РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016Справа №910/8744/16

За позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Тотал Флюід Менеджмент"
До Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Катех-електро"
Простягнення 373 510,15 грн. Суддя О.М. Ярмак
Представники:

від позивачане з`явився
від відповідачаБагрій В.І. (представник за довіреністю від 30.12.2015)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Тотал Флюід Менеджмент" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Катех-електро" про стягнення 280 000,00 грн основного боргу, 73 485,70 грн пені, 14 735,00 грн інфляційних втрат, 5 289,45 грн 3% річних за договором поставки.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2016 за вказаним позовом порушено провадження у справі № 910/8744/16 та призначено розгляд справи на 07.06.2016.

Ухвалою від 07.06.2016 розгляд справи відкладено судом на 12.07.2016.

12.07.2016 судом продовжено строк розгляду спору та відкладено розгляд справи на 26.07.2016.

26.07.2016 відповідачем подано через відділ діловодства суду відзив.

В судове засідання 26.07.2016 представник позивача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового розгляду.

Представник відповідача обґрунтував підстави поданих заперечень, просив відмовити позивачу в стягненні основної заборгованості в частині стягнення 79 080,08 грн та повністю відмовити позивачу у стягненні інфляційних втрат, 3% річних та пені, а також відстрочити виконання даного рішення до 31.12.2016.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінали копій документів, що знаходяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення представників, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

28.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Тотал Флюід Менеджмент" (постачальник) та Підприємством з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Катех-електро" (покупець) укладено договір поставки № 1/28-07-15 (далі - договір поставки), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується передавати у власність покупцю, а покупець приймати та оплачувати товар в найменуванні, кількості і ціні згідно специфікацій, які після їх підписання сторонами стають невід'ємними частинами даного договору.

Згідно з п.п. 2.1 та 2.2 договору поставки умови поставки товару відповідно до вимог міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс», місце передачі товару додатково узгоджуються між сторонами та зазначаються у специфікаціях. Строк поставки товару зазначається у специфікаціях.

Відповідно до п. 2.6 договору поставки дата поставки та дата переходу права власності на товар визначаються в залежності від умов поставки товару або датою підписання видаткової накладної або датою підписання транспортного документу (товарно-транспортної накладної, декларації, квитанції тощо).

Згідно з положеннями п.п 4.1, 4.2, 4.3 та 4.4 договору поставки ціна товару узгоджується між сторонами та зазначається у специфікаціях. Договірна ціна, зазначена у відповідній специфікації, є звичайною ціною та відповідає рівню ринкових цін.

Покупець оплачує постачальнику поставлений товар у строк не пізніше 30 календарних днів з моменту підписання сторонами видаткової накладної, якщо інший строк оплати за товар не встановлений у специфікаціях.

Оплата товару проводиться покупцем у національній валюті України - гривнях, в безготівковій формі на поточний рахунок постачальника.

Загальна сума договору визначається по фактичній сумарній вартості товару, зазначеного у специфікаціях та прийнятого покупцем по видатковим накладним в період строку дії даного договору.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору поставки та специфікації № 02/10/2015 від 02.10.2015 ним було здійснено поставку товару на суму 375 000,00 грн.

Вказані позивачем обставини підтверджуються накладною № ПКН+УО15869 від 05.10.2015 на суму 375 000,00 грн, довіреністю на отримання матеріальних цінностей № 891 від 30.09.2015.

Відповідно до умов специфікації № 02/10/2015 від 02.10.2015 покупець сплачує постачальнику за поставлений товар наступним чином: 1) 300 000,00 грн до 10 жовтня 2015 р.; 2) 75 000,00 грн до 30 жовтня 2015 р.

Позивач стверджує, що відповідач з порушенням умов строків оплати сплатив позивачу лише 95 000,00 грн, а саме: 30.11.2015 - 20 000,00 грн, 10.12.2015 - 20 000,00 грн, 17.02.2016 - 35 000,00 грн, 30.03.2016 - 20 000,00 грн., у зв'язку з чим позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача решти заборгованості в сумі залишку 280 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу вимог ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач проти заявленої суми заборгованості заперечує, стверджуючи, що сплатив на користь позивача окрім указаної ним суми ще 79 080,08 грн.

Дослідивши подані позивачем банківські виписки, суд встановив, що дійсно 30.11.2015 відповідачем було сплачено на користь позивача 79 080,08 грн згідно з платіжним дорученням № 10318, проте, це не було враховано позивачем при зверненні до суду.

Отже, враховуючи здійснення відповідачем часткової оплати поставленого товару на загальну суму 174 080,08 грн та неподання ним доказів, які б спростовували наявність решти заборгованості, суд вважає доведеним позивачем факт її існування у відповідача та задовольняє позовні вимоги про стягнення основного боргу в частині 200 919,92 грн.

Що стосується решти вимог про стягнення з відповідача 5 289,45 грн 3% річних, 14 735 грн інфляційних нарахувань та 73 485,70 грн пені, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

У п. 5.2 договору поставки сторони погодили, що у разі порушення покупцем строку оплати за товар він зобов'язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від вартості не оплаченого у строк товару за кожен день прострочення.

Наразі, з поданого позивачем розрахунку слідує, що ним розраховано пеню на загальну суму 73 485,70 грн.

Оскільки при розрахунку пені позивачем не було враховано здійсненої відповідачем оплати товару в розмірі 79 080,08 грн, суд самостійно здійснив перерахунок пені з коригуванням періодів прострочення боржника, у визначенні яких позивачем було допущено помилки, за наслідками чого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені в розмірі 63 354,42 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Зважаючи на викладені вище обставини невірно здійсненого позивачем розрахунку, суд також самостійно перерахував 3% річних та інфляційні втрати, за результатами чого суд вважає вірним стягнути з відповідача 4 335,29 грн 3% річних та 8 844,09 грн інфляційних втрат.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, зважаючи на погашення відповідачем основного боргу на суму 79 080,08 грн, чого позивачем при зверненні до суду враховано не було та не надано перерахунок вимог під час розгляду справи.

Судовий збір за результатами розгляду справи відповідно до ст. ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Крім того, розглянувши викладену у відзиві вимогу відповідача про відстрочення виконання рішення до 31.12.2016, суд відзначає наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до ст. 121 ГПК України, при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, або своєю ініціативою суд у виняткових випадках, залежно від обставин справи може розстрочити виконання рішення.

Таким чином, необхідною умовою для надання відстрочки виконання рішення суду є наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Аналогічна позиція викладена у п. 7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України", яким визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення.

Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Однак, в даному випадку, суд вважає, що відповідач не довів перед судом наявності виняткового випадку, з яким законодавство пов'язує можливість застосування ст. 121 ГПК України, а вказівки на тяжкий майновий стан та подані на його підтвердження докази не переконали суд у тому, що відповідач не має можливості сплатити заборгованість.

З огляду на зазначене, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про розстрочення виплати заборгованості, тому відмовляє у її задоволенні.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 49, 75, 82-85, 121-1 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

1. Стягнути з Підприємства з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Катех-електро" (04074, м. Київ, вул. Вишгородська, б. 14, ідентифікаційний код 20006134) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотал Флюід Менеджмент" (02660, м. Київ, вул. Червоноткацька, б. 42А/1, ідентифікаційний код 37675989) 200 919 (двісті тисяч дев'ятсот дев'ятнадцять) грн. 92 коп. заборгованості, 63 654 (шістдесят три тисячі шістсот п'ятдесят чотири) грн. 42 коп. пені, 4 355 (чотири тисячі триста п'ятдесят п'ять) грн. 29 коп. 3% річних, 8 844 (вісім тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 09 коп. інфляційних втрат та 4 161 (чотири тисячі сто шістдесят одну) грн. 80 коп. судового збору.

Видати наказ відповідно до ст. 116 ГПК України.

2. В іншій частині позову відмовити.

3. Відмовити Підприємству з іноземною інвестицією у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Катех-електро" у задоволенні вимоги про відстрочення виконання рішення до 31.12.2016.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 28.07.2016

Суддя О.М. Ярмак