КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р. Справа№ 910/30409/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Смірнової Л.Г.

Пашкіної С.А.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: не з'явився;

відповідача 1: Абдулаєв А.І. за довіреністю;

відповідача 2: не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України

на рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2016

у справі № 910/30409/15 (головуючий суддя: Підченко Ю.О.)

За позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України

до 1) Автогосподарства при ГУМВС України в м. Києві

2) Головного управління МВС України в м. Києві

про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 26 340, 00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2016 у справі №910/30409/15 відмовлено у задоволенні позову про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 26 340, 00 грн. у зв'язку із спливом позовної давності.

Не погодившись із вказаним рішенням Моторне (транспортне) страхове бюро України подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, безпідставно застосовані наслідки спливу позовної давності, оскільки позивач звертався до загального суду із позовом до водія - винуватця ДТП, проте рішення у цивільній було скасовано, тому позовна давність переривалась і не пропущена.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 09.06.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Зеленіна В.О., суддів Зубець Л.П., Мальченко А.О.), апеляційну скаргу прийнято до провадження. Розгляд справи призначено на 18.07.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням суддів Зубець Л.П. та Мальченко А.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційної скарги у справі № 910/30409/15 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Пашкіної С.А., Смірнової Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 колегією суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

18.07.2016 позивач та відповідач 2 повноважних представників в судове засідання не направили, не повідомивши про причини, хоча були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення ухвали суду.

З метою не порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, керуючись ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними в справі документами та за відсутності представників позивача і відповідача 2.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши пояснення представника відповідача 1, дослідивши наявні в справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

22 січня 2010 року у місті Києві по вул. Ніколаєва, 3 відбулася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), учасниками якої стали, зокрема:

- автомобіль марки "Chevrolet", державний реєстраційний номер 112632, що належить Автогосподарству при ГУМВС України в м. Києві, під керуванням водія ОСОБА_3;

- автомобіль марки "Chevrolet Epica", державний номер НОМЕР_1, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю "Святоград", під керуванням водія ОСОБА_4.

Винним у скоєнні вказаної ДТП визнано ОСОБА_5, за ознаками пункту 124 КУпАП, що підтверджується постановою Деснянського районного суду міста Києва від 17.02.2010 у справі №3-1233/2010, отже, відповідно до 35 ГПК України, вказаний факт не потребує повторного доказування.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля марки "Chevrolet", державний реєстраційний номер 112632, не була застрахована.

При цьому, відповідно до довідки Управління ДАІ ГУ ВМС України в місті Києві від 25.03.2010 №10/2895 автомобіль марки "Chevrolet", державний реєстраційний номер 112632 належав Автогосподарству при ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно полісу ВС/6631673, наданого Моторним (транспортним) страховим бюро України, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу автомобіля марки "Chevrolet Epica", державний номер НОМЕР_1, була застрахована з франшизою 510 грн. та лімітом по майну в 50 000 грн.

Вартість матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу "Chevrolet Epica", державний номер НОМЕР_1 склала 40204,96 грн., що підтверджується звітом про оцінку автомобіля від 07.04.2010 № 415-У.

За доводами позивача, у зв'язку з настанням події, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", він здійснив виплату Товариству з обмеженою відповідальністю "Святоград" у розмірі 25 500, 00 грн. за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу, що підтверджується платіжним дорученням від 17.05.2010 № 2109 та 840 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на проведення експертного дослідження та збір документів, що підтверджується платіжним дорученням від 19.04.2010 № 1733.

Оскільки позивач виконав свій обов'язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то наполягає на стягненні з відповідача (власника автомобіля марки "Chevrolet", державний реєстраційний номер 112632) суми виплаченого страхового відшкодування (в порядку регресу) в розмірі 26 340, 00 грн.

Згідно акту введення в експлуатацію транспортного засобу від 26.05.2008 автомобіль марки "Chevrolet", державний реєстраційний номер 112632, був введений в експлуатацію Автогосподарством при ГУМВС України в м.Києві, а згідно положення про автогосподарства все майно є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління.

Заперечуючи проти позову відповідачі подали заяви про сплив позовної давності та просили застосувати наслідки її спливу.

Спростовуючи доводи відповідачів позивач вказав, що у березні 2013 року він звернувся до Оболонського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_5, в подальшому до участі у справі було залучено ГУ МВС України в м.Києві та Автогосподарство ГУ МВС України в м.Києві, однак ухвалою Оболонського районного суду від 29.01.2014 у справі №2/756/651/14 було закрито провадження у справі, оскільки спір має бути вирішений за правилами ГПК і не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що право позивача було порушено, однак у зв'язку із пропуском позовної давності без поважних причин позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується із вказаним висновком місцевого господарського суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Матеріалами справи підтверджується, що автомобіль марки "Chevrolet", державний реєстраційний номер 112632, є державною власністю, знаходиться у оперативному управлінні Автогосподарства ГУ МВС України в місті Києві, який є самостійним структурним підрозділом ГУ МВС України в місті Києві.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, за змістом вказаної норми, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципу вини, а вина ОСОБА_5, який є працівником Автогосподарства, встановлена постановою Деснянського районного суду міста Києва від 17.02.2010 у справі №3-1233/2010.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, права позивача були порушені і він мав право вимагати з відповідачів відшкодування шкоди в порядку регресу, проте в процесі розгляду справи судом першої інстанції Головним управлінням МВС України в місті Києві було подано заяву про застосування позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, у якій він стверджує, що перебіг позовної давності із спірних правовідносин розпочався 17.05.2010 (день виконання зобов'язання - виплата страхового відшкодування потерпілій стороні ДТП) і сплив 18.05.2013.

Згідно з п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" (далі - Постанова Пленуму ВГСУ №10) за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Згідно з п. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання (ч. 6 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 5 даної статті передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

При цьому, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Пунктом 4.6 вищевказаної Постанови Пленуму ВГСУ №10 визначено, що за приписом частини шостої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності за регресними зобов'язаннями починається від дня виконання основного зобов'язання. Тому, зокрема, право страховика за договором страхування на подання до суду регресного позову про стягнення з винної особи коштів, виплачених страховиком як страхове відшкодування, виникає з моменту сплати такого відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що перебіг позовної давності із спірних правовідносин розпочався 17.05.2010 - з дня виконання основного зобов'язання Моторним (транспортним) страховим бюро України, та сплив із урахуванням вимог ст.ст. 256, 257 ЦК України 17.05.2013, однак позовну заяву про стягнення з відповідачів коштів було подано позивачем лише у листопаді 2015 року, тобто з пропуском позовної давності.

Щодо посилань апелянта на переривання позовної давності у зв'язку із поданням позову в Оболонський районний суд безпосередньо до ОСОБА_5, то відповідно до п. 4.4.2. Постанови Пленуму ВГСУ №10 за змістом частини другої статті 264 ЦК України переривання перебігу позовної давності шляхом пред'явлення позову матиме місце у разі не будь-якого подання позову, а здійсненого з додержанням вимог процесуального закону, зокрема, статей 54, 56, 57 ГПК. Тому якщо господарським судом у прийнятті позовної заяви відмовлено (стаття 62 ГПК) або її повернуто (стаття 63 названого Кодексу), то перебіг позовної давності не переривається. Так само не перериває цього перебігу подання позову з порушенням правил підвідомчості справ.

Позивач звернувся до Оболонського районного суду з порушенням правил підвідомчості справ, оскільки йому було відомо про перебування ОСОБА_5 у трудових відносинах із Автогосподарством при ГУ МВС України в м.Києві та належність автомобіля Автогосподарству (зокрема із наданої самим позивачем довідки про ДТП), а отже він мав об'єктивну можливість вчасного звернення із позовом до належного відповідача в порядку господарського судочинства.

Таким чином, позивачем не доведено наявність поважних причин пропуску позовної давності та факту переривання перебігу позовної давності, а тому місцевий господарський суд правомірно відмовив у позові в зв'язку зі спливом позовної давності.

Відповідно до ч. 1 статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно статті 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При прийнятті оскаржуваного судового рішення місцевий господарський суд, керуючись, зокрема, приписами наведених норм, на підставі повного та всебічного дослідження фактичних обставин справи і перевірки їх наявними доказами, з урахуванням визначених позивачем меж позовних вимог, дійшов правомірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, наведене вище та докази, які містяться в матеріалах справи, спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2016 у справі № 910/30409/15 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, прийнято без порушення норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення, а рішення господарського суду міста Києва від 15.04.2016 у справі № 910/30409/15 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/30409/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.Г. Смірнова

С.А. Пашкіна