УХВАЛА

про припинення провадження у справі

18.07.2016Справа №910/4408/16

За позовомОСОБА_1
до1) ОСОБА_2 2) ОСОБА_3 3) ОСОБА_4
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаТовариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ДНІПРОВСЬКИЙ»
провизнання недійсними договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі
Головуючий суддя Демидов В.О.

Судді Чинчин О.В.

Балац С.В.

Представники сторін:

від позивача:ОСОБА_6 (дов. №2366 від 30.09.2015);
від відповідача 1:ОСОБА_7 (дов. №1139 від 03.06.2016);
від відповідача 2:не з'явився;
від відповідача 3:не з'явився;
від третьої особи:не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду міста Києва із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ДНІПРОВСЬКИЙ».

Позивач свої позовні вимоги мотивує тим, що Договори купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ДНІПРОВСЬКИЙ», визнання яких не дійсними є предметом позову, були укладені фіктивно.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.03.2016 порушено провадження у справі №910/4408/16, залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ДНІПРОВСЬКИЙ», розгляд справи призначено на 29.03.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.03.2016 у зв'язку із неявкою представників відповідачів та третьої особи, невиконанням ними вимог ухвали суду від 16.03.2016, а також необхідністю витребування доказів по справі, розгляд справи відкладено 21.04.2016.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 15.04.2016 у зв'язку із перебуванням судді Демидова О.В. у відрядженні, розгляд справи відкладено на 22.04.2016.

20.04.2016 представником відповідачів 1, 2 через загальний відділ суду було подано клопотання про припинення провадження у справі №910/4408/16 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

21.04.2016 представником відповідачів 1, 2 через загальний відділ суду було подано відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову.

Судове засідання призначене 22.04.2016 не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Демидова В.О. у відпустці.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2016 (з урахуванням ухвали господарського суду міста Києва від 25.05.2016 про виправлення описки) у зв'язку із виходом судді Демидова В.О. з відпустки розгляд справи №910/4408/16 призначено на 03.06.2016.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.06.2016 призначено колегіальний розгляд справи №910/4408/16 у складі трьох суддів, у зв'язку із чим розгляд справи було відкладено для визначення складу колегії з розгляду справи.

За результатами автоматичного розподілу справи №910/4408/16 визначено склад колегії суду для розгляду справи: головуючий суддя Демидов В.О., судді Чинчин О.В., Балац С.В.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.06.2016 вказаною колегією суддів прийнято справу №910/4408/16 до свого провадження та призначено її розгляд на 18.07.2016.

Представник позивача в судове засідання 18.07.2016 з'явився, надав усні пояснення по справі.

Представник відповідача 1 в судове засідання 18.07.2016 з'явився, надав усні пояснення по справі, підтримав подане клопотання про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Представники відповідачів 2, 3 та третьої особи, що належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання 18.07.2016 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Належне повідомлення відповідачів 2, 3 та третьої особи про час та місце розгляду справи підтверджується відміткою про відправку на зворотній стороні ухвали суду від 03.06.2016 та поштовими відправленнями, що були повернуті підприємством зв'язку на адресу суду з відміткою «за закінченням строку зберігання поштового відправлення».

Відповідно до абзацу 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до п. 32 інформаційного листа №01-08/530 від 29.09.2009 Вищого господарського суду України «Про деякі питання, порушені у доповідних записках господарських судів України у першому півріччі 2009 року щодо застосування норм Господарського процесуального кодексу України», якщо відмітка про відправку, зроблена у встановленому порядку на першому примірникові процесуального документа, оформлена відповідним чином, вона, як правило, є підтвердженням розсилання процесуального документа сторонам та іншим особам, які брали участь у справі, а коли йдеться про ухвалу, де зазначається про час і місце судового засідання, - підтвердженням повідомлення про час і місце такого засідання.

З огляду на викладен, суд доходить висновку, що відповідачі 2, 3 та третя особа повідомлені про час та місце судового розгляду належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши представників позивача та відповідача - 1, суд доходить висновку про необхідність припинення провадження у справі №910/4408/16 з таких підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах України.

В силу ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним судом України та судами загальної юрисдикції.

Відповідно до ст. 125 Конституції України система судів загальної юрисдикції в Україні будується за принципами територіальності і спеціалізації.

Згідно зі ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус судів» місцевий суд є судом першої інстанції і розглядає справи, віднесені процесуальним законом до його підсудності. За змістом ч. 3 цієї норми місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб'єктним складом.

Відповідно до ст. 21 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути підприємства та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу.

Згідно з положеннями статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Як вбачається зі ст. 167 Господарського кодексу України, корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

При цьому корпоративними правами в силу ч. 1 названої норми є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За змістом ст. ст. 88, 167 Господарського кодексу України, ст.ст. 116 Цивільного кодексу України, ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» корпоративні права складаються з двох самостійних прав: майнового права, які носять економічний зміст та визначаються у грошовому еквіваленті (право на отримання частки прибутку (дивідендів), вартості належної учаснику частки майна у статутному фонді тощо), та особистого немайнового права, які не мають економічного змісту (право участі в управлінні справами товариства, одержання інформації про діяльність товариства, виходу з товариства тощо).

Відповідно до п. 4 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

Вказаний перелік корпоративних спорів, розгляд яких відноситься до компетенції судів господарської юрисдикції, є виключним та не підлягає розширеному тлумаченню.

За таких обставин господарським судам підвідомчі не всі корпоративні спори, а лише ті, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником, у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, що пов'язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів.

В силу ст. 50 Закону України «Про господарські товариства» та ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний фонд, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами.

За змістом п. 2.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» №4 від 25.02.2016 під час вирішення корпоративних спорів господарським судам слід виходити з того, що особа стає носієм корпоративних прав з моменту набуття права власності на акції АТ або вступу до інших юридичних осіб. Тому рішення органів юридичної особи, прийняті до вступу позивача до складу її учасників або придбання ним акцій, не можуть бути визнані такими, що порушують його корпоративні права.

Право власності на частку в статутному капіталі ТОВ або ТДВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 ЦК України). Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до ТОВ. Право участі у ТОВ або ТДВ є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв'язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається. Право безпосередньої участі у ТОВ або ТДВ третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства. Закон не пов'язує момент виникнення права участі у ТОВ або ТДВ з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників ТОВ або ТДВ. Водночас згідно з положеннями статті 89 ЦК України відомості про зміни у складі учасників ТОВ або ТДВ підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру. Правові наслідки наявності або відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному реєстрі визначено статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань». (п. 2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» №4 від 25.02.2016)

Як вбачається з Статуту третьої особи, ОСОБА_1 не є учасником Товариства з обмеженою відповідальністю «ТОРГОВИЙ ДІМ ДНІПРОВСЬКИЙ».

До корпоративних спорів не належать та вирішуються загальними або господарськими судами залежно від суб'єктного складу сторін, зокрема, спори між набувачем права власності на частку в статутному капіталі та учасниками ТОВ або ТДВ про право власності на частку (п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» №4 від 25.02.2016).

Як випливає з суті поданої позивачем позовної заяви, предметом спору є укладені вдповідачами угоди про відчуження часток у статутному капіталі ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ДНІПРОВСЬКИЙ». Станом на дату звернення до суду з даним позовом позивач не є учасником ТОВ «ТОРГОВИЙ ДІМ ДНІПРОВСЬКИЙ» та не ставить у позові питання про право власності на частки, що є предметом спірних угод. За таких обаставин у суду відсутні підстави для висновку про те, що спірні відносини за своєю правовою природою є корпоративними та підлягають врегулюванню в порядку господарського судочинства відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин судом встановлено, що спір, який виник між сторонами у вказаній справі, за своїм суб'єктним складом не є спором між господарським товариством та його учасниками, у тому числі, учасниками, які вибули. Крім того, вказана справа не є також спором між учасниками господарського товариства, що пов'язаний із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства.

Пунктом 7 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 №13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» передбачено, що у зв'язку з відсутністю в законодавстві норм про спеціальну підвідомчість (підсудність) спорів, пов'язаних з емісією цінних паперів, розміщенням акцій чи їх обігом, а також часток у статутному (складеному) капіталі товариства, що виникають між акціонерами (учасниками) господарського товариства та товариством (крім передбачених пунктом 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України), такі позови повинні приймати господарські суди за правилами статті 1 Господарського процесуального кодексу України, тобто з урахуванням суб'єктного складу учасників спору.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спір за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі не підвідомчій господарським судам та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України господарський суд припиняє провадження по справі, якщо спір не підлягає вирішенню в господарських судах.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про припинення провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 3 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України про припинення провадження у справі виноситься ухвала, в якій мають бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також можуть бути розв'язані питання про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях. Судом роз'яснено, що позивач має право звернутися до суду з вказаним клопотанням про повернення сплаченого судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 80, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд, -

УХВАЛИВ:

Припинити провадження у справі №910/4408/16.

Головуючий суддя В.О. Демидов

Судді О.В. Чинчин

С.В. Балац