КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Справа№ 910/30995/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_2-представник;

Від відповідача-1: не з'явився;

Від відповідача-2: не з'явився.

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016

у справі № 910/30995/15 (суддя Балац С.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ТЕКСТИЛЬ ЛАЙН"

2) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про стягнення 34 529,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулася із позовом Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ТЕКСТИЛЬ ЛАЙН" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 90.176,20 грн. заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем-2 порушено грошове зобов'язання за укладеним між ними договором поставки від 22.05.2015 № ЛВч0000012 у зв'язку із чим у відповідача-2 перед позивачем виникла заборгованість в сумі 90 176,20 грн., яка складається з суми основної заборгованості - 72 140,96 грн. та штрафу в сумі 18 035,24 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ТЕКСТИЛЬ ЛАЙН" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення 34.529,73 грн. задоволено в повному обсязі.

Присуджено до стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "НЬЮ ТЕКСТИЛЬ ЛАЙН" та Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з будь-яких їх рахунків, виявлених державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 основну заборгованість в сумі 500,00 грн.

Присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 основну заборгованість в сумі 27 123,95 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 1 218,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в позовних вимогах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Одночасно відповідачем-2 подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження, у зв'язку з неотриманням оскаржуваного рішення.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у справі №910/30995/15 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016 поновлено строк на апеляційне оскарження, прийнято апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до провадження та призначено розгляд справи № 910/30995/15 на 21.07.2016.

21.07.2016 через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечував проти доводів апеляційної скарги.

В судовому засіданні 21.07.2016 представник позивача нада свої пояснення по суті спору. Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

В судове засідання, призначене на 21.07.2016, повноважні представники відповідача не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників відповідачів, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідач-2 було укладено Договір поставки від 22.05.2015 № ЛВч0000012.

Відповідно до п. 1.1 Договору поставки позивач зобов'язується поставити та передати відповідачу-2 текстильну продукцію, а останній зобов'язується відповідно до умов договору прийняти та оплатити цей товар.

Згідно з п. 3.1 Договору поставки ціна, загальна кількість, асортимент товару, що поставляється за Договором поставки, визначається у відповідних накладних та/або рахунках-фактурах та/або специфікаціях позивача, які є невід'ємними частинами Договору поставки. Загальна вартість отриманого товару за Договором поставки визначається на підставі підписаних відповідних накладних та /або рахунків-фактур.

Розрахунки за даним договором здійснюються на умовах відстрочення платежу, який складає 30 календарних днів з дати підписання відповідної накладеної та/або виставлення рахунку-фактури (п. 3.2 Договору поставки).

Пунктом 5.2 Договору поставки визначено, що у випадку порушення відповідачем-2 п. 3.2 Договору, останній сплачує позивачу, зокрема, штраф у розмірі 25 % від загальної суми заборгованості.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ст. 193 ГК України).

У відповідності до статтей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Виходячи зі змісту даних правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, відтак, права і обов'язки сторін регулюються, у тому числі, положеннями глави 54 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за умовами договору купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем поставлено, а відповідачем-2 отримано товар на загальну суму 93 670,96 грн.

Даний факт підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних від 26.05.2015 № ЛВч-2605-002, від 04.06.2015 № ЦБч-0406-001, від 05.06.2015 № ЦБч-0206-001, від 12.06.2015 № ЛВ-1006-0001 та від 23.06.2015 № ЦБч-2306-002, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток.

Крім того з матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання відповідачем-2 його грошових зобов'язань за Договором поставки, між позивачем, як кредитором, та відповідач-1 було укладено договір поруки від 18.09.2015 № 18/09/15-01Ю.

Згідно з п. 1.1 Договору поруки відповідача-1 зобов'язується відповідати перед позивачем за своєчасне виконання відповідачем-2 перед позивачем за умовами Договору поставки.

Відповідно до Пункту 3.1 Договору поруки у випадку повного повернення відповідачем-2 заборгованості позивачу за Договором поставки, останній зобов'язується сплатити відповідачу-1 винагороду в розмірі 1 000,00 грн. протягом трьох днів.

Пунктом 5.1 Договору поруки визначено, що у разі невиконання відповідачем-2 своїх зобов'язань позивач має право в будь-який час звернутися до відповідача-1 з вимогою про відшкодування заподіяних збитків, але тільки в розмірі, передбаченому п. 3.1 Договору поруки.

Відповідач-1 відповідає перед позивачем за невиконання відповідачем зобов'язань за Договором поставки згідно ч. 2 ст. 554 Цивільного кодексу України в визначеній сторонами сумі 500,00 грн.

Згідно з п. 6.4 Договору поруки, позивач може пред'явити позов про виконання зобов'язань (стягнення заборгованості) на його вибір, як до відповідача-1 за місцем його знаходження так і до відповідача-2 за місцем його знаходження та одночасно до відповідача-1 та відповідача-2 за місцем знаходження однієї із сторін.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, оскільки відповідач-2 не виконав свої грошові зобов'язання за Договором поставки позивач звернувся до господарського суду за захистом своїх порушених прав шляхом стягнення з відповідачів заборгованості, яка виникла в останніх на підставі Договору поставки та Договору поруки, в межах їх зобов'язань за вказаними правочинами.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару (ч. 3 ст. 692 ЦК України).

Таким чином оскільки відповідач-1 своїми діями порушив зобов'язання за Договором (ст. 610 Цивільного кодексу України), то він вважається таким, що прострочив виконання (ст. 612 Цивільного кодексу України), тому є підстави для застосування відповідальності, встановленої договором та законом.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У відповідності ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення з відповідача-2 заборгованості в розмірі 27 123,78 грн. та про стягнення солідарно з відповідачів основної заборгованості в сумі 500,00 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню повністю, з тих підстав, що факт наявності заборгованості у відповідачів перед позивачем належним чином останнім доведено, документально підтверджено, і в той же час відповідачами жодними доказами не спростовано.

Крім того враховуючи, що відповідачем-2 було допущено порушено зобов'язання за Договором поставки, колегія суддів вважає, що заявлена позивачем вимога про стягнення солідарно з відповідачів штрафу в сумі 6 905,95 грн. є правомірною та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі про що вірно вказав суд першої інстанції.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 08.02.2016 у справі № 910/30995/15 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/30995/15 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко