КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р. Справа№ 910/6255/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Пашкіної С.А.

Смірнової Л.Г.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Кулаченко Р.В. за довіреністю;

відповідача: Гладіліна О.В. за довіреністю;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.05.2016

у справі № 910/6255/16 (головуючий суддя Трофименко Т.Ю..)

За позовом Приватного підприємства "Шарий"

до Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк"

про стягнення 1 582 539,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.05.2016 у справі №910/6255/16 позов задоволено повністю, стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на користь Приватного підприємства "Шарий" - 1505020 грн. 49 коп. - основного боргу (неповернутий депозитний вклад), 4948 грн. 01 коп. - 3% річних, 72570 грн. 85 коп. - пені та 23738 грн.. 09 коп. судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням Публічне акціонерне товариство "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення.

Скарга мотивована тим, що суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не врахував Меморандум про співпрацю при здійсненні платежів, та не зменшив розмір стягуваної неустойки в порядку ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України. Також позивачем було обрано неналежний спосіб захисту, оскільки при примусовому виконанні рішення стягувана сума буде стягуватись із коштів банку, а не з рахунку клієнта-позивача.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Зубець Л.П., Руденко М.А.), апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 18.07.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2016 задоволено клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

11.07.2016 позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем обов'язку щодо повернення позивачу депозитного вкладу, зменшення неустойки є правом, а не обов'язком суду, наявність Меморандуму про співпрацю не спростовує заявлених вимог. Також вказав, що обраний ним спосіб захисту відповідає ст.16 ЦК України.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням суддів Зубець Л.П. та Руденко М.А. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/6255/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Пашкіної С.А., Смірнової Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу з підстав, викладених у скарзі, просила її задовольнити, вказала, що грошові кошти позивача знаходяться на транзитному рахунку, а внаслідок примусового виконання рішення стягнення буде проводиться за рахунок грошових коштів банку.

Представник позивача заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просила залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

21.11.2013 року між позивачем - Приватним підприємством "Шарий", як клієнтом (вкладником), та відповідачем - Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", як банком, було укладено Договір банківського депозиту № 06-13д (далі - Договір).

За умовами Договору Банк зобов'язався приймати від Клієнта та зараховувати на депозиті рахунки грошові кошти у національній та/або іноземних валютах на умовах строкового банківського вкладу (Депозит) і зобов'язався виплачувати вкладнику Депозит та проценти на умовах і в порядку встановленому Загальними умовами, Депозитним дорученням/До датками до Договору та цим Договором.

Договір вступає в силу з дати його підписання обома сторонами та скріплення печатками та діє до моменту повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним (пункт 4.1. Договору).

Пунктом 2.3. Договору сторони визначили, що Вкладник доручає Банку в день закінчення строку депозиту перерахувати без окремого доручення Вкладника, суму Депозиту відповідного Депозитного рахунку, на якому обліковується Депозит, та проценти, нараховані на суму Депозиту, на поточний рахунок, вказаний у Депозитному дорученні/Додатку до Договору.

Згідно з п. 2.5 Договору строк, протягом якого депозити можуть бути розміщені в банку в рамках цього договору становить 5 (п'ять) років з дати підписання договору включно. Передбачений цим пунктом договору строк жодним чином не пов'язаний та не впливає на строки депозитів, розміщених у банку протягом цього строку.

Пунктом 3.1. Договору визначено, що Банк нараховує Вкладнику проценти на суму Депозиту за ставкою, зазначеною в Депозитному дорученні /Додатку до Договору. Порядок сплати процентів за Депозитом встановлюється Депозитним дорученням/Додатком до Договору.

У Додатку до Договору Депозит "Депозит - ONLINE PREMIUM" № 17 від 16.12.2015 року до Договору банківського депозиту № 06-13д від 21.11.2013 року встановлено строк розміщення грошових коштів до 22.12.2015 року включно, розмір процентів, які нараховуються на суму Депозиту, становить 18% річних (пункти 1.3., 2.1.).

10.02.2016 між сторонами укладено Договір про внесення змін та доповнень № 17.8 до Договору банківського вкладу № 06-13д від 21.11.2013 року, яким пункт 1.3. Додатку № 17 від 16.12.2015 року змінено та строк розміщення грошових коштів на Депозитному рахунку зазначено до 17.02.2016 року.

Також пункт 2.1. Додатку № 17 від 16.12.2015 року змінено та встановлено, що розмір процентів, які нараховуються на суму Депозиту, становить 17, 5 % річних. Всі інші умови залишено без змін.

Відповідно до п. 3.1. Додатку до Договору Депозит "Депозит - ONLINE PREMIUM" № 17 від 16.12.2015 року до Договору банківського депозиту № 06-13д від 21.11.2013 року, у випадку закінчення строку розміщення коштів згідно із п. 1.3 Додатку, сума Депозиту та нарахованих, але не виплачених процентів перераховується банком з Депозитного рахунка на поточний рахунок Вкладника.

За доводами позивача відповідачем не виконано умови Договору банківського депозиту № 06-13д від 21.11.2013 року, Додатку Депозит "Депозит - (ONLINE PREMIUM" № 17 від 16.12.2015 року та Договору про внесення змін та доповнень № 17.8 від 10.02.2016 року щодо повернення суми депозиту з нарахованими та не виплаченими відсотками по закінченню строку розміщення Депозиту.

Так, позивач звертався до відповідача із листами № 10 від 09.03.2016 року та № 16 від 14.03.2016 року з вимогою повернути суму банківського вкладу на поточний рахунок № 5666, відкритий у ПАТ "Укрсоцбанк".

Листом № 108-7-20/22 від 15.03.2016 року відповідачем підтверджено факт закінчення строку розміщення депозиту та надано виписки по рахункам № 5664 та № 6462, де рахунок № 6462 є кореспондентським рахунком Відповідача, рахунок № 5664 є депозитним рахунком Позивача.

Зі змісту вказаних виписок вбачається, що на рахунку позивача № 5664 грошові кошти відсутні, а відповідно до виписки по рахунку № 6462 грошові кошти у розмірі 1 505 020, 49 грн. знаходяться саме на ньому, однак належать позивачу.

У зв'язку із невиконанням відповідачем обов'язку щодо перерахування грошових коштів з депозитного рахунку на рахунок, зазначений позивачем, позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з відповідача 1505020,49 грн. - суми депозиту з нарахованими та не виплаченими відсотками по закінченню строку розміщення депозиту відповідно до умов договору банківського депозиту № 06-13д від 21.11.2013р., 4948,01 грн. - 3% річних та 72570,85 грн. - пені.

Заперечуючи проти позову відповідач у суді першої інстанції посилався на те, що 17.02.2016 року грошові кошти надійшли з депозитного рахунку позивача №2610 на транзитний рахунок Банку №3739 з зазначенням отримувача ПП "Шарий" ЄДРПОУ 4127199. Таким чином, Банком дотримані умови Договору, щодо строку розміщення депозиту, злісного ухилення від виконання не було. Але внаслідок збою в операційній системі АБС подальше перерахування на поточний рахунок Позивача в ПАТ "Укрсоцбанк" стало неможливе. У зв'язку з проведенням робіт по міграції мережевої інфраструктури в резервний ЦОД у ПАТ "Промінвестбанка" виникли технічні проблеми з платежами. Виконати проплати єдиноразово та негайно стало ускладнено. Банк у свою чергу не відмовлявся та не відмовляється від виконання взятих на себе зобов'язань щодо повернення коштів, та неодноразово письмо підтверджував дані наміри. Також відповідач просив зменшити розмір пені та 3% річних.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку про їх доведеність, обґрунтованість, а тому задовольнив позов у повному обсязі.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статей 11, 509 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Права та обов'язки сторін у даній справі виникли на підставі договору банківського депозиту № 06-13д.

Частинами 1, 3 ст. 1058 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" встановлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Статтею 1066 ЦК України встановлено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно зі ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

При цьому положеннями статті 1060 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Отже, є вірним висновок місцевого господарського суду про те, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. При цьому, право клієнта звернутись до суду з вимогою про повернення банківських вкладів не може бути обмежено через відсутність його попереднього звернення до банку з такою вимогою, оскільки фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч. 2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України, викладеній в рішенні від 09.07.2002р. №15-рп/2002.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із тим, що заявлена позивачем вимога про стягнення банківського вкладу в сумі 1505020,49 грн. є обґрунтованою і підлягає до задоволення.

Щодо посилань апелянта на невірно обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, то вказані доводи відхиляються колегією суддів, оскільки відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, у тому числі, примусове виконання обов'язку в натурі, а тому стягнення з відповідача на користь позивача суми депозиту відповідає зазначеним нормам. Окрім цього, відповідач не позбавлений можливості у добровільному порядку виконати рішення суду та перерахувати грошові кошти з транзитного рахунку на рахунок позивача.

Також, крім стягнення суми депозитного вкладу, позивач просив стягнути з відповідача 3% проценти річних та пеню.

Згідно зі статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем нараховані 3% річних в сумі 4948,01 грн. за період з 18.02.2016 по 28.03.2016. Розрахунок перевірено колегією суддів, він є арифметично та методологічно вірним, а тому вказані вимоги правомірно задоволені судом першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що за невиконання Банком обов'язку щодо своєчасного повернення Депозиту та за несвоєчасну виплату процентів Банк несе відповідальність у формі пені, що буде розраховуватися на суму невиконаного вчасно зобов'язання в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Позивачем нараховані 72570,85 грн. пені за період з 18.02.2016 по 28.03.2016, із обмеженням її розміру подвійною обліковою ставкою НБУ. Розрахунок пені перевірено колегією суддів, визнано вірним, а тому вказані вимоги обґрунтовано задоволено судом першої інстанції.

Також місцевим господарським судом обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, ст.233 ГК України та ст. 551 ЦК України, оскільки норми вказаних статей не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, а відповідачем не доведено наявності виключних обставин для зменшення пені, при цьому розмір пені не є надмірно великим, а посилання відповідача на Меморандум про співпрацю є безпідставним, оскільки вказаним Меморандумом не спростовується факт порушення відповідачем умов Договору та прав позивача.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо задоволення позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 у справі № 910/6255/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 23.05.2016 у справі № 910/6255/16 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/6255/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді С.А. Пашкіна

Л.Г. Смірнова