КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа№ 910/3324/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Чорної Л.В.

Кропивної Л.В.

Від позивача - не з'явився;

Від відповідача - Медвідь А.В. (довір. №117 від 15.01.16);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс"

на рішення господарського суду міста Києва від 18.04.2016

по справі №910/3324/16 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс"

до Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк"

про визнання договору недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. у справі №910/3324/16 в позові відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що договір містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: форму, предмет, ціну, порядок надання кредиту, проценти за користування кредитом, графік погашення кредитних платежів, права, обов'язки та відповідальність сторін, строк дії договору, інші умови, що узгоджується з вимогами ст. 1054 Цивільного кодексу України. У матеріалах справи, як зазначає суд, містяться докази, а саме банківські виписки, фактичного виконання банком своїх зобов'язань за оспорюваним правочином.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

В апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що спірний договір є недійсним, оскільки всупереч ст.203 ЦК України кредитний договір №04-472 від 28.08.2007 не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 02.08.2016р.

02.08.2016р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явився представник позивача.

Враховуючи те, що позивач про час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, про причини неявки позивач суд не повідомив судова колегія, з урахуванням думки представника відповідача ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника позивача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача судова колегія встановила.

28.08.2007 між Закритим акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний банк" (в подальшому перейменовано на Публічне акціонерне товариство "Перший Український Міжнародний Банк") та Товариством з обмеженою відповідальністю "Антекс" укладено кредитний договір №04-472 від 28.08.2007, згідно з п. 1.1 якого, банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі 500 000 доларів США, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором.

Відповідно до п.2.1 договору, позичальник зобов'язується використати кредит виключно за таким цільовим призначенням: поповнення оборотних коштів.

Згідно з положеннями п.п.3.1, 3.1.1, 3.1.2, 3.1.3 зазначеного правочину, цей договір укладено під відкладальною умовою. Обов'язок банку надати кредит позичальнику виникає виключно з моменту настання всіх нижче наведених умов, а також всіх умов, необхідних для прийняття банком розрахункового документу:

- надання позичальником банку нотаріально посвідчених копій установчих документів позичальника, всіх внутрішніх положень, що визначають повноваження органів управління позичальника (в редакції, що діє на дату такого надання), свідоцтва про державну реєстрацію позичальника та довідки органів статистики про присвоєння позичальнику ідентифікаційного та інших статистичних кодів.

- надання позичальником банку належним чином посвідчених копій документів, що підтверджують повноваження особи, яка підписує цей договір та угоди про забезпечення, діяти від імені відповідної сторони таких угод, а також документів, що підтверджують згоду відповідних органів управління позичальника/іншої особи, яка є стороною угод про забезпечення (згідно їх компетенції) на укладення цього договору та угод про забезпечення, якщо така згода відповідно до установчих документів позичальника/іншої особи повинна бути такими органами до укладення цього договору та угод про забезпечення.

- надання позичальником банку нотаріально посвідчених копій всіх дозволів, ліцензій, свідоцтв, сертифікатів та інших документів, наявність яких у позичальника вимагається згідно чинного законодавства України для діяльності, що кредитується за цим договором.

За змістом п.4.1 договору, надання кредиту відбувається за цільовим призначенням, обумовленим цим договором, шляхом сплати із позичкового рахунку розрахункових документів позичальника або шляхом перерахування кредитних коштів із позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника, відкритий в банку, з наступним виконанням розрахункових документів позичальника.

Датою видачі кредиту вважається дата списання коштів з позичкового рахунку позичальника. (п.4.3 договору).

Відповідно до п.п.6.1, 6.2 кредитного договору №04/472 від 28.08.2007 позичальник зобов'язаний повернути кредит в повному обсязі не пізніше 27 лютого 2009 року. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування буде мати місце будь-яка несплачена позичальником заборгованість за цим договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, штрафні санкції за порушення строків повернення кредиту та сплати плати за кредит, тощо, незважаючи на інші положення цього договору, така заборгованість повинна бути сплачена позичальником банку одночасно з поверненням основної суми кредиту в строк, передбачений п.6.1 цього договору.

Пунктом 13.2 договору передбачено, що зміни і доповнення до цього договору оформлюються в письмовій формі додатковими угодами до цього договору або шляхом викладення цього договору у новій редакції. Всі додаткові угоди щодо внесення змін та доповнень до цього договору складають його невід'ємну частину.

Цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до моменту виконання сторонами взятих на себе зобов'язань згідно цього договору в повному обсязі. (п.14.5 договору).

В подальшому між сторонами було підписано ряд додаткових угод до кредитного договору №04-472 від 28.08.2007, а саме додаткову угоду №1 від 16.11.2007, додаткову угоду №2 від 03.07.2008, додаткову угоду №3 від 25.02.2009, додаткову угоду №4 від 27.05.2009, додаткову угоду №5 від 25.09.2009, додаткову угоду №6 від 07.12.2009, додаткову угоду №7 від 25.03.2010, додаткову угоду №8 від 15.12.2010, додаткову угоду №9 від 27.05.2011, додаткову угоду №10 від 27.07.2011, додаткову угоду №11 від 29.11.2011, додаткову угоду №12 від 16.05.2012, додаткову угоду №13 від 30.05.2012, додаткову угоду №14 від 05.11.2012, додаткову угоду №15 від 06.11.2012, додаткову угоду №16 від 17.12.2012, додаткову угоду №17 від 15.01.2013, додаткову угоду №18 від 15.02.2013, додаткову угоду №19 від 11.12.2013, додаткову угоду №20 від 19.12.2013, додаткову угоду №21 від 18.02.2014, додаткову угоду №22 від 30.05.2014.

При цьому, зі змісту додаткової угоди №22 від 30.05.2014 вбачається, що сторонами було внесено зміни, зокрема, в п.п.1.1, 2.1, 6.1 кредитного договору №04-472 від 28.08.2007, та викладено зазначені пункти в наступних редакціях:

Відповідно до умов, передбачених цим договором, банк зобов'язується надати позичальнику кредит у розмірі 871 931,31 Євро 31 євроцентів, а позичальник зобов'язується прийняти кредит, використати його за цільовим призначенням, сплатити плату за кредит та повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, обумовлені цим договором. (п.1.6 кредитного договору).

Пункт 2.1: позичальник зобов'язується використати кредит виключно за таким цільовим призначенням:

2.1.1 Сплата за договорами укладеними з компаніями:

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна";

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Байерсдорф Україна";

- Дочірнє підприємство "БІК Україна";

- Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кімберлі Кларк України";

- VIA GmbH, Martin-Kollar-Strasse 4, 81829;

- Публічне акціонерне товариство "Київський картонно-паперовий комбінат";

- Товариство з обмеженою відповідальністю "Техноком".

2.1.2 Сплата заборгованості позичальника за кредитним договором №02-06К-23 від 18.04.2006, укладеним між позичальником та Публічним акціонерним товариством банк "Меркурій".

За змістом п.6.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди №22 позичальник зобов'язаний повернути кредит за відповідним графіком, при цьому, позичальник зобов'язаний повернути всю суму заборгованості за кредитом до 29 вересня 2016.

Не заслуговують на увагу доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що спірний договір є недійсним, оскільки всупереч ст.203 ЦК України кредитний договір №04-472 від 28.08.2007 не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, станом на момент укладення додаткової угоди №22 від 30.05.2014 договори, передбачені в п.2.1 припинили свою дію, з огляду на наступне.

Згідно приписів статей 6, 627, 628 та 638 ЦК України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Одночасно, відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим актам законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину, має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов.

За змістом ст.180 Господарського кодексу України, істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

З огляду на положення договору №04-472 від 28.08.2007р., місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір містить всі необхідні суттєві умови, передбачені законом: форму, предмет, ціну, порядок надання кредиту, проценти за користування кредитом, графік погашення кредитних платежів, права, обов'язки та відповідальність сторін, строк дії договору, інші умови, що узгоджується з вимогами ст. 1054 Цивільного кодексу України.

Крім того, у матеріалах справи містяться докази, а саме банківські виписки, фактичного виконання банком своїх зобов'язань за оспорюваним правочином, тобто перерахування банком на поточний рахунок позивача кредитних коштів за кредитним договором №6748-20/12-1 від 16.02.2012 в обумовленому сторонами розмірі, з урахуванням чого доводи позивача про те, що кредитний договір не мав на меті настання реальних правових наслідків, що обумовлені ним, не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. Зі змісту зазначених банківських виписок по рахунку, вбачається, що позивачем вчинено дії на виконання взятих на себе зобов'язань з повернення кредитних коштів, отриманих від відповідача за кредитним договором №04-472 від 28.08.2007.

Доводи позивача про те, що договори, зазначені в п.2.1 кредитного договору в редакції додаткової угоди №22 від 30.08.2014, припинили свою дію на момент укладення зазначеної вище додаткової угоди, судовою колегією не приймаються з огляду на наступне.

В обґрунтування зазначених доводів, позивач в якості доказів припинення вказаних правочинів надав до матеріалів справи скріншот з електронної пошти; лист №171-11/12 від 16.11.2012 Товариства з обмеженою відповідальністю "Байерсдорф Україна" з повідомленням про припинення дії договору №4006/11 від 15.12.2010; договір поставки №110043 від 01.04.2011, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна", з додатковою угодою №6 від 06.03.2012; договір №АН-01 від 12.11.2007, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кімберлі Кларк Україна".

Однак, як обґрунтовано зазначає місцевий господарський суд, зазначені правочини не можуть бути належним та допустимими доказами на підтвердження припинення їх дії станом на дату укладання з відповідачем додаткової угоди №22 від 30.08.2014 до кредитного договору №04-472 від 28.08.2007, оскільки зі змісту наданих Товариством з обмеженою відповідальністю "Антекс" документів вбачається, що договір поставки №110043 від 01.04.2011, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна" діє до 31 березня 2013, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань. Термін дії договору може бути продовжено шляхом підписання додаткової угоди. (п.5 договору); договір №АН-01 від 12.11.2007, укладений між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кімберлі Кларк Україна" діє до 31 грудня 2008р. Договір може бути продовжений на новий строк за домовленістю сторін шляхом підписання сторонами додаткової угоди. (п.п.8.1, 8.2 договору).

При цьому, позивачем на наведено доказів на підтвердження того, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Антекс", Товариством з обмеженою відповідальністю "Нестле Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Кімберлі Кларк Україна" не було жодних інших, крім вказаних, договірних відносин, за якими у позивача наявна заборгованість, погашення якої було обумовлено сторонами в п.2.1 кредитного договору №04-472 від 28.08.2007.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт погашення ним заборгованості станом на 30.05.2014 за договорами, укладеним з іншими контрагентами, зазначеними п.2.1 спірного кредитного договору (в редакції додаткової угоди №22).

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Антекс" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.16р. у справі №910/3324/16 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3324/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.В. Чорна

Л.В. Кропивна