ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.07.2016 Справа № 905/1552/16

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Бокової Ю.В., суддів Сковородіної О.М., Мальцева М. Ю.,

при секретарі судового засідання Степаненко Д.І.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Волноваської місцевої прокуратури, м.Волноваха

до відповідачів: 1. Волноваської міської ради, м. Волноваха 2. фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха

про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту та звільнення земельної ділянки

за участю представників сторін:

прокурор: Хряк О.О., посвідчення № 028256 від 15.08.14р.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Волноваська місцева прокуратура, м. Волноваха звернулась до господарського суду Донецької області з позовом до Волноваської міської ради, м. Волноваха та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха про визнання недійсним рішення Волноваської міської ради № 6/47-1283 від 19.12.2014р. "Про надання дозволу на розміщення нового торгового об'єкту на території міста Волноваха», визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 29.12.2014р., укладеного між Волноваською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути до земель Волноваської міської ради земельну ділянку по вул. Леніна біля автовокзалу, площею 54 кв.м., вартістю 27491,4 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що рішення Волноваської міської ради № 6/47-1283 від 19.12.2014р. "Про надання дозволу на розміщення нового торгового об'єкту на території міста Волноваха» прийнято з порушенням вимог статті 401 Цивільного кодексу України, статті 98 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим просив визнати його недійсними в судовому порядку.

30.05.2016р. на адресу господарського суду Донецької області від Волноваської місцевої прокуратури надійшла заява № 05-81-2632вих16 від 20.05.2016р. про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору. В обґрунтування зазначеного клопотання прокурор посилався на те, що 13.05.2016р. між Волноваською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про встановлення земельного сервітуту, який було зареєстровано 13.05.2016р. згідно інформаційної довідки № 59211675, а отже, негативні наслідки щодо допущених порушень відповідачами вимог чинного земельного законодавства відсутні, а прокурором досягнуто мети захисту інтересів держави, оскільки спірні правовідносини вирішені, а тому загрози для порушення інтересів держави немає.

23.06.2016р. на адресу господарського суду Донецької області від Волноваської місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення по справі, в яких прокурор просить:

залишити без розгляду заяву № 05-81-2632вих16 від 20.05.2016р. про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору, визнати недійсним рішення Волноваської міської ради № 6/47-1283 від 19.12.2014р. "Про надання дозволу на розміщення нового торгового об'єкту на території міста Волноваха», визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту від 13.05.2016р., укладений між Волноваською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 54 кв.м., вартістю 27491,4 грн.

Суд задовольняє заяву Волноваської місцевої прокуратури щодо залишення без розгляду заяви № 05-81-2632вих16 від 20.05.2016р. про припинення провадження у справі.

Таким чином, суд розглядає первісні позовні вимоги заявлені Волноваською місцевою прокуратурою, а саме: про визнання недійсним рішення Волноваської міської ради № 6/47-1283 від 19.12.2014р. "Про надання дозволу на розміщення нового торгового об'єкту на території міста Волноваха», визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 29.12.2014р., укладеного між Волноваською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути до земель Волноваської міської ради земельну ділянку по вул. Леніна біля автовокзалу, площею 54 кв.м., вартістю 27491,4 грн.

Прокурор підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Також просив розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача 2 в судове засідання не з'явився, своєї позиції до відома суду не довів та не надав витребуваних документів, хоча про судові засідання повідомлявся належним чином шляхом своєчасного надсилання ухвал за адресою місцезнаходження, визначеною за матеріалами справи та відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, достовірність яких (відомостей) презюмується ст. 18 Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

При цьому, з огляду на правову позицію Вищого господарського суду України, визначену в п.4 Інформаційного листа „Про деякі питання практики застосування норм господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" від 02.06.2006р. №01-8/1128 та в п.11 Інформаційного листа „Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році" від 15.03.2007р. №01-8/123, таке надсилання вважається належним виконанням обов'язку щодо інформування сторін про судовий розгляд справи.

За змістом правової позиції Вищого господарського суду України, викладеної в п. 3.9.2 постанови № 18 від 26.12.2011 р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. При цьому, неявка у судове засідання однієї з сторін, належним чином повідомленої про час і місце цього засідання, не перешкоджає такому п0ереходові до розгляду позовних вимог, якщо у господарського суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, передбачені частиною першою статті 77 ГПК України (п.3.12 постанови).

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін у світлі приписів ст. ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2014 р. Волноваською міською радою було прийнято рішення № 6/47-1283 "Про надання дозволу на розміщення нового торгового об'єкту на території міста Волноваха», відповідно до п. 1.1. якого надано згоду на розміщення на території м. Волноваха по вул. Леніна в районі автовокзалу нового торгового об'єкту тимчасової споруди (павільйону) для ведення підприємницької діяльності.

29.12.2014 р. між Волноваською міською радою (власник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сервітуарій) було укладено договір про встановлення земельного сервітуту (далі - Договір).

Земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки площею 54 кв.м., цільове призначення - розміщення тимчасової споруди (торгівельний павільон 4,0х7,0 м) із земель житлової та громадської забудови Волноваської міської ради, яка розташована за адресою: в районі автовокзалу по вул. Леніна у м. Волноваха (п. 1 Договору).

Цим Договором встановлюється земельний сервітут строком до 5 років, а саме до 29.12.2019 р. з моменту видачі паспорту прив'язки на тимчасову споруду 29.12.2014 р. (п. 2.1 Договору).

Плата по договору розрахована у розмірі 9% нормативної грошової оцінки землі, що складає 2474,22 грн. на рік, щомісячна плата складає 206,18 грн., виходячи з того, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 27491,40 грн. (п. 3.1 Договору).

Пунктом 5.2 Договору передбачено право Сервітуарія приступати до використання земельної ділянки після реєстрації цього договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами (п. 11.2 Договору).

Протягом розгляду справи на ту ж саму земельну ділянку 13.05.2016р. між Волноваською міською радою (власник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сервітуарій) було укладено договір про встановлення земельного сервітуту (далі - Договір).

Відповідно до п. 1. договору відповідно до рішення Волноваської міської ради від 13.05.2016р. № 6/71-1678 власником встановлюється земельний сервітут відносно земельної ділянки площею 1,219 га, кадастровий номер НОМЕР_2, із земель житлової та громадської забудови Волноваської міської ради, яка розташована за адресою: в районі автовокзалу по вул. Центральна (колишня Леніна) у м. Волноваха в інтересах сервітуарія, згідно з кадастровим планом земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право земельного сервітуту (додаток до договору, який є невід'ємною частиною цього договору). Площа земельного сервітуту складає 0,0054га. Вид земельного сервітуту - право на розміщення тимчасової споруди (малих архітектурних форм).

Згідно п. 2.1 договору цим договором встановлюється земельний сервітут на строк дії паспорту прив'язки тимчасової споруди - до 29 грудня 2019 року.

Плата по договору розрахована у розмірі 9% нормативної грошової оцінки землі, що складає 2990,45 грн. на рік, щомісячна плата складає 249,20 грн., виходячи з того, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 33227,28 грн. (п. 3.1 Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та державної реєстрації (п. 12.2. договору).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитком печаток.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59211675 від 17.05.2016р. даний договір зареєстрований 13.05.2016р.

Враховуючи вищевикладене, вивчивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги частково, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Обґрунтовуючи позов, прокурор посилається як на удаваність спірного договору, так і на невідповідність даного договору нормам, які регулюють порядок передачі земельної ділянки в оренду та встановлення сервітуту. При цьому, посилається на ст. 235, ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 203, главу 32 Цивільного кодексу України. Доводячи удаваність спірного договору, прокурор вказує, що він має ознаки договору оренди землі, а саме - платне використання земельної ділянки. В той же час розмір орендної плати прив'язаний до грошової (нормативної) оцінки земельної ділянки (п. 3). Прокурор звертає увагу й на те, що оспорюваний договір не містить правових ознак користування чужим майном (сервітуту), як визначено главою 32 Цивільного кодексу України.

Як вбачається зі спірного договору про встановлення земельного сервітуту від 29.12.2014 р., предметом є земельний сервітут, встановлений відносно земельної ділянки площею 54 кв. м. для розміщення тимчасової споруди (торгівельний павільйон 4,0х7,0 м) із земель житлової і громадської забудови Волноваської міської ради, яка розташована за адресою: в районі автовокзалу по вул. Леніна у м. Волноваха.

Пунктами 3.1, 3.2. договору визначено, що плата по договору розрахована у розмірі 9 % нормативної грошової оцінки землі, що складає 2474,00 грн. на рік, щомісячна плата складає 206,18 грн. виходячи з того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить - 27491,4 грн.

Обчислення розміру плати за землю здійснюються з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами.

Згідно ч. 1 ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України передбачено, що у разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. №9 зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічні положення містяться в п. 3.11 постанови ВГСУ від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Суд, проаналізувавши умови договору про встановлення земельного сервітуту від 29.12.2014 р., дійшов висновку, що у даному випадку сторони договором встановлення земельного сервітуту оформили відносини оренди земельної ділянки.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як визначено в ст. 93 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди земельної ділянки орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк за плату.

За приписами ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Аналізуючи матеріали справи, суд зазначає, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам законодавства щодо надання в користування земельної ділянки. При цьому, судом береться до уваги, що зокрема, відповідачу фактично було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки.

Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про відсутність в спірному договорі правових ознак користування чужим майном (сервітуту), як передбачено статтею 401 ЦК України.

Відповідно до ст. 401 ЦК України сервітут - право користування чужим майном може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

За приписами ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

З аналізу зазначених норм вбачається, що об'єктом сервітуту може бути земельна ділянка (інші природні ресурси) та нерухоме майно.

Судом зважається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що договір про встановлення земельного сервітуту від 29.12.2014 р., суперечить вищенаведеним вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Суд звертає увагу, що договір про встановлення земельного сервітуту від 13.05.2016 р., який був укладений між Волноваською міською радою (власник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сервітуарій) протягом розгляду справи, не є предметом позову. Але ж, частиною 1 статті 83 ГПК України встановлено право господарського суду при прийнятті рішення визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Судом встановлено, що вимога позивача про зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути до земель Волноваської міської ради земельну ділянку по вул. Леніна біля автовокзалу, площею 54 кв.м. пов'язана з правом користування ОСОБА_1 цією земельною ділянкою.

Суд, проаналізувавши умови договору про встановлення земельного сервітуту від 13.05.2016 р., встановивши, що у даному випадку сторони договору земельного сервітуту оформили відносини оренди земельної ділянки, що відповідачу фактично було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів, за відсутністю відповідного рішення, власника земельної ділянки, відсутність в договорі ознак користування чужим майном (сервітуту), дійшов висновку, з тих же підстав, що договір земельного сервітуту від 13.05.2016 р. суперечить вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Статтею 216 Цивільного кодексу України закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до п. 2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 р., якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Таким чином, земельна ділянка по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 54 кв.м. у м. Волноваха Донецької області підлягає звільненню фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та поверненню Волноваській міській раді.

Що стосується вимоги прокурора про визнання незаконним рішення Волноваської міської ради № 6/47-1283 від 19.12.2014р. «Про надання дозволу на розміщення нового торгового об'єкту на території міста Волноваха», суд відмовляє у її задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до п. 38 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується таке питання, як надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів, у тому числі місць чи об'єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію.

Згідно ч.2 ст.28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі-Порядок).

Відповідно до п.2.1 Порядку, підставою для розміщення тимчасової споруди є паспорт прив'язки тимчасової споруди.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 16.12.2014р. до Волноваської міської ради надійшла заява від фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про надання згоди на розміщення нового торгового об'єкту, за результатами розгляду якого було прийнято оскаржуване рішення. Разом із тим, у зазначеному рішенні не міститься інформація щодо того, що заявнику слід оформити право користування земельною ділянкою саме на підставі договору сервітуту, на території якої надано дозвіл на встановлення тимчасової споруди.

За приписами статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Прокурором не надано жодних доказів на підтвердження того, що рішення сесії Волноваської міської ради 6 скликання № 6/47-1283 від 19.12.2014р. «Про надання дозволу на розміщення нового торгового об'єкту на території міста Волноваха» суперечить вимогам чинного земельного законодавства.

Як роз'яснено Пленумом Вищого господарського суду України в п. 2.23. постанови №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може

- зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк, та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК);

- у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК .

Положенням п. 4. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. визначено, що, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідачів, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Прокурора Волноваського району, м. Волноваха до Волноваської міської ради, м. Волноваха та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха про визнання недійсним рішення сесії Волноваської міської ради 6 скликання №6/47-1283 від 19.12.2014р. «Про надання дозволу на розміщення нового торгового об'єкту на території міста Волноваха», визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 29.12.2016р., укладеного між Волноваською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути до земель Волноваської міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 54 кв.м., вартістю 27491,4 грн. - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту, укладений 29.12.2014 р. між Волноваською міською радою, м. Волноваха та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Волноваха.

Визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту, укладений 13.05.2016 р. між Волноваською міською радою, м. Волноваха та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Волноваха.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, м.Волноваха (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 54 кв.м. у м. Волноваха Донецької області та повернути її Волноваській міській раді, м. Волноваха (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Леніна, 88, 5).

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Волноваської міської ради, м. Волноваха (85700, Донецька область, м.Волноваха, вул. Леніна, 88, 5) на користь прокуратури Донецької області, м. Маріуполь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, 6; р/р 6251, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Волноваха (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь прокуратури Донецької області, м. Маріуполь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, 6; р/р 6251, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Стягнути з Волноваської міської ради, м. Волноваха (85700, Донецька область, м.Волноваха, вул. Леніна, 88, 5) на користь державного бюджету України (отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харкова, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , рахунок 3002, код бюджетної класифікації 22030001) суму судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Волноваха (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харкова, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , рахунок 3002, код бюджетної класифікації 22030001) суму судового збору у розмірі 1378,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 26.07.2016 р.

Головуючий суддя Ю.В. Бокова

Суддя О.М. Сковородіна

Суддя М.Ю. Мальцев