донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

25.07.2016 справа №908/860/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
за участю представників сторін від позивача від відповідача від третьої особи ОСОБА_4, за довіреністю; ОСОБА_5, за довіреністю; не зявився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агропромислова фірма "Алекс", с. Велика Знамянка, Запорізька область
на рішення господарського суду Запорізької області
від31.05.2016 року (підписано 07.06.2016 р.)
у справі№ 908/860/16 (суддя Гандюкова Л.П.)
за позовомПриватного підприємства "Агропромислова фірма "Алекс", с. Велика Знамянка, Запорізька область
до Комунального підприємства "Агросервіс-Камянка" Камянсько-Дніпровської районної ради Запорізької області, м. Камянка-Дніпровська, Запорізька область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаКамянсько-Дніпровської районної ради Запорізької області, м. Камянка-Дніпровська, Запорізька область
простягнення 849 609,21 грн.
В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року до господарського суду звернулось Приватне підприємство "Агропромислова фірма "Алекс", с. Велика Знамянка, Запорізька область (позивач) із позовом до Комунального підприємства "Агросервіс-Камянка" Камянсько-Дніпровської районної ради Запорізької області, м. Камянка-Дніпровська, Запорізька область (відповідач) про стягнення 849 609,21 грн. боргу на підставі договору про надання послуг № 7 від 31.05.2013р.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 20.04.2016р. до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Камянсько-Дніпровську районну раду Запорізької області, м. Камянка-Дніпровська, Запорізька область (третя особа).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.05.2016 р. визнано недійсним договір про надання послуг № 7 від 31.05.2013р. В задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального права та на підставі неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Відповідач в апеляційній скарзі посилався на належне виконання своїх обовязків з надання послуг за Договором № 7 від 31.05.2013р., що підтверджується первинними документами.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, надав пояснення, аналогійні викладеним в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав рішення законним та обґрунтованим, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення господарського суду без змін.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому судова колегія вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представника третьої особи, яка не скористалася правом участі в судовому засіданні апеляційної інстанції, за наявними матеріалами справи.

Відповідно до статті 101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України здійснювалась фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів.

Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального и процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.05.2013 р. між сторонами укладений договір про надання послуг № 7 (далі ОСОБА_6), предметом якого є виконання позивачем за завданням відповідача облаштування ландшафту, поточного ремонту доріг із використанням техніки (п. 1.1 Договору).

Пунктами 3.1-3.2 Договору передбачено, що фактичні обєми виконаних робіт фіксуються в актах наданих послуг, окремо по кожному полю і підписуються сторонами не пізніше наступного дня після закінчення робіт. По завершенню робіт за договором відповідач зобовязаний повністю розрахуватися з позивачем протягом 3-х банківських днів після підписання останнього акту про надані послуги.

Від імені позивача ОСОБА_6 підписано керівником директором ОСОБА_7, діючою на підставі статуту, за відповідача директором ОСОБА_8, діючим на підставі статуту.

Позивач звернувся з позовом до суду та посилаючись на укладений між сторонами ОСОБА_6, просить стягнути з відповідача спірну суму заборгованості в розмірі 849 609,21 грн.

На підтвердження факту надання послуг за спірним Договором позивачем надані акти здачі-прийняття робіт (надання послуг):

№0У-0000004 від 01.08.2013 р. на суму з ПДВ 188 799,66 грн.; № 0У-0000006 від 01.08.2013 р. на суму з ПДВ 35 883,70 грн.; № 0У-0000007 від 31.07.2013 р. на суму з ПДВ 272 426,15 грн.; № 0У-0000010 від 30.09.2013 р. на суму з ПДВ 80 178,82 грн.; № 0У-0000011 від 30.09.2013 р. на суму з ПДВ 91 078,80 грн.; № 0У-0000012 від 30.09.2013 р. на суму з ПДВ 30 955,18 грн., які містять посилання на надання "послуг" без врахування вимог п.п.3.1-3.2 Договору;

№ 0У-0000021 від 24.10.2013 р. на суму з ПДВ 59 034,89 грн.; № 0У-0000022 від 30.10.2013 р. на суму з ПДВ 36 134,94 грн., в яких зазначено про надання "послуги техніки";

№ 0У-0000034 від 29.11.2013 р. на суму 55 117,07 грн., предметом якого є "послуги катка 8т, катка 13 т, бульдозера, автогрейдера, распр. щебеня, трактора із щітками навісними, трактора на гус.ходу".

Позивачем було виставлено відповідачу претензію № 2 від 01.02.2016 р., якою відповідачу запропоновано сплатити за тракторні послуги на загальну суму 849 609,21 грн.

Відповіддю б/н та б/д на претензію відповідач визнав наявну перед позивачем заборгованість за спірним Договором в сумі 849 609,21грн., але зазначив, що через відсутність коштів не має можливості виконати умови Договору по оплаті наданих послуг.

Також в матеріалах справи наявний підписаний та скріплений печатками сторін акт звіряння взаємних рахунків станом на19.04.2016 р. (а.с. 37-38).

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

За змістом ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналогійний припис містять п.п. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.

Згідно ст.ст. 11, 509 ЦК України, договір є однією із підстав виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Згідно п. 3.11 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", фіктивний правочин (стаття 234 ЦК України) є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на увазі настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином. Таким може бути визнаний будь-який правочин, в тому числі нотаріально посвідчений. Якщо сторонами не вчинено ніяких дій на виконання фіктивного правочину, господарський суд приймає рішення лише про визнання фіктивного правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише не вчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін. З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним. У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним.

Судом першої інстанції встановлено, що вказаний у якості підстави позову ОСОБА_6 про надання послуг № 7 від 31.05.2013 р. є фіктивним, вчинений без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, тому в силу приписів ст. ст. 203, 215, 234 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до статуту відповідача, комунальне підприємство засноване на спільній власності територіальних громад сіл, міста Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, є власністю територіальної громади району, є підпорядкованим, підзвітним і підконтрольним Камянсько-Дніпровській районній раді (п. п. 1.1, 1.3, 1.4 Статуту). Із директором підприємства укладається контракт (п. 8.3 Статуту).

Згідно з контрактом від 17.05.2012 р. (з урахуванням додаткової угоди № 3 від 22.04.2015 р.) на момент укладення спірного Договору ОСОБА_8 був призначений на посаду директора відповідача з 17.05.2012 р. до 17.05.2015 р., контракт продовжено по 17.05.2017 р. включно.

Як вбачається із Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, надання ландшафтних послуг, будівництво доріг і автострад є видами діяльності відповідача.

Незважаючи на те, що надання ландшафтних послуг, будівництво доріг і автострад є видами діяльності відповідача, директором останнього укладено ОСОБА_6 щодо облаштування ландшафту, поточного ремонту доріг із використанням техніки із позивачем.

Як вбачається із статуту позивача та Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, засновником (власником) підприємства позивача є ОСОБА_8.

Тобто, директор підприємства відповідача уклав договір із підприємством позивача, власником якого він є.

Також господарським судом встановлено, що в провадженні господарського суду Запорізької області перебувала справа №908/2613/14 за позовом КП "Агросервіс-Камянка" Камянсько-Дніпровської районної ради Запорізької області до однієї із сільських рад Камянсько-Дніпровського району про стягнення 1 323 352,00 грн. за виконані роботи за договорами на виконання робіт капітального ремонту доріг. Ухвалою суду від 15.09.2014 р. провадження у справі припинено на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України, оскільки надані документальні докази сплати цієї суми.

Судом першої інстанції досліджені матеріали даної справи, зокрема, договір № 33 від 2013 р. на виконання робіт капітального ремонту дороги (який був предметом розгляду по справі № 908/2613/14), з якого вбачається, що відповідач зобовязався своїми силами і засобами, на власний ризик виконати роботи по капітальному ремонту дороги згідно з затвердженою проектно-кошторисною документацією в обумовлений цим договором строк. Відповідно до дефектного акту, обємами робіт було визначено улаштування одношарових покриттів товщиною 15 см із щебеню, ремонт основ доріг щебеневих. Сторонами договору № 33 та аналогійних договорів (замовник сільська рада та підрядник відповідач) підписані, зокрема, акти приймання виконаних будівельних робіт за 2013 рік.

Вказані обставини сторонами не спростовані.

За таких підстав, судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції, що договір вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином, умисел мали обидві сторони, оскільки, по-перше, згідно з ч. 2 ст. 169 ЦК України, комунальне підприємство є юридичною особою публічного права і вбачається конфлікт інтересів; по-друге, укладений між сторонами договір не містить будь-яких індивідуальних ознак, які б надали можливість достовірно встановити факт реального виконання стороною позивачем обумовлених Договором послуг.

Факт виконання або невиконання спірного Договору не впливає на факт його визнання, оскільки спірний ОСОБА_6 є таким, що вчинено без наміру створення правових наслідків.

За таких підстав судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання недійсним Договору № 7 від 31.05.2013р., оскільки є фіктивним, порушує права комунального підприємства, а, відповідно і його власника територіальної громади району.

Крім того, за змістом ч. 1 ст. 2 Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції, що діяла на момент укладення Договору) (далі Закон), цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень.

Дія цього Закону поширюється на підприємства, визначені у пункті 21 частини першої статті 1 цього Закону, лише у разі здійснення ними закупівель за рахунок державних коштів, визначених у пункті 4 частини першої статті 1 цього Закону.

Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону, підприємства, утворені в установленому порядку державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим чи органами місцевого самоврядування та уповноважені на отримання державних коштів, взяття за ними зобов'язань і здійснення платежів, у тому числі державні, казенні, комунальні підприємства, а також господарські товариства, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, їх дочірні підприємства, а також підприємства, господарські товариства, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків належить державним, у тому числі казенним, комунальним підприємствам та господарським товариствам, у статутному капіталі яких державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків, об'єднання таких підприємств (господарських товариств).

Згідно ч. 5 ст. 2 Закону, забороняється укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів, та/або оплата замовником товарів, робіт і послуг до/без проведення процедур, визначених цим Законом.

За змістом ст. 4 Закону, закупівля здійснюється відповідно до річного плану. Річний план, зміни до нього надсилаються центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, річний план, кошторис (тимчасовий кошторис), фінансовий план (план асигнувань, план використання бюджетних (державних) коштів), зміни до них надсилаються Уповноваженому органу протягом 5 робочих днів з дня їх затвердження.

Річний план закупівель та зміни до нього оприлюднюються замовником шляхом розміщення на власному веб-сайті або за його відсутності на веб-сайті головного розпорядника бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів з дня їх затвердження.

Замовник не має права ділити предмет закупівлі на частини з метою уникнення проведення процедури відкритих торгів або застосування цього Закону

За таких підстав, оскільки послуги за спірним Договором здійснювалися за рахунок державних коштів та вартість вказаних послуг перевищує суму в 100 тисяч грн., то в силу ч.5 ст. 2 Закону, проведення тендеру та як наслідок укладення відповідного договору у даному випадку є обовязковим.

Таким чином, судова колегія вважає, що оскільки на оплату послуг за спірним Договором передбачається витрачання державних коштів, він був укладений всупереч вимогам ст. 2 Закону внаслідок відсутності проведення конкурсних торгів (тендеру), що є обовязковим в даному випадку, отже наявна ще одна підстава визнання зазначеного Договору недійсним, як укладеного в порушення вимог закону.

Щодо доводів позивача про те, що на балансі його підприємства обліковується певно визначена будівельна техніка, за допомогою якої ним надавалися послуги саме за спірним Договором, судова колегія вважає їх необґрунтованими, оскільки з наданих позивачем первинних документів (дорожніх листів тракторів, подорожніх листів автомобілів, товарно-транспортних накладних на перевіз щебеню) не вбачається, що послуги за допомогою вказаної техніки надавалися саме за спірним Договором.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016 року у справі № 908/860/16 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на відповідача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агропромислова фірма "Алекс", с. Велика Знамянка, Запорізька область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016 року у справі № 908/860/16 залишити без змін.

Постанову може бути оскаржено до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий О.В. Стойка

Судді Д.О. Попков

ОСОБА_3