповідно до діючих норм та оформлюється двостороннім актом форми КБ-2в, КБ-3.

Замовник зобов'язаний прийняти в установленому порядку і сплатити вартість робіт (пункт 5.2 Договору).

Пунктом 11.1 договору передбачено, що останній набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2015.

За правовою природою зазначений договір є договором будівельного підряду.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно частин 1, 2 ст. 875 ЦК України, за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Як встановлено ч.4 ст. 882 Цивільного кодексу України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформлюється актом, підписаним обома сторонами.

Пунктом 99 постанови Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 №668 "Про затвердження Загальних умов укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві" визначено, що розрахунки за виконані роботи проводяться на підставі документів про обсяги виконаних робіт та їх вартість. Документи про виконані роботи та їх вартість складаються і підписуються підрядником та передаються замовнику. Замовник перевіряє ці документи і в разі відсутності зауважень підписує їх. Після підписання документів замовник зобов'язаний оплатити виконані роботи.

Відповідно до ст. 193 ГК України, ст. 526 ЦК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Спір між сторонами даної справи виник внаслідок порушення відповідачем зобов'язання з оплати за виконані роботи відповідно до договору підряду № 221/15 від 16.11.2015. У зв'язку з наведеним, позивач звернувся до господарського суду Київської області з вимогами (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) про стягнення з відповідача 782 267,76 грн., в тому числі 777 045,00 грн. основного боргу та 5 222,76 грн. процентів річних, а також судові витрати в сумі 11 910,38 грн. (судовий збір) та 2 756,00 грн. (оплата послуг адвоката).

Як вбачається з матеріалів справи позивач звернувся до відповідача з претензією (копія в матеріалах справи) від 21.12.2015р. №12/21, відповідно до якої позивач вимагав перерахувати суму основного боргу за спірним договором в сумі 777 045,00 грн. До зазначеної претензії було дадано акт №1 КБ-2в та довідку КБ-3. Вказаний пакет документів було отримано відповідачем 05.01.2016, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

В апеляційній скарзі скаржник стверджує, що позивач (підрядник) виконав роботи за договором підряду № 221/15 від 16.11.2015 з порушенням істотних умов та специфікацій вказаного договору, про що, як зазначає відповідач (замовник), він попереджав позивача, направляючи відповідні листи та в усній формі.

Відповідно до ст. 852, 858 ЦК України якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини 6 ст. 882 ЦК України замовник має право відмовитися від прийняття робіт у разі виявлення недоліків, які виключають можливість використання об'єкта для вказаної в договорі мети та не можуть бути усунені підрядником, замовником або третьою особою.

Пунктом 6.2 договору сторони погодили, що замовник протягом 7-х днів з дня отримання акта форми КБ-2в, КБ-3к зобов'язаний розглянути і направити підряднику підписаний акт приймання виконаних робіт або мотивовану відмову від приймання робіт. У разі мотивованої відмови замовника сторонами складається двосторонній акт з переліком необхідних доопрацювань і термінів їх виконання.

Відтак обов'язок відповідача повернути акт №1 КБ-2в або надіслати мотивовану відмову, враховуючи п. 6.2 договору та те, що вказані документи були отримані відповідачем 05.01.2016, настав 12.01.2016.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач направляв позивачу відмову від прийняття робіт чи взагалі звертався до позивача з приводу недоліків, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене та те, що умовами пункту 4.1 договору встановлено обов'язок замовника оплатити роботи на підставі акту здачі-приймання виконаних робіт, але без зазначення конкретного строку, враховуючи відсутність зауважень та заперечень проти прийняття робіт, які в порядку ст. 853 ЦК України мали бути зроблені негайно, колегія суддів апеляційної інстанції за наявності визначених законом підстав погоджується з висновком господарського суду Київської області стосовно того, що строк оплати виконаних будівельних робіт настав в порядку частини 2 ст. 530 ЦК України 12.01.2016, а відповідно з 13.01.2016 настало прострочення грошового зобов'язання з оплати виконаних будівельних робіт в сумі 777 045,00 грн., яка не перевищує твердого кошторису та вартості будівництва, визначеної експертним висновком від 23.10.2015р. № 10-1148-15/П/КД.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача основної суми боргу, що складає 777 045,00 грн., є законним та обґрунтованим.

Крім того, у зв'язку із простроченням основного грошового зобов'язання позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в сумі 5222,76 грн., розраховані за період з 13.01.2016 по 04.04.2016 включно.

Як вже встановлено вище, відповідач не оплатив вчасно роботи виконані позивачем за договором підряду № 221/15 від 16.11.2015, що в свою чергу, й стало підставою для задоволення судом першої інстанції вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості. Тобто, відповідач за свої дії несе відповідальність, передбачену п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року).

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції, перерахувавши розрахунок позивача, погоджується з висновками місцевого суду про задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 3% річних, що складає 5222,76 грн.

Позивач також просить суд включити до складу судових витрат витрати на оплату послуг адвоката в сумі 2 756,00 грн.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між позивачем (замовник) та адвокатом Бірюковою О.М. (виконавець) було укладено договір №7 про надання правової допомоги адвокатом від 18.12.2015, відповідно до умов якого адвокат зобов'язується за завданням замовника надати послуги у сфері права або здійснити адвокатську діяльність.

На підтвердження виконаних робіт за договором №7 про надання правової допомоги адвокатом від 18.12.2015 позивачем та адвокатом підписано:

- акт №1 приймання передачі наданих послуг, за яким сторони визначили вартість ведення претензійної роботи з КП "БГВУЖКГ" по двом договорам - № 210/15 та № 221/15, всього в сумі 551,20 грн., яку перераховано адвокату платіжним дорученням від 21.12.2015р. №153.

- акт №2 приймання передачі наданих послуг, за яким сторони визначили вартість підготовки та подання позовної заяви по двом договорам - № 210/15 та № 221/15, всього в сумі 2204,80 грн., яку перераховано адвокату платіжним дорученням від 26.01.2016р. № 8, призначення платежу - "оплата за надання правової допомоги".

При цьому договір 210/15 не входить до предмету розгляду в даній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновком господарського суду Київської області стосовно того, що заявлена позивачем до включення до судових витрат по справі № 911/616/16 сума 2 756,00 грн. (2204,80 + 551,20) є оплатою як за послуги, надані в рамках господарської справи № 911/616/16, так і за послуги, надані в рамках іншої справи, про стягнення заборгованості за іншим договором №210/15, при чому в матеріалах справи відсутні докази, які б надали змогу визначити суму адвокатських витрат саме у справі № 911/616/16.

Склад судових витрат визначений ст. 44 ГПК України і складається з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини третьої ст. 48 ГПК витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Дія цього Закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами. За таких обставин судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами (пункт 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. №7).

Таким чином, враховуючи вимоги п. 6.2 Постанови Пленуму ВГСУ від 21.02.2013р. №7, Закону України «Про адвокатуру», колегія суддів апеляційної інстанції за наявності визначених законом підстав погоджується з господарський судом Київської області стосовно того, що судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами, а оскільки позивачем не подано суду документів, які б надали змогу достовірно визначити розмір адвокатських витрат саме у даній справі окремо від інших справ, у суду відсутні підстави включати до судових витрат по справі 911/616/16 витрати позивача на послуги адвоката в сумі 2 756,00 грн. як такі, що не підтверджені належними фінансовими документами.

Решта доводів сторін не підтверджуються наявними у справі доказами і висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи, дав правову оцінку доказам, наданими представниками сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, заперечень та з врахуванням визначених законом підстав вірно вирішив спір, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача 777 045,00 грн. основного боргу та 5 222,76 грн. процентів річних, є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу комунального підприємства "Боярське головне виробниче управління житлово-комунального господарства" на рішення господарського суду Київської області від 04.04.2016 у справі № 911/616/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 04.04.2016 у справі № 911/616/16 залишити без змін.

3. Справу № 911/616/16 повернути до господарського суду Київської області.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.Г. Майданевич

О.І. Лобань