РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016Справа №910/7594/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрохімпром»

до Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України

про визнання недійсним договору

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Перевозник П.М. (представник за довіреністю);

від відповідача - Іванів А.Р. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «Електрохімпром» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Корпоративного недержавного пенсійного фонду Національного банку України про визнання недійсним договору застави товарів в обороті від 20.12.2011.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20.12.2011 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрохімпром» та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України було укладено договір застави товарів в обороті, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі №5098.

Проте, на думку позивача, укладений між сторонами договір не відповідає нормам Закону України «Про заставу», оскільки не містить такої істотної умови, як індивідуалізація предмету застави, яка має бути достатньою для ідентифікації сукупності рухомих речей як предмети застави за договором.

Також позивач зазначає, що в спірному договорі застави не визначено, в якому саме з приміщень знаходяться речі, що складають предмет застави, а також з чого саме ці речі складаються і як їх можна ідентифікувати чи відрізнити від іншого обладнання, яке є предметом застави.

На підставі викладеного просить визнати недійсним договір застави товарів в обороті, посвідчений 20.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №5098.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що доводи відповідача викладені у позовній заяві є безпідставними з огляду на те, що відповідно до ст.41 Закону України «Про заставу», договір застави товарів в обороті або в переробці повинен індивідуалізувати предмет застави шляхом зазначення знаходження товарів у володінні заставодавця чи їх розташування в певному цеху, складі, іншому приміщенні або іншим способом, достатнім для ідентифікації сукупності рухомих речей як предмета застави.

Тобто, одним із способів індивідуалізації предмета застави є зазначення знаходження товарів у володінні заставодавця.

Відповідно до п.2 договору застави, у забезпечення виконання заставодавцем основного зобов'язання заставодавець передав в заставу належні йому на праві власності товари в обороті згідно з переліком зазначеним в Додатку №1 до договору, що є його невід'ємною частиною.

Також, у відповідності до п.4.1. договору застави, заставодавець підтвердив, що він є належним власником предмету застави і ніяким чином не обмежений у володінні та розпорядженні предметом застави.

Разом з тим, відповідач стверджує, що в підписаному сторонами Додатку №1 до договору наведено достатній перелік товарів в обороті позивача, які було передано в заставу. Також в зазначеному додатку містяться дані про балансову вартість, вартість зносу та залишкову вартість кожного об'єкта застави окремо.

Отже сторони уклавши договір застави передбачили достатню кількість інформації про предмет договору застави, а саме найменування кожного з окремих об'єктів предмету застави; вказано адресу предмету застави; вказано, що товари в обороті, які є предметом договору застави, знаходяться на праві власності у позивача, який вільно володіє і розпоряджається ним; вказано балансову вартість, вартість зносу та залишкову вартість кожного об'єкта застави окремо.

Враховуючи викладене відповідач вважає, що спірний договір містить достатню для ідентифікації інформацію про предмет застави, що свідчить про те, що сторони договору застави достатнім чином індивідуалізували предмет застави, чим дотримались вимог ст.41 Закону України «Про заставу».

На підставі викладеного, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.12.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. посвідчено та зареєстрований в реєстрі за №5098 договір застави товарів в обороті укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрохімпром» (заставодавець) та Корпоративним недержавним пенсійним фондом Національного банку України (заставодержатель).

Відповідно до п.2 договору у забезпечення виконання заставодавцем основного зобов'язання заставодавець передає в заставу належні йому на праві власності товари в обороті (на підтвердження чого заставодавець надає довідку про наявність на балансі ТОВ «Електрохімпром» товарів станом на 14.12.2011 року) згідно з переліком (Додаток №1), що є невід'ємною частиною договору на загальну суму 5430410,88 грн.

Місцезнаходження предмету застави: 51200, Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, буд. 7-А.

Згідно з п.4.1. договору заставодавець є належним власником предмету застави, ніяким чином не обмежений у володінні та розпорядженні предметом застави.

Пунктом 4.3. договору визначено, що на момент підписання цього договору не існує подій, що створюють загрозу належному виконанню цього договору (судові справи, майнові вимоги третіх осіб).

Відповідно до п.6 договору, за домовленістю сторін заставна вартість предмета застави становить 5430410,88 грн.

Разом з тим, Додатком №1, який є невід'ємною частино договору, визначено перелік товарів в обороті (обладнання) ТОВ «Електрохімпром» які передаються в заставу, зокрема визначено: Адміністративно-побутовий комплекс; Вентиляційна система; Комплекс механічної обробки; Комплекс подрібнення МП; Комплекс промивки МП; Комплекс сушки МП; Комплекс електролізу і регенерації МП; Лабораторний комплекс; Опалювальна система; Система водопостачання; Система електропостачання; Спектрометр; Система мікрохвиль нового розкладу; система охоронно-тривожної сигналізації.

За твердженнями позивача, укладений між сторонами вищезазначений договір не відповідає нормам Закону України «Про заставу», оскільки не містить такої істотної умови, як індивідуалізація предмету застави.

Відповідно до ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Статтею 12 Закону України «Про заставу» в редакції, чинній на момент укладення договору визначено, у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).

Згідно зі ст.41 Закону України «Про заставу» в редакції, чинній на момент укладання договору, договір застави товарів у обороті або в переробці повинен індивідуалізувати предмет застави шляхом зазначення знаходження товарів у володінні заставодавця чи їх розташування в певному цеху, складі, іншому приміщенні або іншим способом, достатнім для ідентифікації сукупності рухомих речей як предмета застави.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні спірного договору дотримались вимог чинного законодавства, зокрема Додатком №1 договору визначили перелік товарів в обороті, які було передано в заставу, також у вказаному додатку міститься інформація щодо балансової вартості, вартості зносу та залишкової вартості кожного об'єкта застави.

Наведених даних щодо предмету застави достатньо для подальшої ідентифікації вказаних предметів при можливому зверненні стягнення на предмет застави.

Крім того, 23.12.2013 між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін до Договору застави товарів в обороті від 20.12.2011, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Брагіною Н.В. та зареєстровано в реєстрі за №3226.

Зазначеним договором було збільшено суму зобов'язання за облігаціями ТОВ «Електрохімпром» серій А, В та С, що є основним зобов'язанням, яке забезпечене договором застави.

Вказані обставини свідчать про схвалення Товариством з обмеженою відповідальністю «Електрохімпром» спірного правочину.

Відповідно до п.2.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 «про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір відповідає вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Електрохімпром» задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи викладене, позивачем не надано суду належних доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

На підставі положень ст.49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст. 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 01.08.2016

Суддя Я.В. Маринченко