ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення апеляційної скарги

"25" липня 2016 р. Справа № 19/49-10

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Тарасова І. В., суддя Шутенко І.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, м. Суми, (вх.№1967 С/2) на ухвалу господарського суду Сумської області від 12.08.2014р. у справі №19/49-10

за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м. Білопілля,

до Фермерського господарства "ОСОБА_3І.", с. Нижня Сироватка, Сумська область,

про визнання банкрутом, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.08.2014р. у справі №19/49-10 (суддя Спиридонова Н.О.) задоволено клопотання № 02-01/19/49-10 від 16.06.2014р. ліквідатора ОСОБА_4 про накладення арешту; накладено арешт на комбайн зернозбиральний CASE ІН 2388, 2008 року випуску, заводський номер НАJ304158, жатку зернову CASE серії CBJ043445, візок для жатки CASE, які знаходяться у фактичному володінні ОСОБА_1; відкладено розгляд заяви № 5510/9/18-15-10 від 12.06.2014р. Сумської ОДПІ про визнання поточних кредиторських вимог до боржника в сумі 5 147,98 грн.

ОСОБА_1 з ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Сумської області від 12.08.2014р. у справі № 19/49-10.

Одночасно апелянт звернувся до апеляційного господарського суду з клопотанням про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на ухвалу суду.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги у відповідності до вимог статті 94 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 94 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що до скарги додаються докази сплати судового збору і надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 2 статті 4 Закону України Про судовий збір зі змінами та доповненнями станом на момент подання апеляційної скарги ставка судового збору, що справляється з апеляційних скарг на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяв про перегляд судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

У пункті 2.16 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України зазначено, що розмір ставки судового збору з апеляційної і касаційної скарг на ухвалу господарського суду визначено підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір, а саме один розмір мінімальної заробітної плати. Зазначене положення стосується подання апеляційних і касаційних скарг на будь-які ухвали господарського суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачено Законом справляння судового збору за подання тих заяв, за результатами розгляду яких виносяться відповідні ухвали.

З матеріалів, доданих до апеляційної скарги, вбачається, що апелянтом до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Крім того, відповідно до статті 93 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п'яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом.

Відповідно до матеріалів справи, оскаржувана ухвала винесена місцевим господарським судом 12.08.2014р., тобто кінцевим строком подання апеляційної скарги є 18.08.2014р.

Частина 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що господарський суд вирішує господарські спори, зокрема, на підставі Конституції України, цього Кодексу, інших законодавчих актів України.

Статтею 129 Конституції України встановлені основні засади судочинства, до яких віднесено, зокрема, законність та забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Зазначена конституційна норма конкретизована законодавцем у статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", якою встановлено, що учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Таким чином, реалізація конституційного права на апеляційне оскарження судового рішення названим законом ставиться у залежність від положень процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Сумської області від 12.05.2010р. порушено провадження у справі про банкрутство Фермерського господарства ОСОБА_3І. за заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в порядку статей 8, 11, 12 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції Закону, що діяла до 19.01.2013р.).

Постановою господарського суду Сумської області від 28.04.2011р. Фермерське господарство ОСОБА_3І. визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_4

16.06.2014р. ліквідатором ОСОБА_4 було подано клопотання про накладення арешту (вх.№ 1632), в якому зазначав про те, що у ході ліквідаційної процедури ним було виявлено, що на обліку Інспекції державного технічного нагляду за підприємством-банкрутом зареєстровано комбайн зернозбиральний CASE 2388, 2008р. випуску. Також вказував на існування загрози протиправного відчуження вищевказаного майна, що могло завдати збитків боржнику, а відповідно і кредиторам. Враховуючи вищевикладене, ліквідатор просив господарський суд Сумської області накласти арешт на комбайн зернозбиральний CASE ІН 2388, 2008р. випуску, заводський номер НАJ304158, жатку зернову CASE серії CBJ043445, візок для жатки CASE, які знаходяться у фактичному володінні ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1, НОМЕР_2) (т.4 а.с.74).

Ухвалою господарського суду Сумської області від 12.08.2014р. у справі №19/49-10 було задоволено клопотання № 02-01/19/49-10 від 16.06.2014р. ліквідатора ОСОБА_4 про накладення арешту; накладено арешт на комбайн зернозбиральний CASE ІН 2388, 2008р. випуску, заводський номер НАJ304158, жатку зернову CASE серії CBJ043445, візок для жатки CASE, які знаходяться у фактичному володінні ОСОБА_1.

В обґрунтування клопотання про відновлення пропущеного строку апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала від 12.08.2014р. на його адресу не надсилалась, про її існування апелянту стало відомо 09.06.2016р. під час ознайомлення з матеріалами справи. На думку апелянта, вказані обставини є підставою для відновлення пропущеного строку на подання апеляційного скарги.

Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою сторони, прокурора чи зі своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк.

З правового контексту наведеної норми вбачається, що законодавець не передбачив обов'язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

Колегія суддів зазначає, що як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв'язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Колегія суддів зазначає, що лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов'язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи частини першої статті 53 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Крім того, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами частини першої статті 53 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску процесуального строку поважною. Поважними визнаються такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду Сумської області від 28.10.2014р. у справі №19/49-10 було призначено до розгляду заяву ліквідатора №02-01/19/49-10/1303 від 16.10.2014р. про визнання недійсним договору купівлі - продажу, укладеного 26.12.2009р. між Фермерським господарством ОСОБА_3І. та ОСОБА_1 та угоди про залік зустрічних вимог від 22.01.2010р. укладеної між тими ж сторонами. У пункті 2 резолютивної частини ухвали зазначено про направлення копії ухвали, зокрема ОСОБА_1 (т.4 а.с.121).

Крім того, в матеріалах справи наявна заява про ознайомлення з матеріалами справи (вх.№14131) (т.4 а.с.124), з якої вбачається, що 05.11.2014р. ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами справи, що підтверджується його підписом.

Таким чином, матеріали справи свідчать про те, що апелянт ще у листопаді 2014р. був ознайомлений з матеріалами справи, та мав можливість знати про існування оскаржуваної ухвали та усвідомлював можливість використання прав учасника провадження у справі на оскарження процесуального документа, однак апеляційну скаргу подав лише 13.06.2016р., про що свідчить відтиск поштового штемпелю на конверті в якому апеляційна скарга надійшла до господарського суду Сумської області.

Разом з цим, колегія суддів зазначає, що відновлення пропущеного процесуального строку є правом суду, яким останній користується виходячи із поважності причин пропуску строку, які в даному випадку не вбачаються за відсутності обставин, які обєктивно перешкоджали скаржнику реалізувати своє право на подання апеляційної скарги протягом законодавчо встановленого терміну, заявником не наведено жодних обставин, які б були для нього об'єктивно непереборними та пов'язаними з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій, а також належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження більш ніж три місяці з дня винесення оскаржуваної ухвали, у даному випадку правових підстав для відновлення пропущеного скаржником процесуального строку подання апеляційної скарги не вбачається.

Колегія суддів відхиляє клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки можливість вчасного подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Сумської області від 12.08.2014р. з листопада 2014р. залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала субєктивний характер. Посилання апелянта на те, що з оскаржуваною ухвалою він ознайомився лише 09.06.2016р., спростовується матеріалами справи, оскільки як вже було зазначено вище, 05.11.2014р. ОСОБА_1 особисто ознайомився з матеріалами справи та мав можливість ще у 2014 році оскаржити зазначену ухвалу.

А також, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Таким чином, необхідною передумовою здійснення стороною права апеляційного оскарження є обізнаність з рішенням суду, що дає можливість заявнику викласти свої вимоги та зазначити підстави, з яких порушено питання про перегляд рішення в апеляційному порядку, як того вимагає пункт 3 частини першої статті 94 господарського процесуального кодексу України.

Як було зазначено вище, апелянт був обізнаний про наявність оскаржуваної ухвали господарського суду першої інстанції, але протягом законодавчо встановленого часу не скористався наданим йому процесуальним законом правом на її оскарження в передбаченому процесуальним законодавством порядку.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення клопотання ОСОБА_1 про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали господарського суду Сумської області від 12.08.2014р.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо скаргу подано після закінчення строку, встановленого для її подання, без клопотання про поновлення цього строку або таке клопотання відхилено.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до частини 3 статті 94 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Частиною 1 статті 95 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншій стороні у справі копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у сторони відсутні.

Отже, у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України, обовязок надсилання копій іншій стороні (сторонам) покладається на апелянта.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, апелянтом надано суду докази надсилання копії апеляційної скарги лише на адресу Фермерського господарства "ОСОБА_3І." та ліквідатора арбітражного керуючого ОСОБА_4

Разом з тим, апелянтом не надано доказів направленням копії апеляційної скарги всім кредиторам у справі, які у відповідності до приписів статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" наділені правами сторін у справі, що позбавляє останніх належним чином користуватися наданими процесуальним законодавством правами під час розгляду справи з метою захисту своїх прав та законних інтересів стосовно предмету даного спору.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 97 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано доказів надсилання її копії іншій стороні (сторонам).

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 не приймається до розгляду і підлягає поверненню.

Керуючись ст.86, п.2, п.3, п.4 ч.1 ст.97 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

УХВАЛИЛА:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги на ухвалу господарського суду Сумської області від 12.08.2014р.

Повернути ОСОБА_1 апеляційну скаргу та додані до неї документи.

Додаток: заявнику - апеляційна скарга з додатками, всього на 7арк., та поштовий конверт, в якому апеляційна скарга надіслана до господарського суду Сумської області 13.06.2016р.

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Тарасова І. В.

Суддя Шутенко І.А.