КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2016 р. Справа№ 911/2666/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Гончарова С.А.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Квятківській Н.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Герасименко С.В. (довіреність № б/н від 07.10.2015);

від відповідача 1: Василюк І.С. довіреність (№ 04/01/16-1 від 04.02.2016);

від відповідача 2: не з'явився;

від третьої особи 1: не з'явився;

від третьої особи 2: Цуканова С. Г. (довіреність № 27-27952/16 від 22.06.2016);

від третьої особи 3: Субора Н. С. (довіреність № 19/3-02/137 від 19.11.2015);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Златобанк"

на рішення господарського суду Київської області від 03.09.2015

у справі №911/2666/15 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Златобанк"

до 1) товариства з обмеженою відповідальністю "Торгово-логістичний комплекс "Арктика";

2) Києво-Святошинського районного управління юстиції в особі Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції;

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Національний Банк України;

2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб;

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

3) публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України".

про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Київської області від 03.09.2015 у справі № 911/2666/15 у задовленні позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням публічне акціонерне товариство "Златобанк" подало до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Київської області від 03.09.2015 у справі № 911/2666/15 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства "Златобанк" задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення, а саме: положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у відповідності до вимог якого уповноважена особа фонду на тимчасову адміністрацію, проаналізувавши умови спірного договору, встановила факт відмови позивача від власних майнових прав, що є підставою для визнання договору про розірвання договору іпотеки від 31.05.2012 нікчемним. Апелянт стверджує, що господарським судом Київської області неправильно застосовано норми цивільного законодавства про недійсність правочинів, оскільки не було враховано, що відсутність письмової згоди Національного банку України на укладання спірного договору є підставою недійсності вказаного правочину у відповідності до вимог ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 зазначає, що апеляційна скарга позивача є неправомірною та такою, що не підлягає задоволенню з підстав, викладених у даному відзиві.

У своїх поясненнях ПАТ «Державний ощадний банк України» зазначило, що підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відсутні.

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у відзиві на апеляційну скаргу просив скасувати оскаржуване рішення, а позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Такої ж позиції дотримується і Національний банк України у своїх поясненнях.

При розгляді вказаної апеляційної скарги склад колегії суддів неодноразово змінювався.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 у справі № 911/2666/15 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Златобанк" прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Федорчук Р.В., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б., та призначено до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

У судових засіданнях представник позивача доводи, наведені в апеляційній скарзі підтримав, та просив її задовольнити, представник відповідача 1 проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, представники Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, представник ПАТ «Державний ощадний банк України» заперечив проти задоволення апеляційної скарги, представник відповідача 2 у судові засіданні не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, які знаходяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача 1, Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Державний ощадний банк України», перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом Київської області та підтверджується матеріалами справи, 30.05.2012 між публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "ПАШКІВОЧКА" було укладено кредитний договір №123/12-КLМV (далі - кредитний договір 1), 21.05.2012 між публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "ПАШКІВКА" було укладено кредитний договір №110/12-КL (надалі - кредитний договір 2) та 29.10.2010 між публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "ЛЦ "Скандинавія" (змінено на товариство з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ЛОГІСТИЧИИЙ КОМПЛЕКС "АРКТИКА") було укладено кредитний договір №153/10-КL (надалі - кредитний договір 3).

У забезпечення виконання вищевказаних кредитних договорів 31.05.2012 між публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" (далі - позивач, іпотекодержатель, позикодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ЛОГІСТИЧИИЙ КОМПЛЕКС "АРКТИКА" (далі - відповідач, іпотекодавець, позичальник за кредитним договором 3) було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 2614 (надалі - договір іпотеки), відповідно до п.1.2 якого предметом іпотеки є нерухоме майно: рибний ярмарок та комплекс по зберіганню, виробництву продуктів харчування для ТОВ "Логістик центр "Скандинавія", яке знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Боршагівка, вулиця Чорновола, 46а, реєстраційний номер - 34866963, і розташоване на двох земельних ділянках, а саме: площею 2.500 га, кадастровий номер :04:001:0001 та площею 2.500 га, кадастровий номер: :04:001:0002; земельна ділянка площею 2.500 га, кадастровий номер: кадастровий номер :04:001:0001, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада і має цільове призначення - ведення фермерського господарства; земельна ділянка площею 2.500 га, кадастровий номер: :04:001:0002, яка розташована за адресою: Софіївсько-Борщагівська сільська рада і має цільове призначення - ведення фермерського господарства (надалі - Предмет іпотеки).

29.10.2014 між публічним акціонерним товариством "ЗЛАТОБАНК" та товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВО-ЛОГІСТИЧИИЙ КОМПЛЕКС "АРКТИКА" укладено договір про розірвання договору іпотеки (далі - спірний договір, договір про розірвання), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. за реєстровим № 3287, відповідно до п.п. 1, 7 якого сторони домовились припинити дію договору іпотеки 31.05.2012 та зазначили, що даний договір є підставою для зняття заборони відчуження, накладеної на підставі договору іпотеки та внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про зняття заборони відчуження та запису про реєстрацію припинення іпотеки, про що були внесені відповідні записи приватним нотаріусом у цей же день.

Постановою Правління НБУ № 105 від 13.02.2015 року публічне акціонерне товариство "ЗЛАТОБАНК" віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням №30 від 13.02.2015 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато з 14.02.2015 року процедуру виведення АТ "ЗЛАТОБАНК" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на три місяці з 14.02.2015 року по 13.05.2015 року включно та було призначено наказом № 48 від 13.02.2015 року Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського В.І. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ "ЗЛАТОБАНК".

Постановою Правління НБУ № 310 від 12.05.2015 року відкликано банківську ліцензію АТ "ЗЛАТОБАНК". Рішенням № 99 від 13.05.2015 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб розпочато процедуру ліквідації АТ "ЗЛАТОБАНК" та призначено наказом № 156 від 13.05.2015 року Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славінського В.І. уповноважено особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ЗЛАТОБАНК".

Згідно з ч.ч. 1-5 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав, зокрема, як те, що банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог. Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

Уповноважена особа звернулася до ТОВ "ТЛК "Арктика" з повідомленням № 102 від 20.05.2015 про нікчемність договору про розірвання на підставі п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", де зазначено, що спірним договором про розірвання АТ "ЗЛАТОБАНК" відмовився від власних майнових прав (права вимоги до ТОВ "ТЛК "Арктика", які передбачають можливість іпотекодержателя отримати за визначених у договорі випадків право власності на предмет іпотеки), а тому останній є нікчемним, оскільки є правочином, спрямованим на припинення цивільних прав та обов'язків, тобто уклавши договір про розірвання, його сторони визнали факт припинення дії договору іпотеки та факт припинення прав АТ "ЗЛАТОБАНК" як іпотекодержателя за договором іпотеки. З цих же підстав позивач обґрунтовує позовні вимоги.

За приписами частини 2 статті 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Як встановлено частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема у випадку, якщо банк відмовився від власних майнових вимог.

Водночас, як роз'яснено у другому та четвертому абзацах пункту 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд, за наявності спору сторін щодо дійсності нікчемного правочину, не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача.

Згідно приписів статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 3 згаданого Закону встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки.

Матеріалами справи підтверджується, що на момент звернення до суду публічне акціонерне товариство "Златобанк" не заявляло претензій до відповідача з приводу порушення останнім основного зобов`язання і не ставило питань щодо задоволення своїх майнових вимог з погашення кредиту та відсотків за кредитом за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом надання до суду відповідної позовної заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що на час укладання спірного договору, позивач набув майнових прав відносно предмету іпотеки за договором від 31.05.2012.

До того ж кінцевий термін повернення коштів за кредитним договором 1 пролонговано до 31.08.2019, за кредитним договором 2 кінцевий термін повернення пролонговано до 18.05.2016, за кредитним договором 3 кінцевий терміном повернення пролонговано до 18.05.2016, тобто на момент звернення позивача до суду кінцевий строк виконання зобов'язань за кредитними договорами 1, 2 та 3 для відповідача не настав.

Наведене спростовує доводи позивача про нікчемність договору від 29.10.2014 згідно пункту 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки забезпечувальний характер іпотеки надає право на задоволення вимог іпотекодержателя у разі невиконання основного зобов'язання (статті 1, 3 Закону України "Про іпотеку", статті 546, 575 Цивільного кодексу України), а відсутність з боку Банку на момент укладення цього договору майнових вимог до товариства за договором іпотеки від 31.05.2012, унеможливлює відмову від таких майнових вимог.

Такої ж правової позиції дотримується в своїй постанові № 916/1230/15-г від 09.03.2016 Вищий господарський суд України.

За встановлених обставин та наявності визначених законом підстав колегія суддів вважає, що правові підстави для застосування вимог пункту 1 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відсутні.

Крім того, позивач стверджує, що такий договір має бути визнаний недійсним як оспорюваний, оскільки він є таким, що суперечить Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства.

В обґрунтування вимог позовної заяви та апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до договору про заставу майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014 року, що укладений як забезпечення наданого Національним банком України АТ "ЗЛАТОБАНК" рефінансування (кредитний договір від 05.03.2014 року №12), АТ "ЗЛАТОБАНК" передав Національному банку України майнові права за кредитними договорами, що укладені заставодавцем і юридичними та фізичними особами за переліком, наведеним у Додатку №1 до відповідного Договору про заставу майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014 року, а тому враховуючи відсутність письмової згоди Національного банку України на укладання договору про розірвання, вказаний правочин на підставі ч. 1 ст. 203, ст. 215 Цивільного кодексу України, на думку позивача, підлягає визнанню недійсним. Крім того, як наслідок вимоги про визнання недійсним Договору про розірвання, позивач просить суд визнати чинним договір іпотеки, визнати його права попереднього іпотекодержателя на предмет іпотеки, застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та скасувати записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації припинення іпотеки та заборони відчуження щодо предмету іпотеки, відновити записи про обтяження предмету іпотеки та заборони відчуження.

Як встановлено господарським судом Київської області та підтверджується матеріалами справи, згідно додатку № 1 до відповідного договору про заставу майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014, в заставу Національному банку України передано майнові права лише за кредитними договорами і саме з таких кредитних договорів виникають майнові права у заставодержателя - Національного банку України, зокрема, щодо права вимоги повернення кредитних коштів та сплати процентів, проте на забезпечувальні договори в додатку № 1 до договору №12/ЗМП від 05.03.2014 відсутні будь-які посилання. Відповідні посилання на забезпечувальні договори (до кредитних договорів) згадуються лише в тексті договору №12/ЗМП від 05.03.2014 року і без визначення переліку та реквізитів договорів, що не дозволяє ідентифікувати такі договори.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, господарський суд Київської області дійшов вірного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції стосовно того, що в заставу Національному банку України за договором №12/ЗМП від 05.03.2014 року передавались майнові права вимоги щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за кредитними договорами, жодних майнових прав за забезпечувальними договорами в заставу за договором №12/ЗМП від 05.03.2014 не передавалось, а тому посилання позивача на порушення АТ "ЗЛАТОБАНК" ч. 2 ст. 586 Цивільного кодексу України, ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" та п. 3.4.2. Договору про заставу майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014 року при укладення спірного договору, безпідставні.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що за спірним договором про розірвання припинялись чи змінювались умови кредитних договорів (майнові права за яким передавались в заставу Національному банку України), а тому кредитні договори є чинними, а кінцевий термін повернення коштів за кредитним договором 1 пролонговано до 31.08.2019, за кредитним договором 2 кінцевий термін повернення пролонговано до 18.05.2016, за кредитним договором 3 кінцевий терміном повернення пролонговано до 18.05.2016.

Як встановлено судом першої інстанції,

- 03.12.2014 року між АТ "ЗЛАТОБАНК" та ОСОБА_9 було укладено договір застави майнових прав № 153/10/КL/S-8, який виступає забезпеченням виконання зобов'язань ТОВ "ТОРГОВО-ЛОГІСТИЧНИЙ КОМПЛЕКС "АРКТИКА" по кредитному договору від 29.10.2010 року №153/10-КL, загальною вартістю застави 7 723 397,67 дол.США, що у повному обсязі покриває суму кредиту;

- 30.10.2014 року між АТ "ЗЛАТОБАНК" та ТОВ "ПАШКІВКА" було укладено договір застави майнових прав № 110/12-КL/S-1, який виступає забезпеченням виконання зобов'язань ТОВ "ПАШКІВКА" по кредитному договору від 21.05.2012 року №110/12-КL, загальною вартістю застави 1 500 000 дол. США;

- 30.10.2014 року між АТ "ЗЛАТОБАНК" та ТОВ "ПАШКІВКА" було укладено договір застави майнових прав № 123/12-КLМV/S-1, який виступає забезпеченням виконання зобов'язань ТОВ "ПАШКІВОЧКА" по кредитному договору від 30.05.2012 року № 123/12-КLМV, загальною вартістю застави 1 008 000 дол.США. У матеріалах справи відсутні докази їх нечинності, визнання таких договорів нікчемними чи оскарження їх в судовому порядку.

Вищенаведеним підтверджується, що відповідні договори застави майнових прав замість договору іпотеки забезпечують боргові зобов'язання за кредитними договорами, а тому твердження позивача про те, що банк зменшив вартість власних майнових вимог та припинив забезпечувальні зобов'язання, є необгрунтованим.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з господарським судом Київської області стосовно того, що банк не відмовлявся від майнових вимог, а було здійснено заміну одних забезпечувальних заходів на інші в аналогічному обсязі, яких достатньо для покриття ризиків банку.

Спірний договір від 29.10.2014 про розірвання договору іпотеки від 31.05.2012 року укладено між позивачем та відповідачем 1 у письмовій формі та посвідчено нотаріально, підписано уповноваженими особами, скріплено печатками сторін, волевиявлення учасників даного правочину є вільним, відповідає їх внутрішній волі, даний правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, а тому колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що спірний договір укладено у відповідності до вимог ст.ст. 203, 654 Цивільного кодексу України, ст. 179 Господарського кодексу України

Крім того, АТ "Ощадбанк" надало ТОВ "ТЛГ "Арктика" кредит у сумі 100 000 000,00 грн. на рефінансування заборгованості ТОВ "ТЛГ "Арктика" за кредитним договором № 153/10-КL від 29.10.2010 року відповідно кредитного договору №876/31/1, за яким виконання зобов'язань ТОВ "ТЛГ "Арктика" забезпечено договором іпотеки № 876/31/1-3 від 04.11.2014. Надання нерухомого майна в іпотеку та укладення вищевказаного договору іпотеки було обов'язковою умовою надання АТ "Ощадбанк" кредиту ТОВ "ТЛГ "Арктика".

Платіжним дорученням № 1 від 05.11.2014 підтверджується отримання АТ "Златобанк" від ТОВ "ТЛГ "Арктика" 100 000 000,00 грн. на погашення кредиту за кредитним договором №153/10-КL від 29.10.2010.

Щодо посилання позивача на порушення АТ "ЗЛАТОБАНК" п. 3.4.5. Договору про заставу майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014 року, який передбачає, що без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя заставодавцю заборонено вносити зміни до Кредитних договорів та забезпечувальних договорів, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком господарського суду Київської області щодо того, що вищенаведеним встановлено, що договір №12/ЗМП від 05.03.2014 року не містить переліку та реквізитів забезпечувальних договорів, що не дозволяє ідентифікувати такі договори. При цьому, недотримання п. 3.4.5. договору про заставу майнових прав №12/ЗМП від 05.03.2014 є невиконанням умов договору, а враховуючи приписи ст. 203 та 215, невиконання однією із сторін зобов'язань за договором не є підставою для визнання іншого договору недійсним.

Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсним спірного договору про розірвання, тому позовні вимоги у відповідній частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що підстав недійсності спірного договору не встановлено, відповідні позовні вимоги про визнання чинним договору іпотеки, визнання за позивачем прав попереднього іпотекодержателя на предмет іпотеки, скасування записів в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації припинення іпотеки та заборони відчуження щодо предмету іпотеки та відновлення записів про обтяження предмету іпотеки та заборони відчуження, які є похідними від вимоги про визнання недійсним договору про розірвання, в задоволенні якої відмовлено, також не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами чинного матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Решта доводів сторін не підтверджуються наявними у справі доказами і висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції належним чином дослідив обставини справи, дав правову оцінку доказам, наданими представниками сторін, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог, заперечень та з врахуванням визначених законом підстав вірно вирішив спір, у зв'язку з чим рішення суду першої інстанції стосовно відмови в задовленні позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Златобанк" на рішення господарського суду Київської області від 03.09.2015 у справі № 911/2666/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Київської області від 03.09.2015 у справі № 911/2666/15 залишити без змін.

3. Справу № 911/2666/15 повернути до господарського суду Київської області.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді С.А. Гончаров

І.М. Скрипка