ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року Справа № 910/18350/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючий суддя : Данилова Т.Б. (доповідач)

судді: Данилова М.В., Корсак В. А.

розглянувши матеріали касаційної скарги заступника прокурора міста Києва
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р.
у справі господарського суду№910/18350/15 міста Києва
за позовомпершого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
доТОВ "Нова земля"
про за участю прокуратури - представників сторін: позивача - відповідача -визнання недійсним договору оренди та повернення майна прокурор відділу Генеральної прокуратури України Зарудяна Н.О. посв.№000626 від 02.08.2012 не з'явився Башмаков К.О. дов.№7-24/2015 від 13.01.2016
В С Т А Н О В И В:

У липні 2015 року Перший заступник прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова земля" про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна №6861 від 17.07.2014, що належить до державної власності і перебуває на балансі Національного педагогічного університету ім. М.П. Драгоманова, та повернення майна орендодавцю.

Позов було обґрунтовано посиланням на те, що передані в оренду приміщення є частиною будівлі вищого навчального закладу, які можуть передаватись в оренду виключно для діяльності, пов'язаної з навчальним процесом, а оспорюваним договором нерухоме майно передано в оренду для розміщення кафе, що здійснює продаж підакцизної групи товарів, в т.ч. алкоголь.

Рішенням господарського суду м. Києва від 22.09.2015 (суддя Комарова О.С.) позовні вимоги задоволено: визнано недійсним договір №6861 від 17.07.2014 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладений між РВ ФДМУ по місту Києву та ТОВ "Нова земля", зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова земля" протягом трьох робочих днів з моменту набрання рішенням суду законної сили за актом приймання-передачі повернути Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву нерухоме майно, а саме - нежитлове приміщення загальною площею 222,00 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. І Франка, 46 (частина приміщення 1-го поверху будівлі адміністративно-навчального корпусу площею 181,00 кв.м та міжарковий простір площею 41,00 кв.м), що перебуває на балансі Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 (головуючого судді Чорної Л.В., суддів Кропивної Л.В., Смірнової Л.Г.) за апеляційною скаргою ТОВ "Нова земля" Рішення господарського суду м. Києва від 22.09.2015 скасоване і прийняте нове, яким позов залишено без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції вмотивована порушенням приписів ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, чинній на момент заявлення позову, а саме прокурором позов заявлено в особі господарюючого суб'єкта, прокурор належним чином не обґрунтував порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, а Регіональне відділення ФДМУ по місту Києву не позбавлене права самостійно звернутися до суду з відповідним позовом, і на цих підставах апеляційний суд скасував Рішення господарського суду м. Києва і залишив позов без розгляду.

Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, заступник прокурора міста Києва звернувся до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016 скасувати, а Рішення господарського суду м. Києва від 22.09.2015 залишити в силі.

Касаційна скарга вмотивована невірним тлумаченням апеляційним судом норм ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру", ст.29 ГПК України щодо повноважень прокуратури звертатись до суду з позовом в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Невірним застосуванням норм матеріального права в касаційній скарзі прокурором зазначено незастосування апеляційним судом норм Законів України "Про оренду державного та комунального майна", "Про освіту", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Заслухавши присутніх представника відповідача та думку прокурора відділу Генеральної прокуратури України, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності юридичної оцінки обставин справи та повноти їх встановлення в рішенні і постанові та доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, 17.07.2014 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нова земля" (орендар) було укладено Договір №6861 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 222,00 кв.м, розміщене за адресою: м. Київ, вул. І. Франка, 46 (частина приміщення 1-го поверху будівлі адміністративно-навчального корпусу площею 181,00 кв.м та міжарковий простір площею 41,00 кв.м), що перебуває на балансі Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова, вартість якого 2792094,00грн. визначена згідно з висновками про вартість станом на 28.02.2014р.

Відповідно до п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи.

Розділом 2 Договору передбачено, що орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в Договору, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту прийому-передавання майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Умовами п. 5.10 Договору встановлено, що орендар зобов'язаний в разі припинення або розірвання договору оренди, повернути орендодавцеві/ балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на той час, коли здавалось в оренду, з урахуванням його нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану.

Пунктом 10.1. Договору встановлено, що договір був укладений строком на 2 роки 11 місяців, і діє з 17 липня 2014 року по 17 червня 2017 року включно.

Відповідно до п. 10.6.3 Договору чинність договору припиняється внаслідок достроково розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Відповідно до Акту приймання-передавання майна від 17.07.2014 майно було передане в оренду орендодавцем в платне тимчасове користування, а орендарем було прийняте в придатному для використання стані без зауважень.

Звертаючись із позовом до господарського суду, прокурор виходив з того, що зазначений Договір підлягає визнанню недійсним у зв'язку із тим, що нежитлові приміщення загальною площею 222,00 кв.м, розміщені за адресою: м. Київ, вул. І. Франка, 46 є частиною приміщення 1-го поверху будівлі адміністративно-навчального корпусу площею 181,00 кв.м та міжарковим простором площею 41,00 кв.м, що перебувають на балансі Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова, оскільки відповідачем ТОВ "Нова земля" на зазначених об'єктах здійснюється торгівля тютюновими виробами та алкогольними напоями, що суперечить чинному законодавству.

Вирішуючи справу по суті, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про оренду державного майна" відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Частина 1 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" визначає, що термін договору оренди визначається за погодженням сторін.

Нормами ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частина 5 ст. 283 ГК України визначає, що законом може бути встановлено перелік державних та комунальних підприємств, цілісні майнові комплекси яких не можуть бути об'єктом оренди.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, чинній на момент укладення Договору) не можуть бути об'єктами оренди, зокрема, об'єкти державної власності, що мають загальнодержавне значення і не підлягають приватизації відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна".

Згідно ч. 2 ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного майна" (в редакції, чинній на момент укладення Договору) приватизації не підлягають об'єкти, що мають загальнодержавне значення, а також казенні підприємства. До об'єктів, що мають загальнодержавне значення, відносяться, зокрема, об'єкти освіти, фізичної культури, спорту і науки, що фінансується з державного бюджету.

Статтею 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Частина п'ята статті 63 Закону України "Про освіту" встановлює, що об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчальним та науковим процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Відповідно до ст.ст. 15-1, 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" обмеження шкідливого впливу споживання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється шляхом реалізації правових (законодавчих), економічних, медичних та адміністративних заходів, а саме: включення до загальноосвітніх програм та професійних освітніх програм усіх навчальних закладів України незалежно від форми власності положень про шкідливий вплив споживання алкогольних напоїв та тютюнових виробів на організм людини, а також про переваги здорового способу життя.

Забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів: особам, які не досягли 18 років, та у приміщеннях та на території навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, крім ресторанів, що знаходяться на території санаторіїв, а також у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій.

Як було встановлено судом першої інстанції, укладений 17.07.2014 між позивачем та відповідачем Договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, передбачав передачу в орендне строкове платне користування державного нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 222,00 кв.м, а саме: частину приміщення 1-го поверху будівлі адміністративно-навчального корпусу площею 181,00 кв.м. та міжарковий простір площею 41,00 кв.м., що перебуває на балансі державного Національного педагогічного університету імені М.П. Драгоманова (вищого навчального закладу).

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення кафе, що здійснює продаж товарів підакцизної групи, а отже, суд першої інстанції встановив наявність при укладенні вказаного договору порушень вимог Закону України "Про освіту" та ст.ст. 15-1, 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів".

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За приписом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Нормами ст.236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

На цих підставах суд першої інстанції дійшов висновку про те, що укладений Договір №6861 від 17.07.2014 оренди нерухомого майна, що належить до державної власності не відповідає законодавству, а саме Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст.63 Закону України "Про освіту", Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а отже, про наявність підстав для визнання вказаного договору недійсним та в порядку ст. 216 ЦК України зобов'язання відповідача повернути нерухоме майно позивачу.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

З таким висновком місцевого господарського суду не погодився Київський апеляційний господарський суд, який Постановою від 02.02.2016 за апеляційною скаргою ТОВ "Нова земля" скасував Рішення господарського суду м. Києва від 22.09.2015 і прийняв нове, яким позов залишив без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції вмотивована порушенням приписів ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру" в редакції, чинній на момент заявлення позову, а саме прокурором позов заявлено в особі господарюючого суб'єкта, прокурор належним чином не обґрунтував порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, а Регіональне відділення ФДМУ по місту Києву не позбавлене права самостійно звернутися до суду з відповідним позовом, і на цих підставах апеляційний суд скасував Рішення господарського суду м. Києва та залишив позов без розгляду.

Однак, з висновком апеляційного господарського суду не погоджується колегія суддів Вищого господарського суду України з наступних підстав.

Позовні вимоги були заявлені прокурором в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, яке (РВ ФДМУ) апеляційний суд визнав господарюючим суб'єктом.

Проте, згідно ст.1 Закону України "Про Фонд державного майна України" Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об'єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об'єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Стаття 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" встановлює, що ФДМУ здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в АР Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом державного майна України, у разі необхідності.

Фонд державного майна України, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.

Регіональні відділення та представництва ФДМ України є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням. Фінансування та матеріально-технічно забезпечення Фонду державного майна України згідно ст.14 цього Закону здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відтак, Київський апеляційний господарський суд у своїй постанові від 02.02.2016 безпідставно визнав Регіональне відділення ФДМ України по місту Києву господарюючим суб'єктом.

Щодо посилання суду апеляційної інстанції в своїй постанові як на підставу скасування Рішення суду першої інстанції також на те, що прокурор належним чином не обґрунтував порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, - колегія суддів Вищого господарського суду України зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст.2, 29 ГПК України, ст.36-1 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції, чинній на дату пред'явлення позову), господарський суд порушує справи за позовами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Конституційний Суд України в Рішенні від 08.09.1999 №3-рп/99 роз'яснив, що поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. При цьому поняття "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, у чому саме відбулось чи може відбутись порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статуту позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ( а.с.155) Регіональне відділення ФДМ України по місту Києву підтримало позицію Першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва.

Крім того, висновки суду апеляційної інстанції про те, що прокурор належним чином не обґрунтував порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, - не є підставою для залишення позову без розгляду, як таке, що не передбачено приписами ст.81 ГПК України.

Посилання суду апеляційної інстанції як підставу для залишення позову без розгляду на не, що Регіональне відділення ФДМУ по місту Києву не позбавлене права самостійно звернутися до суду з відповідним позовом, не позбавляє прокурора у відповідності із ст.ст.2, 29 ГПК звернутись із позовом до господарського суду у встановленому порядку і не є підставою для залишення позову без розгляду, як таке, що не передбачено приписами ст.81 ГПК України.

Статтею 1117 ГПК України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги заступника прокурора міста Києва, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини, що мають значення для даної справи, їм надано належну правову оцінку та прийнято рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що дає підстави залишити його в силі, а натомість суд апеляційної інстанції безпідставно скасував законне та обґрунтоване рішення місцевого господарського суду.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір за розгляд касаційної скарги покладається на товариства з обмеженою відповідальністю "Нова земля".

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст.1115, 1117, 1119, 11110, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу заступника прокурора міста Києва задовольнити.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2016р. у справі №910/18350/15 господарського суду міста Києва скасувати.

Рішення господарського суду міста Києва від 22.09.2015р. у справі №910/18350/15 залишити в силі.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Нова земля" на користь Прокуратури міста Києва 68471,86грн. (шістдесят вісім тисяч чотириста сімсот одну гривню 86 копійок) судового збору за розгляд касаційної скарги.

Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

Головуючий суддя Т. Данилова

Судді М. Данилова

В. Корсак