ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

22 липня 2016 р. Справа № 902/1258/15

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сидоренко О.О.,

представників:

позивача: ОСОБА_1, довіреність №497/03 від 01.06.2016р., паспорт серії НА № 853655 виданий Стрийським МВ УМВС України у Львівській області 04.06.1998р.;

відповідача 1: ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги від 06.07.2016р., посвідчення адвоката № 758 від 25.06.2012 р.;

ОСОБА_3, довіреність № 253 від 29.09.2015р., паспорт серії АА №321871 виданий Теплицьким РВ УМВС України в Вінницькій області 05.12.1996 р.;

відповідача 2: ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги від 06.07.2016р., посвідчення адвоката № 758 від 25.06.2012р.;

ОСОБА_3, довіреність № 301 від 29.09.2015 р., паспорт серії АА №321871 виданий Теплицьким РВ УМВС України в Вінницькій області 05.12.1996 р.;

третьої особи: ОСОБА_2, договір про надання правової допомоги від 08.12.2016, посвідчення адвоката № 758 від 25.06.2012 р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (проспект Перемоги, 41, м. Київ, 03057)

до 1: товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (вул. Леніна, 2, смт. Кирнасівка, Тульчинський район, Вінницька область, 23652)

до 2: товариства з обмеженою відповідальністю "Туль-Чікен" (вул. Броварна, 12, с. Мазурівка, Тульчинський район, Вінницька область, 23608)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 ОСОБА_4 ( м. Вінниця, вул. Ленських подій, б. 4б, кв. 9)

про стягнення заборгованості 3880191 грн 48 коп.,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" звернулося до господарського суду Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" та товариства з обмеженою відповідальністю "Туль-Чікен" про стягнення заборгованості 3880191 грн 48 коп., в тому рахунку 1405555 грн 44 коп. заборгованості за кредитом, 561559 грн 14 коп. відсотків, 580321 грн 12 коп. пені за прострочення сплати кредиту, 156299 грн 17 коп. пені за прострочення сплати відсотків, 55498 грн 58 коп. річних, 1058958 грн 03 коп. інфляційних втрат, 40000 грн штрафу за порушення умов п. 4.2.5. кредитного договору, 11000 грн штрафу за порушення умов договору застави №39 від 18.01.2013р. та 11000 грн штрафу за порушення умов договору застави №01 Z Ur 13 від 24.04.2013 р. за кредитним договором №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 р. з боржника та поручителя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ТОВ "Едельвейс" як позичальник порушило зобов`язання за кредитним договором, не сплатило черговий платіж згідно графіку, у зв`язку з чим банк просить достроково солідарно стягнути заборгованість із позичальника та поручителя за договором поруки №02-Р-13 від 18.01.2013.

Ухвалою суду від 12.08.2015 року за вказаними матеріалами судом порушено провадження у справі №902/1116/15.

Разом із тим публічним акціонерним товариством "Брокбізнесбанк" заявлено позов до товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" про стягнення заборгованості в сумі 3880191 грн 48 коп., в тому рахунку 1405555 грн 44 коп. заборгованості за кредитом, 561559 грн 14 коп. відсотків, 580321 грн 12 коп. пені за прострочення сплати кредиту, 156299 грн 17 коп. пені за прострочення сплати відсотків, 55498 грн 58 коп. річних, 1058958 грн 03 коп. інфляційних втрат, 40000 грн штрафу за порушення умов п. 4.2.5. кредитного договору, 11000 грн штрафу за порушення умов договору застави №39 від 18.01.2013р. та 11000 грн штрафу за порушення умов договору застави №01 Z Ur 13 від 24.04.2013р. за кредитним договором №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013р. шляхом звернення стягнення на заставне майно боржника.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ "Едельвейс" як позичальник порушило зобов`язання за кредитним договором, не сплатило черговий платіж згідно графіку, тому банк просить звернути стягнення на предмети застави позичальника за договорами застави №39 від 18.01.2013 та № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013 р.

За вказаними матеріалами судом також порушено провадження у справі №902/1258/15, про що винесено ухвалу від 08.09.2015 року.

Ухвалою суду від 22.10.2015р. справи №902/1116/15 та №902/1258/15 обєднані в одну справу за №902/1258/15.

За наслідками розгляду вказаної справи 17.11.2015р. прийнято рішення, яке в подальшому було оскаржено в апеляційному та касаційному порядках.

Постановою Вищого господарського суду України від 19.04.2016 року скасовано рішення господарського суду Вінницької області від 17.11.2015р. та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 27.01.2016р., справу №902/1258/15 направлено на новий розгляд до господарського суду Вінницької області.

Надсилаючи справу на новий розгляд, Вищий господарський суд України у своєму судовому акті зазначив наступне:

«Місцевий господарський суд помилково застосував ст.58 ГПК України та об`єднав справи №902/1116/15 та №902/1258/15 в одну з огляду на те, що підставами виникнення спірних правовідносин сторін є різні господарські договори, кожен із яких породжує різні взаємні права та обов`язки сторін. Ці справи не є однорідними. Рішення в них передбачають різні способи захисту порушеного права.

Крім того, за ст.84 ГПК України резолютивна частина рішення господарського суду має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній із заявлених вимог. Висновок не може залежати від настання або ненастання якихось обставин (умовне рішення).

Резолютивна частина рішення ні за яких умов не повинна викладатись альтернативно (наприклад: стягнути з відповідача певну суму або в разі відсутності коштів на його рахунку звернути стягнення на належне йому майно), про що вказано в п.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №6 "Про судове рішення".

За ч.2 ст.25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються викладені в цій статті положення.

Крім того, при зверненні стягнення в 19832,69 грн. на предмет застави за початковою ціною 429849,96 грн. та в 19832,69 грн. на предмет застави за початковою ціною 2205855,25 грн. судами не досліджено питання співмірності заборгованості за кредитом із визначеною в установленому законом порядку в цьому випадку вартістю предмета застави.

Місцевий господарський суд, стягнувши суму заборгованості за кредитним договором та одночасно звернувши стягнення на предмети застави, фактично здійснив багаторазове стягнення в одній справі (див. ухвалу Верховного Суду України від 23.02.2011).

Вказаного не досліджено та не виправлено апеляційним господарським судом.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що у позичальника не настало обов`язку достроково повернути кредит, оскільки всупереч п.5.1 та п.6.7 кредитного договору банк не надіслав боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту цінним листом з повідомленням.

Касаційна інстанція звертає увагу, що судам слід дослідити лист банку про дострокове повернення кредиту, відбитки печаток та відмітку про отримання на цьому листі.

Разом з тим, господарські суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку щодо відсутності обов`язку солідарного виконання зобов`язання з повернення кредиту, оскільки не надано оцінки наявному на вимозі від 30.04.2014 відбитку штампу ТОВ "Туль-Чікен".

Також наявність підстав для застосування ч.6 ст.232 Господарського кодексу України щодо позовних вимог про стягнення штрафу підлягає перевірці.»

13.05.2016 р. відповідно до автоматизованого розподілу документообігу суду справу №902/1258/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (позивач, ПАТ «Брокбізнесбанк») до товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (ТОВ «Едельвейс», відповідач 1) та товариства з обмеженою відповідальністю "Туль-Чікен" (ТОВ «Туль-Чікен», відповідач») за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача 1 ОСОБА_4 про стягнення заборгованості в сумі 3880191,48 грн передано судді Тварковському А.А.

Ухвалою суду від 16.05.2016р. вказану справу суддею Тварковським А.А. прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

26.05.2016р. ухвалою суду відкладено слухання справи до 07.07.2016р. через неявку представника позивача та неподання сторонами витребуваних судом доказів. Крім того, відкладено також розгляд клопотання відповідача 1 та заяв відповідача 2, та третьої особи про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4 до зазначеної дати наступного судового засідання.

В судове засідання на визначену дату (07.07.2016р.) з'явився представники позивача, відповідачів 1, 2 та третьої особи.

Розглянувши в даному судовому засіданні вищевказані клопотання відповідача 1 та заяви відповідача 2, та третьої особи про залучення до участі у справі в якості відповідача ОСОБА_4, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відхилення останніх, з огляду на їх безпідставність, оскільки за правилами ГПК України у даному виді спору фізична особа не може бути стороною у справі.

Також ухвалою суду від 07.07.2016 року за клопотання представника позивача в силу вимог ч.3 ст.69 ГПК України продовжено строк розгляду спору на 15 днів та відкладено розгляд справи через необхідність витребування додаткових доказів до 12 год. 19.07.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на позовні заяви, неодноразово подані письмові доповнення до позовних заяв. Як на підстави позову послався на порушення ТОВ "Едельвейс" як позичальником зобов`язань за кредитним договором, у звязку із чим у банку виникло право на дострокове стягнення заборгованості з позичальника та поручителя ТОВ «Туль-Чікен», а також право в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет застави майно, що належить відповідачу 1, за договорами застави №39 від 18.01.2013 та № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013 р. Окрім того, в наданих суду безпосередньо перед засіданням поясненнях представник позивача звернув увагу на те, що вимоги: ТОВ «Едельвейс» в сумі 10558,13 грн, ТОВ «Туль-Чікен» в сумі 1357698,8 грн та ОСОБА_4 в сумі 77087,53 грн. є акцептованими. Таким чином, вказані особи виступають кредиторами ПАТ «Брокбізнесбанк» з вимогами у названих розмірах. Відтак, це на його думку спростовує позицію відповідачів щодо можливості зарахування в рахунок погашення перед банком заборгованості ТОВ «Едельвейс» в сумі 1332300 грн, 10000 грн, 77000 грн, кошти по якій поручителями та боржником перераховувалися 28.02.2016 року за призначенням платежу «погашення кредиту за кредитним договором №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 року». Позов просив задовольнити.

Натомість представники відповідачів та третьої особи дещо змінили свої процесуальні позиції у порівнянні і з минулими судовими засіданнями. Наразі визнали заборгованість перед позивачем лише в сумі 1973,56 грн, з яких: 1164,19 грн проценти, 53,4 грн 3% річних за користування процентами, 755,97 грн інфляційні втрати за суми нарахованих процентів. В решті свої процесуальні позиції не змінили, а саме, що стосується погашення заборгованості ТОВ «Едельвейс» перед банком за рахунок поручителів ТОВ «Туль-Чікен» та ОСОБА_4 в сумі 1332300 грн. та 77000 грн відповідно, що здійснено останніми 28.02.2016 року за призначенням платежу «погашення кредиту за кредитним договором №01 KLN Ur 13 від 18.01.2013 року» до моменту введення тимчасової адміністрації, а також самостійного перерахування коштів в розмірі 10000 грн зі свого депозитного рахунку, що також було здійснено до введення тимчасової адміністрації. Відтак процесуальні позиції у цій частинні залишилися незмінними. Таким чином, за твердженнями представників відповідачів та третьої особи у позичальник залишився борг в розмірі 12695,62 грн, строк сплати якого на момент звернення до суду з позовом не настав, разом із тим ними визнаються нарахування процентів до моменту відкликання банківської ліцензії, а також 3% річних та інфляційні втрати, нараховані на проценти. Щодо штрафних санкцій заперечили з підстав відсутності доказів нарахування їх у 6-ти місячний термін, як то визначено ст.232 ГПК України.

З метою надання оцінки матеріалами справи та опрацювання поданих в судовому засіданні сторонами письмових пояснень, судом оголошено перерву до 10 год. 22.07.2016 року.

В судовому засіданні від 22.07.2016 року процесуальні позиції учасників процесу залишились незмінними, окрім того, представники відповідачів та третьої особи також просили застосувати строки позовної давності до штрафних санкцій.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення учасників процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, беручи до уваги вказівки Вищого господарського суду України, викладені в постанові від 19 квітня 2016 року, які в силу вимог ст.111-12 ГПК України є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи, суд виходив із наступного.

Що стосується вказівки Вищого господарського суду України про помилкове застосування судом першої інстанції положень ст.58 ГПК України, що стало підставою для обєднання в одне провадження справ №902/1116/15 та №902/1258/15, то суд бере її до уваги, разом із тим, враховуючи, що положення Господарського процесуального кодексу України не містять процесуальної можливості суду для розєднання позовних вимог (справ), вважає за необхідне здійснювати судовий розгляд справи саме у вигляді, у якому вона була надіслана суду для нового розгляду.

Так, судом встановлено, що 18.01.2013р. публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (в договорі Банк) та товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (в договорі Позичальник") уклали кредитний договір № 01KLNUr13 (далі- "Кредитний договір") (а.с.76, т.1).

Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору Банк, в межах ліміту, на засадах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання надає ОСОБА_5 кредит, на умовах, визначених цим Договором.

Згідно із п. 1.2 Кредитного договору кредит надається Банком ОСОБА_5 у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 2 200 000 грн.

ОСОБА_5 зобов'язаний повернути Банку кредит у повному обсязі у порядку та на умовах, визначених цим Договором, та у строк, вказаний у п.1.3 цього Договору.

Відповідно до п. 1.3 Кредитного договору строк користування (термін повернення) кредиту до 15 січня 2016 року включно.

Сторони погоджуються, що у разі не погашення ОСОБА_5 кредиту у строк, визначений п. 1.3. цього Договору та/або визначений Графіком (Додаток № 2 до цього Договору, який є невід'ємною його частиною), починаючи з наступного календарного дня за датою, вказаною у п. 1.3. цього Договору та/або визначеною Графіком, нарахування процентів за простроченим кредитом (простроченою його частиною) здійснюється за фіксованою процентною ставкою у розмірі 28,5 процентів річних.

Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору процентна ставка за користування кредитом є фіксованою та становить 23,5 процентів річних.

Згідно із п. 1.5 Кредитного договору кредит надається ОСОБА_5 на наступні цілі: придбання обладнання, а саме комплекту для вирощування ремонтного молодняку у багатоярусних кліткових батареях (ТБЦ СД на 99456 птахомісць) відповідно до Договору № НВ/04-12/12 від 04.12.2012р.

П. 2.1 Кредитного договору передбачено, що видача кредиту на цілі, визначені п. 1.5. цього Договору, здійснюється у безготівковій формі і підставі письмової заяви ОСОБА_5.

Відповідно до п. 2.7 Кредитного договору повернення кредиту відбувається шляхом здійснення платежу на рахунок для погашення заборгованості за кредитом, відкритий Банком ОСОБА_5 згідно з п. 2.12. цього Договору, в строки, в сумах та в порядку передбачених Графіком, що є невід'ємною частиною цього Договору, та не пізніше строку, зазначеного в п. 1.3. цього Договору.

Згідно із п. 2.8 Кредитного договору ОСОБА_5 зобов'язаний сплатити Банку проценти за користування Кредитом, які розраховуються на основі процентної ставки, що вказана в п 1.4. цього Договору. Проценти нараховуються у валюті кредиту, вказаної в п. 1.2. цього Договору, на суму фактичного залишку заборгованості за кредитом.

При розрахунку процентів враховується день надання кредиту і не враховується день повернення кредиту.

Для розрахунку процентів враховується фактична кількість днів у місяці та році.

Відповідно до п. 5.1 Кредитного договору не зважаючи на інші положення цього Договору, Банк має право вимагати від ОСОБА_5 дострокового повернення кредиту (в повному обсязі, або у визначеній Банком частині) та іншої заборгованості за цим Договором у наступних випадках:

а) прострочення сплати чергового платежу по кредиту та/або процентам за користування Кредитом;

б) використання кредиту не за цільовим призначенням;

в) виникнення обставин, які за обґрунтованим висновком Банку можуть призвести до того, що ОСОБА_5 не виконає свої зобов'язання по цьому Договору;

г) неподання ОСОБА_5, на вимогу Банку, даних, що стосуються його фінансового стану;

д) невиконання ОСОБА_5 будь-яких умов цього Договору;

є) невиконання умов Договорів забезпечення ОСОБА_5 та/або невиконання умов Договорів забезпечення третіми особами (заставодавцями, іпотекодавцями (майновими поручителями), поручителями, страхувальниками, гарантами та ін.), втрата чи погіршення предметів Договорів забезпечення (зменшення ринкової вартості, та інше);

ж) пред'явлення платіжних вимог, виставлених на рахунки ОСОБА_5, відкритих у Банку, арешт таких рахунків;

з) зміна перших посадових осіб виконавчого органу ОСОБА_5 та/або зміна учасників (акціонерів) "ОСОБА_5;

і) порушення справи про банкрутство відносно ОСОБА_5 та/або інших осіб, що є майновими поручителями (заставодавцями, іпотекодавцями), гарантами, поручителями ОСОБА_5 та ін.

Для реалізації цього права Банк надсилає письмове повідомлення ОСОБА_5 із відповідною вимогою. Після спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після направлення ОСОБА_5 такої вимоги строк (термін) повернення кредиту вважається таким, що настав і ОСОБА_5 зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за кредитом в повному обсязі.

У відповідності до п. 5.2 Кредитного договору якщо ОСОБА_5 не здійснив повернення заборгованості відповідно до вимог п. 5.1. цього Договору, Банк має право вжити заходів по стягненню наявної заборгованості за цим Договором.

Згідно із п. 6.1 Кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісій, інших грошових зобов'язань ОСОБА_5. Банк має право нараховувати ОСОБА_5 пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який здійснюється нарахування пені, від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Для розрахунку пені використовується фактична кількість днів у місяці та році.

Відповідно до п. 6.7 Кредитного договору всі повідомлення, вимоги, інше за цим Договором будуть вважатися зробленими (врученими) належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані цінним листом з повідомленням за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення, про що вказано в повідомленні про вручення, а у разі повернення листа на адресу банку з іншими поштовими відмітками (в тому числі закінчення терміну зберігання, відсутність адресата за вказаною адресою, відмова адресата від одержання та інше) з дати відправлення такого повідомлення.

18.01.2013 р. сторони підписали графік погашення кредиту в такому вигляді:

1. 28.02.2013 р. 61111,12 грн.

2. 28.03.2013 р. - 61111,12 грн.

3. 28.04.2013 р. - 61111,12 грн.

4. 28.05.2013 р. - 61111,12 грн.

5. 28.06.2013 р. - 61111,12 грн.

6. 28.07.2013 р. - 61111,12 грн.

7. 28.08.2013 р. - 61111,12 грн.

8. 28.09.2013 р. - 61111,12 грн.

9. 28.10.2013 р. - 61111,12 грн.

10. 28.11.2013 р. - 61111,12 грн.

11. 28.12.2013 р. - 61111,12 грн.

12. 28.01.2014 р. - 61111,12 грн.

13. 28.02.2014 р. - 61111,12 грн.

14. 28.03.2014 р. - 61111,12 грн.

15. 28.04.2014 р. - 61111,12 грн.

16. 28.05.2014 р. - 61111,12 грн.

17. 28.06.2014 р. - 61111,12 грн.

18. 28.07.2014 р. - 61111,12 грн.

19. 28.08.2014 р. - 61111,12 грн.

20. 28.09.2014 р. - 61111,12 грн.

21. 28.10.2014 р. - 61111,12 грн.

22. 28.11.2014 р. - 61111,12 грн.

23. 28.12.2014 р. - 61111,12 грн.

24. 28.01.2015 р. - 61111,12 грн.

25. 28.02.2015 р. - 61111,12 грн.

26. 28.03.2015 р. - 61111,12 грн.

27. 28.04.2015 р. - 61111,12 грн.

28. 28.05.2015 р. - 61111,12 грн.

29. 28.06.2015 р. - 61111,12 грн.

30. 28.07.2015 р. - 61111,12 грн.

31. 28.08.2015 р. - 61111,12 грн.

32. 28.09.2015 р. - 61111,12 грн.

33. 28.10.2015 р. - 61111,12 грн.

34. 28.11.2015 р. - 61111,12 грн.

35. 28.12.2015 р. - 61111,12 грн.

36. 15.01.2016 р. 61110,80 грн.

Разом - 2200000 грн.(а.с.84, т.1)

Як вбачається з матеріалів справи, 24.04.2013р. сторонами було підписано додаткову угоду № 2 до Кредитного договору № 01KLNUr13 від 18.01.2013р., відповідно до п. 1 якої в розрізі відкритої за Кредитним договором Кредитної лінії, Банк надає ОСОБА_5 кошти (транш в межах Ліміту) в сумі 200000 (двісті тисяч гривень) для придбання обладнання, а саме комплекту для вирощування ремонтного молодняку у багатоярусних кліткових батареях (ТБЦ СД на 99456 птахомісць) відповідно до Договору № НВ/04-12/12 від 04.12.2012 р.(а.с.86, т.1)

Крім того, 24.04.2013р. сторонами було підписано додаткову угоду № 3 до Кредитного договору № 01KLNUr13 від 18.01.2013р., згідно з якою п. 2.2.1. Статті 2 ПОРЯДОК НАДАННЯ, ПОВЕРНЕННЯ КРЕДИТУ ОСОБА_6 ПРОЦЕНТІВ Договору викладено у наступній редакції:

2.1. Укладення на прийнятних для Банку умовах, та набрання чинності договорів, які забезпечують виконання зобовязань за цим Договором: (далі Договори забезпечення), а саме:

а) договору застави між Банком та ОСОБА_5 на кліткове обладнання для утримання родильного стада ТБР, 2009 року випуску, заводський номер 529-4, інвентарний номер 181, що знаходиться за адресою: Вінницька обл., Тульчинський р-н, смт. Шпиків, вул. Шевченка, 149, оціночною вартістю 889926 грн. (без урахування ПДВ);

б) договору застави між Банком та ОСОБА_5 на кліткове обладнання для вирощування ремонтного молодняку ТБЦ СД на 99456 п/м, 2013 року випуску, заводський номер 907, інвентарний номер 332, що з находиться за адресок: Вінницька обл., Тульчинський р-н, смт. Кирнасівка, вул. Леніна, 1, оціночною вартістю 1 867000 грн (без урахування ПДВ);

в) договору поруки між Банком та громадянином ОСОБА_4, ІПН НОМЕР_1;

г) договору поруки між Банком та ТОВ Туль-Чікен, ІПН 34339518;

д) в термін до 01.01.2014р. оформити в забезпечення нерухоме майно, що належить СВАТ Птахокомбінат Тульчинський і після виконання договору відступлення права вимоги від 12.04.2012р. перейде у власність ТОВ Едельвейс, заставною вартістю не менше 1 500 000 грн., що визначена на підставі оцінки СОД.(а.с.87, т.1)

В подальшому, на виконання Кредитного договору Банк надав відповідачу ТОВ Едельвейс кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 2200000 грн. , що стверджується меморіальними ордерами №31 від 23.01.2013р., № 1 від 30.04.2013р. (а.с.96-97, т.1).

Окрім того, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 01KLNUr13 від 18.01.2013р. публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (в договорі Заставодержатель) та товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (в договорі Заставодавець) уклали договір застави від 18.01.2013р. (далі Договір застави 1) (а.с.25 т.2).

Відповідно до п. 1.1 Договору застави 1 Заставодавець передає в заставу Заставодержателю Предмет застави, що належать Заставодавцю на праві власності, зазначений у п. 1.2. цього Договору для забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_7 зобов'язань, зазначених у статті 2 цього Договору.

Згідно із п. 1.2 Договору застави 1 предметом застави за цим Договором є: Кліткове обладнання для утримання родильного стаду ТБР 2009 року випуску, заводський номер 529-4, інвентарний номер 181.

Ринкова вартість предмету застави відповідно до звіту незалежної експертної оцінки від 21 грудня 2012 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ Глобал АППРЕЙЗЕЛ становить 889926 грн.

Ринкова вартість предмету застави за Договором застави від 18.01.2013р. відповідно до звіту про оцінку, здійсненого субєктом оціночної діяльності станом на 07.10.2015р., становить 429849,96 грн.(а.с.127 т.2)

На забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором №01KLNUr13 від 18.01.2013р. публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (в договорі Заставодержатель) та товариство з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (в договорі Заставодавець) уклали договір застави №01ZUr13 від 24.04.2013р. (далі Договір застави 2) (а.с.31 т.2).

Відповідно до п. 1.1 Договору застави 2 Заставодавець передає в заставу Заставодержателю предмет застави, що належать Заставодавцю на праві власності, зазначений у п. 1.2. цього Договору для забезпечення повного та своєчасного виконання ОСОБА_7 зобов'язань, зазначених у статті 2 цього Договору.

Згідно із п. 1.2 Договору застави 2 предметом застави за цим Договором є: кліткове обладнання для вирощування ремонтного молодняку в багатоярусних батареях ТБЦ СД на 99456 п/м 2013 року випуску, заводський № 907, інвентарний № 332.

Ринкова вартість предмету застави відповідно до звіту незалежної експертної оцінки від 18 квітня 2012 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ Кредитне брокерське агентство, становить 1867000 грн.

Ринкова вартість предмету застави за Договором застави № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013р. відповідно до звіту про оцінку, здійсненого субєктом оціночної діяльності, станом на 7.10.2015р. становить 2205855,25 грн.(а.с.127 т.2)

Також слід відмітити, що до матеріалів справи представниками відповідача долучено рішення Вінницького міського суду від 20.04.2016 року у цивільній справі №127/21220/15-ц за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ «Едельвейс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, на якому міститься відмітка щодо набрання ним законної сили 05.05.2016 року.

Обґрунтовуючи підстави позовів, позивач зазначив, що ТОВ «Едельвейс» порушив зобовязання щодо повернення чергового платежу згідно графіку, а саме 28 березня 2014р. не сплатив 61111,12 грн, крім цього, починаючи з лютого 2014р. прострочив сплату процентів за користування кредитом. Дані обставини зумовили звернення з позовом про дострокове повернення кредиту у сумі 1405555,44 грн, процентів, нарахованих за користування кредитом за період з 31.01.2014р. по 21.07.2015р., у сумі 561559,14 грн, сплати пені за прострочення сплати кредиту у сумі 580321,12 грн, пені за прострочення сплати відсотків у сумі 156299,17 грн, річних у сумі 55498,58 грн, інфляційних нарахувань у сумі 1058958,03 грн, штрафу за порушення умов п. 4.2.5. Кредитного договору у сумі 40000 грн, штрафу за порушення умов Договору застави № 39 від 18.01.2013р. у сумі 11000 грн та штрафу за порушення умов Договору застави № 01 Z Ur 13 від 24.04.2013р. у сумі 11000 грн, з боржника та поручителя, а також за рахунок заставного майна боржника.

По-перше, що стосується підставності, розмірів заявленої заборгованості та права позивача на дострокове повернення кредиту, суд виходив із наступного.

Так, статтею 5 Кредитного договору сторони передбачили умови, за яких Банк може реалізувати своє право на дострокове повернення кредиту.

Зокрема, відповідно до п. 5.1 Кредитного договору, Банк має право вимагати від ОСОБА_5 дострокового повернення Кредиту у випадку прострочення сплати чергового платежу по Кредиту та/або процентам за користування Кредитом.

Для реалізації цього права Банк надсилає письмове повідомлення ОСОБА_5 із відповідною вимогою. Після спливу 30 календарних днів та за умови, що порушення не усунуте, на 31 календарний день після направлення ОСОБА_5 такої вимоги строк (термін) повернення Кредиту вважається таким, що настав і ОСОБА_5 зобов'язаний сплатити наявну заборгованість за Кредитом в повному обсязі.

Відповідно до п. 6.7. Кредитного договору всі повідомлення, вимоги інше за цим Договором будуть вважатися зробленими ( врученими) належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані цінним листом з повідомленням за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення, про що вказано в повідомленні про вручення, а у разі повернення листа на адресу банку з іншими поштовими відмітками (в тому числі закінчення терміну зберігання, відсутність адресата за вказаною адресою, відмова адресата від одержання та інше) з дати відправлення такого повідомлення.

При цьому доказів того, що Банк на виконання вимог п. 5.1 та п. 6.7 Кредитного договору надіслав цінним листом з повідомленням боржнику вимогу про дострокове повернення кредиту, матеріали справи не містять.

Разом із тим матеріали справи містять (а.с.93, т.1) вимогу позивача вих. №160/061 від 30.04.2014 року, адресовану ТОВ «Едельвейс» та отриману останнім 30.04.2014 року, про що свідчить відповідний відбиток штампу та підпис, на що у своєму судовому актів акцентував увагу Вищий господарський суд України. Дійсно, як згадувалося вище, позивачем не було дотримано порядку надсилання повідомлень, що визначений в кредитному договорі, проте матеріали справи свідчать, про безпосереднє вручення даної вимоги про дострокове повернення кредиту на 31 день після вручення вимоги самому позичальнику.

Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В силу вимог ч. 1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

З системного аналізу положень для дострокового повернення позики, які також застосовуються до кредиту, у разі встановлення у договорі можливості дострокового повернення кредиту на підставі вимоги банку через порушення зобовязання, визначальним є момент предявлення вимоги, тобто момент, коли про це дізнався боржник.

Таким чином, пункти кредитного договору, які визнають належним повідомленням про дострокове повернення кредиту лише поштове рекомендоване повідомлення, суперечать положенням Цивільного кодексу України у цій частині, а тому, на думку суду, застосуванню підлягають положення цивільного закону.

При цьому матеріалами справи встановлено, що вимогу про дострокове повернення кредиту відповідач 1 отримав 30.04.2014 року. Відтак, не усунувши вказані у ній порушення, ТОВ «Едельвейс» мало повернути заборгованість по кредиту по закінченню 31 денного строку після її отримання. А враховуючи, що останній день строку припадає на вихідний день, то в силу вимог ст.254 ЦК України, відповідач 1 мав це зробити 02.06.2014 року.

Виходячи із проаналізованих обставин, суд приходить до висновку, що позивачем було змінено строк виконання зобовязань, про що також свідчить правова позиція Верховного Суду України у справі №6-933цс15, постанова від 09.09.2015 року.

Таким чином, строк виконання (повернення кредиту) по кредитному договору було змінено з 15.01.2016 року на 03.06.2014 року. З цього моменту відповідач вважається таким, що прострочив, оскільки строк виконання зобовязань настав.

Разом із тим відносно розміру та підставності заявлених позивачем сум заборгованості, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, боржник та поручителі, реалізовуючи своє право дострокового погашення заборгованості за кредитом, встановлене п. 4.1.2. Кредитного договору, здійснили часткове погашення кредиту у сумі 1 480 411,12 грн, що стверджується такими доказами, а саме :

- платіжним дорученням №9 від 28.02.2014р. на суму 1 332 300 грн, проведеним банком 28.02.2014 р. (а. с.80, т.2);

- платіжним дорученням №31 від 28.02.2014р. на суму 61 111,12 грн, проведеним банком 03.03.2014 р. (а. с.86, т.2);

- платіжним дорученням №30 від 28.02.2014р. на суму 10 000 грн, проведеним банком 28.02.2014 р. (а. с.87 т.2);

- листом від 27.02.2014 р. на доручення Банку списати кошти з поточного рахунку у сумі 77 000 грн. , зареєстрованим банком 28.02.2014 р. (а. с. 90 т. 2).

Водночас за твердженням ПАТ «Прокбізнесбанк» кошти, що зазначені у платіжних дорученнях №9 від 28.02.2014 р. на суму 1332300 грн та №30 від 28.02.2014р. на суму 10000 грн. фактично не були списані з рахунків платників через їх недостатність на рахунках, про що представником останнього надано відповідні виписки (а.с.145-145, т.1).

Проте, суд не погоджується з такими твердженням позивача, оскільки вони не узгоджуються із усією сукупністю доказів, наявних у справі.

Зокрема, як вбачається з матеріалів справи, 18 січня 2013 року між ПАТ Брокбізнесбанк та ТОВ Едельвейс укладено договір №02/2013 року про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування тарифний пакет ЕКОНОМ.

За даним договором відкрито рахунок №7001 в АТ БРОКБІЗНЕСБАНК. МФО 300249 (а.с.57, т.1).

Згодом 12 лютого 2014 року між ПАТ Брокбізнесбанк та ТОВ Туль-Чікен укладено договір № 126922/2014 року про відкриття банківських рахунків та здійснення розрахунково-касового обслуговування тарифний пакет ЕКОНОМ.

За даним договором відкрито рахунок № 2001 в АТ БРОКБІЗНЕСБАНК, МФО 300249 (а.с.51, т.1).

Крім того, 04 лютого 2014 року укладено договір між ПАТ Брокбізнесбанк та ОСОБА_4 № D-180723796 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки. За даним договором відкрито рахунок №0637 в гривні та здійснюється обслуговування власника рахунку згідно переліку послуг та на умовах, викладених в тарифах на розрахунково-касове обслуговування поточних рахунків фізичних осіб в національній та іноземних валютах з оформленням платіжної картки в рамках продукту Ощадний (а.с.63, т.1).

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що до них підлягають застосуванню такі положення чинного законодавства.

Так, між позивачем та поручителями укладено договір банківського рахунку, правовідносини за яким регулюються главою 72 ЦК України.

Статтею 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

У відповідності до статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Крім того, відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, встановлено загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків (п. 1.2).

Вимоги цієї Інструкції поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів, та обов'язкові для виконання ними (п. 3.3).

У наведеній Інструкції вказано, що документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача є розрахунковим документом.

Згідно з п.1.5 Інструкції порядок проведення розрахункових операцій за цими рахунками регулюється цією Інструкцією, іншими нормативно-правовими актами Національного банку.

Пунктом 1.6. Інструкції встановлено, що банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків, якщо ці правила відповідають вимогам, цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта, та встановлювати інші, не передбачені, договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

У випадках, передбачених законодавством України, клієнт може здійснювати платежі в інтересах третіх осіб.

Платники та стягувачі оформляють доручення/розпорядження про списання коштів з рахунків на відповідних бланках розрахункових документів, форма та порядок оформлення яких визначаються цією Інструкцією. Платники - фізичні особи мають право оформляти доручення про списання коштів зі своїх рахунків у довільній формі, погодженій у договорі з банком (п. 1.8 Інструкції).

Доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків банки приймають до виконання виключно в межах залишку коштів на цих рахунках або якщо договором між банком та платником передбачено їх приймання та виконання в разі відсутності/недостатності коштів на цих рахунках (п. 1.9. Інструкції).

Відповідно до п. 1.12 Інструкції банк, (філія, відділення), який не може виконати розрахунковий документ на списання/примусове списання/стягнення коштів з рахунку клієнта барку в установлений законодавством України термін, якщо немає/недостатньо коштів на своєму кореспондентському рахунку, зобов'язаний:

- узяти розрахунковий документ платника/стягувача на обліковування за відповідним позабалансовим рахунком;

- надіслати письмове повідомлення платнику/стягувану про невиконання його розрахункового документа із зазначенням причини: "Немає/недостатньо коштів на кореспондентському рахунку банку" (додаток 23):

- ужити заходів для відновлення своєї платоспроможності.

Платник/стягувач, отримавши повідомлення банку, для забезпечення своїх прав щодо розрахунків може вжити заходів відповідно до законодавства України.

В силу п. 1.15 Інструкції доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

За несвоєчасне списання/зарахування коштів з/на рахунків(и) клієнтів банки несуть відповідальність згідно із законодавством України та укладеними договорами.

Платник несе відповідальність перед банком, що його обслуговує, згідно з укладеним між ними договором.

Відповідно до п. 2.14 Інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах, обов'язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня".

У розрахункових документах дата, зазначена в реквізиті Дата виконання, має відповідати даті списання коштів з рахунку платника та зарахування на рахунок і отримувача в разі їх обслуговування в одному банку.

Відповідно до п. 2.19 Інструкції розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження.

Крім того, згідно зі ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", в силу якої банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу, в день його надходження.

З системного аналізу положень вказаного вище законодавства вбачається, що боржник та поручителі за кредитним договором, будучи клієнтами ПАТ «Брокбізнесбанк», правомірно та своєчасно вчинили дії по перерахуванню належних їм коштів на дострокове погашення кредиту у загальній сумі 1 480 411, 12 грн., наявних у достатній кількості на їх рахунках у Брокбізнесбанку на час такого перерахування, що стверджується наявними у матеріалах справи доказами. Більше того, такі дії поручителів щодо можливості дострокового погашення заборгованості за боржника чітко узгоджуються із умовами договорів поруки.

Перерахування суми 1332300 грн підтверджується: пл. дорученням ТОВ Туль-Чікен №9 від 28.02.2014 р. на суму 1 332 300 грн, проведеним банком 28.02.2014 р. (а. с.80, т.2), пл. дорученням ТОВ Туль-Чікен № 6 від 20.02.2014 р. на суму 700000 грн. (а.с.191, т.2), пл. дорученням ТОВ Туль-Чікен № 7 від 21.02.2014 р. на суму 670500 грн. (а.с.192, т.2), листом ТОВ Туль-Чікен № 48 від 28.02.2014 р. (а.с.193, т.2), випискою по особовому рахунку Туль-Чікен у ПАТ «Брокбізнесбанк» (а.с.147, т.1), випискою по особовому рахунку ТОВ Едельвейс у АТ Укрсиббанк (а.с.194-215, т.2), письмовим поясненням відповідача від 02.11.2015 р. (а.с.186-190, т.2).

Відповідно до виписки з особового рахунку, вбачається, що 07.03.2014 року здійснено проводку, а саме: возврат несписанного расхода: Оплата за кури-несушки згідно дог. №ЕД-17-02-2014-ТЧ від 17.02.2014 р в т.ч. ПДВ на 700 000 грн. Кореспондентом вказано ТОВ Едельвейс. Причиною повернення: згідно р.З Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку. ФГВФО від 05.07.12 №2.

За твердженнями банку дана обставина вказує на відсутність на розрахунковому рахунку ТОВ "Туль-Чікен" станом на 28.02.2014 року суми коштів достатньої для списання коштів всередині банку за платіжним дорученням №9 від 28.02.2014 року на суму 1 332 300 грн.

Однак, дана обставина банком висвітлена без надання всіх документів і є необґрунтованою.

Так, ТОВ Туль-Чікен 20.02.2014 року до банку подано платіжне доручення № 6 на суму 700000 грн із призначенням платежу: Оплата за кури-несушки згідно дог. №ЕД-17-02-2014-ТП від 17.02.2014 року в т.ч. ПДВ-116666,67 грн, одержувач ТОВ Едельвейс р/р 9600 в Укрсиббанк.

В свою чергу, 21.02.2014 року до банку подано також платіжне доручення №7 з аналогічним призначенням але на суму 670500 грн ( а.с.192 т.2).

Лист зареєстрований банком за вх.№114-вн від 28.02.2014 р.( а.с.193 т.2).

Тобто платіжне доручення на суму 1332 300 грн. супроводжувалось і ще даним листом, а кошти в сумі 700000 так до АТ «Укрсиббанк» і не дійшли, відповідно залишаючись у Брокбізнесбанку.

Даний факт, що кошти не поступили на рахунок в АТ «Укрсиббанк» беззаперечно стверджується випискою по особовому рахунку ТОВ Едельвейс у АТ Укрсиббанк (а.с.194-215, т.2).

Їх повернення, яке відбулось лише 07.03.2014 року, обґрунтовано посиланням на р. 3 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку. ФГВФО від 05.07.12 №2. Причиною є виведення неплатоспроможного банку з ринку протягом тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку.

Таким чином, платіжні доручення від 21.02.2014р. № 6 на суму 670 000 грн., № 7 від 21.02.2014р. виконані не були, хоча позивач на вказані дати не був визнаний як неспроможний банк на ринку. А у свою чергу у банку правових підстав для їх не виконання не було.

Про перерахування суми 61111,12 грн свідчать: пл. доручення ТОВ Едельвейс №31 від 28.02.2014 р. на суму 61111,12 грн., проведене банком лише 03.03.2014 р. (а. с.86, т.2), виписка по особовому рахунку ТОВ Едельвейс у Брокбізнесбанку (а.с. 148, т.1).

На думку суду, факт проведення коштів по даному платіжному дорученню від 28.02.2014 року явно не узгоджується із позицією позивача, що після введення тимчасової адміністрації (03.03.2014р.) жодний дій щодо переведення коштів не могло вчинятись.

Перерахування суми 10000 грн стверджується: платіжним дорученням ТОВ «Едельвейс» №30 від 28.02.2014 р. на суму 10 000 грн., проведеним банком 28.02.2014 р. (а.с.87, т.2), договором банківського вкладу від 10.09.2013 (а.с. 224-225, т.1), листом ТОВ «Едельвейс», зареєстрованим банком 25.02.2014 (а.с.226, т.2), письмовим поясненням відповідача від 06.11.2015р.(а.с.221-223, т.2); ( а.с.224, зворот т.2), (а.с.226 т.2).

Так, 10.09.2013 р. між ПАТ "Брокбізнесбанк" і ТОВ "Едельвейс" був укладений договір банківського строкового вкладу "Мобільний" № 116117/2013, відповідно до якого вкладник розмістив вклад у сумі 10000 грн.

25.02.2014р. ТОВ "Едельвейс" до Вінницького РВ АТ "Брокбізнесбанк" було подано заяву № 63, відповідно до якої відповідач просить перерахувати кошти з депозитного рахунку № 7001 на свій поточний рахунок, а договір вкладу припинити достроково.

Порядок повернення депозиту та дострокового розірвання договору банківського вкладу передбачено п.6.3 Договору, відповідно до якого за вимогою Вкладника щодо дострокового повернення депозиту або його частини, Банк повертає Вкладнику суму Депозиту, зазначену Вкладником в письмовій заяві щодо дострокового повернення Депозиту (частини Депозиту) в день, зазначеній в цій заяві, але у будь-якому разі з врахуванням умов п.3.2 , п.3.11 цього Договору, шляхом перерахування коштів на Поточний рахунок Вкладника, зазначений в п.6.1. При цьому дострокове повернення Депозиту здійснюється з урахуванням вимог п.5.2.

В свою чергу п.3.2 Договору визначено, що вкладник зобовязаний повідомити Банк про намір дострокового повернення Депозиту не пізніше ніж за два банківських 2 дні до дня повернення грошових коштів.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем 2 вимоги Договору були виконані, заяву подано вчасно, що стверджується відповідною відміткою на останній.

Однак банк не перерахував кошти на поточний рахунок Вкладника, що є свідчення порушенням Банком умов банківського строкового вкладу Мобільний.

Натомість ТОВ Едельвейс 28.02.2014р. подало платіжне доручення №30 на 10000 грн і відповідно в належній спосіб спрямувало вказані кошти у рахунок погашення кредитних зобов'язань.

Про перерахування суми 77000 грн свідчать: договір поруки №01-Р-13 від 18.01.13 р. (а.с. 227 т.2), лист гр. ОСОБА_4 від 27.02.2014 р. на доручення Банку списати кошти з поточного рахунку у сумі 77000 грн, зареєстрований банком 28.02.2014р. (а.с. 90 т. 2), письмове пояснення відповідача від 06.11.2015р. (а.с.221-223, т.2);

Досліджені вище судом обставини в сукупності із наявними у справі доказами свідчать про те, що боржник та поручителі фактично достроково виконали зобовязання з повернення кредиту в сумі 1 480 411,12 грн. шляхом сплати коштів на рахунок № 7001 в АТ Брокбізнесбанк, який був відкритий відповідно до п. 2.11 Кредитного договору.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, які б стверджували правомірність дій Банку щодо не списання та не перерахування коштів згідно платіжних документів із відбитком штампа банку про їх одержання 28.02.2014 р , натомість мають місце документи, які прийняті Банком до виконання в межах наявного достатнього залишку коштів на рахунку платника, виконані в день їх надходження.

Разом із тим, здійснивши обрахунок заборгованості по тілу кредиту, судом встановлено, що на момент звернення позивача із позовами до суд залишилась несплаченою частина тіла кредиту у сумі 12695,62 грн, оскільки позивачем змінено строки повернення кредиту, дана сума підлягала до сплати уже з 03.06.2014 року.

До того ж обставини щодо погашення поручителями та частково боржником заборгованості по кредитному договорі встановлені в рішенні Вінницького міського суду від 20.04.2016 року у цивільній справі №127/21220/15-ц за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, на стороні відповідача ТОВ «Едельвейс» про стягнення заборгованості за кредитним договором, на якому міститься відмітка щодо набрання ним законної сили 05.05.2016 року. Обставини з цього приводу, що встановлені в даному рішенні в силу вимог ст.35 ГПК України, мають преюдиціальне значення для розгляду цієї справи і не потребують доказування.

Детально механізм утворення та погашення заборгованості по тілу кредиту відображено в наступному розрахунку:

Розрахунок погашення тіла кредиту станом на 21.07.2015

Дата видачі кредиту/траншуСума видачі, грн.Дата погашення Сума погашення, грн. Залишок заборгованості по кредиту, грн.
23.01.20132 000 000,00 2 000 000,00
28.02.201361 111,121 938 888,88
28.03.201361 111,121 877 777,76
30.04.2013200 000,00 2 077 777,76
30.04.201361 111,122 016 666,64
28.05.201361 111,121 955 555,52
27.06.201361 111,121 894 444,40
29.07.201361 111,121 833 333,28
28.08.201361 111,121 772 222,16
30.09.201361 111,121 711 111,04
29.10.201361 111,121 649 999,92
28.11.201361 111,121 588 888,80
30.12.201361 111,121 527 777,68
28.01.201461 111,121 466 666,56
28.02.20141 392 859,8273 806,74
03.03.201461 111,1212 695,62

На переконання суду підлягають до стягнення також і відсотки, нараховані на несплачене тіло кредиту у розмірі, що наведений у наступному розрахунку, про те у меншому, ніж вказаному позивачем періоді, а саме по 10.06.2014 року, оскільки, як свідчать матеріали справи, постановою правління Національного банку України від 10.06.2014 року №339 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Брокбізнесбанк».

Відповідно до визначень, зазначених у ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків, а банківська ліцензія - це документ, який видається Національним банком України, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність.

У відповідності до частин 8, 9 ст. 17 Закону України "Про банки і банківську діяльність" юридична особа набуває статусу банку і право на здійснення банківської діяльності виключно після отримання банківської ліцензії та внесення відомостей про неї до Державного реєстру банків.

Забороняється здійснювати банківську діяльність без отримання банківської ліцензії.

За приписами ч.3 ст. 27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

А згідно з пунктами 2 та 4 ч.2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку банківська діяльність банку, що знаходиться в стадії ліквідації, завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси, а також припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Таким чином, виходячи із системного аналізу норм ст. 2, ст. 17, ст. 19 Закону України "Про банки і банківську діяльність", ст.ст. 27, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та положень ст. 24 Конституції України, за якими громадяни мають рівні конституційні права та є рівними перед законом, з моменту прийняття Національним банком України рішення про відкликання ліцензії та відкриття ліквідаційної процедури стосовно банку, позивач втрачає право на здійснення банківської діяльності, зокрема, нарахування процентів за кредитним договором №01KLNUr13 від 18.01.2013 року.

Тобто, з моменту відкликання ліцензії, дія кредитного договору №01KLNUr13 від 18.01.2013 року в частині нарахування та отримання відсотків за користування цим кредитом припинилася, оскільки позивач втратив право на зайняття банківською діяльністю, і відповідно втратив право на нарахування процентів за кредитним договором з відповідача, а отже задоволенню в цій частині підлягають тільки вимоги банку про стягнення з відповідача відсотків, нарахованих по 10 червня 2014 року.

Аналогічна правова позиція викладена Вищим господарським судом України в постанові №5023/2491/11 від 06 лютого 2013 року та постанові №5023/5556/12 від 16 грудня 2013 року.

Розрахунок процентів за користування кредитом за період з 28.02.2014 по 10.06.2014 р.

Дата операції (дата нарахування процентів/дата погашення заборгованості)Ставка % річнихКількість днів користува- ння кредитомСума за боргова- ності Нараховано процентів Фактично сплачено процентівзаборгова- ність по процентам за користування кредитомРозрахунковий період
дата початкудата кінця
28.02.201423,50%28,001 466 666,5626 440,18 31.01.201427.02.2014
28.02.2014 26 440,180,00
03.03.201428,50%3,0073806,74172,89 172,8928.02.201402.03.2014
01.04.201428,50%29,0012695,62287,48 287,4803.03.201431.03.2014
30.04.201428,50%29,0012695,62287,48 287,4801.04.201429.04.2014
30.05.201428,50%30,0012695,62297,39 297,3930.04.201429.05.2014
10.06.201428,50%12,0012695,62118,96 118,9630.05.201410.06.2014
Разом1 164,19

З урахуванням того, що строк виконання зобовязання по основному боргу настав з 10.06.2014 року, несплата відповідачами коштів в сумі 12695,62 грн зумовила право позивача нарахувати на наявну заборгованість 3% річних, пеню та інфляційні втрати. При цьому слід зазначити врахування судом умов кредитного договору (п.6.4) щодо збільшення строків позовної давності та строку нарахування пені до 3 років:

Розрахунок 3% річних за користування кредитом з 03.06.2014 по 21.07.2015
Розрахунковий періодСума прострочених процентівКількість днів прострочкиРозмір річних за кожен день (%)Сума річних за період
дата початкудата кінця
03.06.201421.07.201512 695,624140,0082%430,99

Розрахунок інфляційних втрат по заборгованості по кредиту за період з 03.06.2014 по 21.07.2015р.
Розрахунковий періодСума прострочених кредитуІндекс інфляції за період в %Сума боргу з врахуванням індексу інфляції за періодСума інфляційних втрат
дата початкудата кінця
03.06.201421.07.201512 695,62157,47%19 991,617 295,99

Розрахунок пені за користування кредитом за період з 01.04.2014 р. по 21.07.2015 р.
Розрахунковий періодСума прострочених процентівКількість днів прострочкиПодвійна облікова ставка НБУНараховано пені /неустойки та підлягає сплаті позичальником, грн.
дата початкудата кінця
03.06.201416.07.201412 695,624419,00%290,78
17.07.201412.11.201412 695,6211925,00%1 034,78
13.11.201405.02.201512 695,628528,00%827,82
06.02.201503.03.201512 695,622639,00%352,69
04.03.201521.07.201512 695,6214060,00%2 921,73
Разом 5 427,81

Окрім того, за наявності простроченої заборгованості по нарахованих відсотках на основний борг (12695,62 грн), обґрунтованим є також нарахування та стягнення з вчасно несплачених відсотків 3% річних, пені та інфляційних втрат:

Розрахунок 3% річних за користування простроченими процентами
Розрахунковий періодСума прострочених процентівКількість днів прострочкиРозмір річних за кожен день (%)Сума річних за період
дата початкудата кінця
09.04.201310.04.201339 789,020,0082%6,53
08.02.201409.02.201429 391,120,0082%4,82
08.04.201421.07.2015460,374700,0082%17,74
08.05.201421.07.2015287,484400,0082%10,37
08.06.201421.07.2015297,394090,0082%9,97
08.07.201421.07.2015118,963790,0082%3,70
Разом53,13

Розрахунок інфляційних втрат за користування простроченими процентами за період з 01.04.2014 по 21.07.2015р.
Розрахунковий періодСума прострочених процентівІндекс інфляції за період в %Сума боргу з врахуванням індексу інфляції за періодСума інфляційних втрат
дата початкудата кінця
01.04.201421.07.2015460,37168,85%777,31316,95
01.05.201421.07.2015287,48163,45%469,89182,41
01.06.201421.07.2015297,39157,47%468,30170,91
01.07.201421.07.2015118,96155,91%185,4666,51
Разом736,77

Розрахунок пені за користування простроченими процентами за період з 09.04.2013 р. по 21.07.2015 р.
Розрахунковий періодСума прострочених процентівКількість днів прострочкиПодвійна облікова ставка НБУНараховано пені /неустойки, грн.
дата початкудата кінця
09.04.201310.04.201339 789,04215,00%32,70
08.02.201409.02.201429 391,09213,00%20,94
08.04.201414.04.2014460,37713,00%1,15
15.04.201416.07.2014460,379319,00%22,29
17.07.201412.11.2014460,3711925,00%37,52
13.11.201405.02.2015460,378528,00%30,02
06.02.201503.03.2015460,372639,00%12,79
04.03.201521.07.2015460,3714060,00%105,95
08.05.201416.07.2014287,487019,00%10,48
17.07.201412.11.2014287,4811925,00%23,43
13.11.201405.02.2015287,488528,00%18,75
06.02.201503.03.2015287,482639,00%7,99
04.03.201521.07.2015287,4814060,00%66,16
11.06.201416.07.2014297,393619,00%5,57
17.07.201412.11.2014297,3911925,00%24,24
13.11.201405.02.2015297,398528,00%19,39
06.02.201503.03.2015297,392639,00%8,26
04.03.201521.07.2015297,3914060,00%68,44
08.07.201416.07.2014118,96919,00%0,56
17.07.201412.11.2014118,9611925,00%9,70
13.11.201405.02.2015118,968528,00%7,76
06.02.201503.03.2015118,962639,00%3,30
04.03.201521.07.2015118,9614060,00%27,38
Разом564,75

Що стосується штрафів, а також вказівки Вищого господарського суду України, що наявність для застосування ч.6 ст.232 ГК України щодо позовних вимог про стягнення штрафу підлягає перевірці, то слід зазначити наступне.

Зокрема, позивачем також заявлено вимоги щодо стягнення 40000 грн. штрафу за порушення умов кредитного договору, 11000 грн. штрафу за порушення умов договору застави від 18.01.2013р. та 11000 грн. штрафу за порушення умов договору застави від 24.04.2013р.

У відповідності до ст..230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Разом із тим більш детальне визначення штрафу та пені наведено у Цивільному кодексі України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно із ч.2 вказаної статті штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобовязання або неналежно виконаного зобовязання.

Частиною 3 ст.549 ЦК України визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом частини шостої статті 232 ГК України та статті 253 ЦК України початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконане.

Аналіз правової природи штрафу та пені дає підстави вважати, що це різні штрафні санкції за своїм механізмом нарахування. Зокрема, штраф це неустойка, яка одноразово нараховується після прострочення виконання зобовязань, а на відміну від штрафу пеня має триваючий характер нарахування за кожен день прострочення виконання зобовязання, а починає нараховуватися також на наступний день після прострочення виконання.

Таким чином, неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобовязання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобовязання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобовязання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобовязань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобовязання.

При цьому щодо стягнення обох видів штрафних санкцій за загальним правилом в силу ст.258 ЦК України застосовується спеціальна позовна давність тривалістю в один рік, якщо інше сторони не обумовили договором.

Окрім того, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

З урахування викладеного, суд вважає, що строк нарахування штрафних санкцій може застосовуватися до лише до пені, оскільки її правова природа дозволяє здійснювати нарахування за певний строк. Натомість штраф є одноразовим актом, який не триває у часі, відтак визначений у ч.6 ст.232 ГК України строк нарахування до штрафу в силу його правового механізму застосуванню не підлягає. Штраф нараховуються одразу після виникнення прострочки і може бути стягнутий у межах строку позовної давності.

Пунктом 4.2.5 Кредитного договору передбачено зобовязання позичальника надавати Банку всі необхідні документи, які підготовлені та оформлені у відповідності з нормами бухгалтерського обліку в Україні, засвідчені підписами керівника та головного бухгалтера (особами, які виконують їх обовязки), відбитком печатки ОСОБА_5, зокрема:

а) щоквартально до 25 числа місяця, наступного за звітним кварталом, надавати Банку фінансову інформацію, повязану з діяльністю ОСОБА_5 у звітному кварталі ( в т.ч. баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2);

б) щорічно до 20 лютого наступного за звітним роком надавати Банку фінансову інформацію, повязану з діяльністю ОСОБА_5 у звітному році (в тому числі баланс (форму №1), звіт про фінансові результати (форму №2), звіт про рух грошових коштів (форма №3);

в) щоквартально до 7 числа місяця , наступного за звітним кварталом, надавати Банку довідки ( або завірені банками виписки) з інших банків, в яких у ОСОБА_5 відкриті поточні рахунки та /або існує кредитна заборгованість, про фактичні обороти і стан заборгованості (по сумі кредиту, процентам та штрафним санкціям) за попередній квартал;

г) щомісячно, до 10 числа місяця, наступного за звітним, надавати Банку оформлену на фірмовому бланку та підписану керівником (його заступником) і головним бухгалтером (із засвідченням підписів відбитком печаток) довідку про грошові надходження на всі свої поточні рахунки, відкриті в усіх інших банках.

Відповідно до п. 6.1 Кредитного договору Банк має право нараховувати ОСОБА_5, а ОСОБА_5, у разі нарахування Банком, зобов'язаний сплатити штраф за порушення вимог цього Договору, в т. р :

б) за порушення п. 4.2.5. штраф у сумі 1 000 (одна тисяча) грн. за кожний випадок.

За твердженням позивача, відповідачем було порушено вимоги вказаного пункту Кредитного договору в частині невиконання вимог по поданню передбаченої підпунктами а); б); в); г) звітності, в т. р. :

датами порушення п. 4.2.5 (а) є 26.07.2014, 26.10.2014, 26.04.2015, 26.07.2015;

датою порушення п. 4.2.5 (б) є 21.02.2015;

датами порушення п. 4.2.5 (в) є 08.10.2013, 26.10.2014, 08.04.2014, 08.07.2014; 08.10.2014; 08.04.2015, 08.07.2015;

датами порушення п. 4.2.5 (г) є 11.02.2013, 11.04.2013, 11.05.2013, 11.06.2013; 11.07.2013; 11.08.2013, 11.09.2013; 11.10.2013; 11.11.2013; 11.12.2013; 11.01.2014; 11.02.2014, 11.03.2014; 11.04.2014, 11.05.2014, 11.06.2014; 11.07.2014; 11.08.2014, 11.09.2014; 11.10.2014; 11.11.2014; 11.12.2014; 11.01.2015; 11.02.2015, 11.04.2015, 11.05.2015, 11.06.2015; 11.07.2015.

У свою чергу документальних доказів того, що відповідач у зазначені дати виконував вимоги п. 4.2.5 Договору суду не надано.

Разом із тим до суду позивач із першим позовом звернувся 06.08.2015 року, про що свідчить конверт у матеріалах справи (а.с.31, т.1)

Таким чином, враховуючи, що вимоги щодо стягнення штрафу заявлені у межах строку позовної давності, яку відповідно п.6.4 кредитного договору сторони за обопільною згодою збільшили до 3 років, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 40000 грн штрафу є обґрунтованими. Проте вважає їх не співмірними із наявною та підтвердженою матеріалами справи основною заборгованістю 12695,62 грн, відтак в силу ст.551 ЦК України, ст. 233 ГК України та ст.83 ГПК України вважає зменшити розмір штрафу за порушення умов кредитного договору до 10000 грн.

Згідно з частиною 3 статті 551 ЦК України передбачено можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право, зокрема, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи припис, який міститься в п.3 ст.83 ГПК України, суд враховує вказівку, що міститься в п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України", в якому зазначається, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), тощо.

Окрім того, у п. 7 оглядового листа Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань (за матеріалами справ, розглянутих у касаційному порядку ВГСУ) від 29.04.2013р. №01-06/767/2013 вказано: положеннями частини першої статті 233 ГК України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Слід зазначити, що законодавчо не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій.

Приймаючи рішення про зменшення розміру штрафу, суд взяв до уваги той факт, що заявлена до стягнення сума штрафу значно перевищує непогашену суму самого кредиту та відсотків. А тому, з огляду на викладене, суд, користуючись правом, наданим йому ст.551 ЦК України, 233 ГК України та ст.83 ГПК України, зменшив штраф до 10000 грн.

Що стосується штрафу, передбаченого умовами договорів застави, на думку суду, вони не підлягають стягненню, з огляду на пропущення позивачем строків позовної давності та клопотання відповідачів з приводу застосування строків позовної давності.

Відповідно до п. 3.1.4. Договору застави від 18.01.2013р. та аналогічного пункту Договору застави від 24.04.2013р. Заставодавець зобовязується протягом десяти календарних днів, з моменту укладення цього Договору застрахувати предмет застави на його повну вартість, але не меншу за узгоджену сторонами і зафіксовану в п. 1.2.2. цього Договору, на весь строк дії цього Договору, від ризиків пошкодження, знищення, в страховій компанії, яка рекомендована Заставодержателем або акредитована у Заставодержателя на умовах, що є прийнятними для Заставодержателя. Заставодержатель за таким договором є вигодонабувачем.

Заставодавець зобовязаний забезпечити страхування Предмету застави на весь період кредитування за Кредитним договором. Якщо строк дії кожного з укладених договорів страхування закінчиться раніше строку дії цього Договору, Заставодавець зобовязаний не пізніше ніж за пять банківських днів до моменту закінчення строку дії кожного з укладених договорів страхування забезпечити подальше страхування Предмету застави на умовах, визначених цим пунктом Договору.

Також цим же пунктом Договорів застави передбачено, що за невиконання або неналежне виконання даного пункту Договору Заставодавець має право вимагати від Заставодавця сплати штрафу у розмірі 0,5% від суми одержаного Кредиту, але не менше 500 грн.

Зі змісту договорів застави видно, що право нарахувати штраф у позивача виникало у разі невиконання відповідачем 1 у 10-денний термін з моменту укладання договорів обовязку щодо страхування предметів застави. Враховую, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження страхування предметів застав, відповідно позивач мав право у відповідності до правил обрахунку строків (ст.254 ЦК України) нарахувати штрафи по договорам 29.01.2013 року та 06.05.2013 року відповідно. При цьому звернутися за їх стягненням до суду в січні 2014 року та у травні 2014 року, що останнім зроблено не було. Відтак останнім було пропущено строки спеціальної позовної давності в 1 рік, оскільки договори застави не містять умов щодо її збільшення, тому дані позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Таким чином, на підставі усіх досліджених у справі доказів, суд приходить до висновку, що обґрунтованими та документально підтвердженими є позовні вимоги щодо стягнення із ТОВ «Едельвейс» коштів в загальному розмірі 38369,25 грн, з яких:

- основний боргу по кредиту 12695,62 грн;

- проценти за користування кредитом 1164,19 грн;

- 3% річних по тілу кредиту 430,99 грн;

- інфляційні втрати по тілу кредиту 7295,99 грн;

- пеня по тілу кредиту 5427,81;

- 3% річних по простроченим відсоткам 53,13 грн;

- інфляційні втрати по простроченим відсоткам 736,77 грн;

- пеня по простроченим відсоткам 564,75 грн;

- штраф 10000 грн.

По-друге, що стосується солідарних вимог до поручителя ТОВ «Туль-Чікен».

Як встановлено судом на забезпечення зобов'язань позичальника за Кредитним договором №01KLNUr 13 від 18.01.2013р. публічне акціонерне товариство "Брокбізнесбанк" (в договорі Банк) та товариство з обмеженою відповідальністю Туль-Чікен (в договорі Поручитель) уклали договір поруки № 02_Р_13 від 18.01.2013р. (далі Договір поруки).(а.с.27 т.1)

Відповідно до п. 1.1 Договору поруки Поручитель поручається перед Кредитором за виконання боргових зобов'язань Боржника.

Відповідно до п. 1.2 Договору поруки порукою за цим Договором забезпечуються вимоги Кредитора щодо сплати Боржником (в тому числі повного виконання) кожного і всіх його боргових зобов'язань у розмірі, валюті, строки та порядку встановленому Кредитним договором.

Зокрема, порукою забезпечуються вимоги Кредитора щодо:

(а) Повернення суми Кредиту, наданого Боржнику згідно Кредитного договору. Боржник зобов'язаний повернути Кредиторові суму всіх отриманих Боржником кредитних коштів не пізніше 15 січня 2016 року включно, відповідно до умов, встановлених Кредитним договором, або в інші строки, встановлені Кредитним договором. Сума отриманого кредиту може скласти 2 200 000 (Два мільйони двісті тисяч) гривень.

(б) ОСОБА_6 процентів за користування кредитом за Кредитним договором здійснюється у розмірі, валюті, строки та порядку, передбачені Кредитним договором.

Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою та становить: 23,5 (двадцять три цілих п'ять десятих) процентів річних;

- у разі не погашення Боржником кредиту у строк (термін)/строки (терміни), визначені Кредитним договором, Кредитор має право на нарахування процентів за простроченим Кредитом (простроченою його частиною) здійснювати за фіксованою процентною ставкою у розмірі 28,5 (двадцять вісім цілих п'яті, десятих) процентів річних.

(в) ОСОБА_6 пені, штрафу, неустойки у випадку невиконання та/або неналежного виконання Боржником будь-яких боргових зобов'язань, передбачених умовами Кредитного договору.

(г) Інші платежі на користь Кредитора за Кредитним договором. Якщо Кредитним договором встановлено обов'язок Боржника щодо сплати інших платежів на користь Банку (зокрема, але не виключно плату за відкриття рахунку при наданні кредиту, плату за зміну умов Кредитного договору, комісії), порукою за цим Договором забезпечуються також вимоги Кредитора щодо оплати таких платежів.

д) Відшкодування збитків та витрат, зумовлені порушенням Кредитного договору, в сумі заподіяних збитків та витрат.

(є) ОСОБА_6 інших грошових зобов'язань, які будуть встановлені, в тому числі збільшені у майбутньому Кредитним договором, додатковими угодами до нього.

У разі встановлення розбіжностей між цим та Кредитним договорами перевага надається умовам визначеним у Кредитному договорі.

Пунктом 2.1.2 Договору поруки визначено право Кредитора предявити вимогу до Поручителя про виконання боргових зобовязань в повному обсязі або в частині у випадку невиконання Боржником боргових зобовязань перед Кредитором. А також, незалежно від настання терміну виконання боргових зобовязань за цим Договором предявити вимогу до Поручителя про виконання боргових зобовязань в повному обсязі або в частині при застосуванні судових процедур банкрутства стосовно боржника.

Відповідно до п. 2.3.2 Договору поруки Поручитель має право виконати боргові зобовязання Боржника самостійно, без отримання вимоги Кредитора, у випадку, якщо Поручителю стало відомо про невиконання Боржником своїх боргових зобовязань, попередньо повідомивши про це Боржника.

Відповідно до п. 2.4 Договору поруки Поручитель зобов'язується виконати за Боржника ОСОБА_7 зобов'язання за Кредитним договором в розмірі, в порядку та в строки, що визначені цим Договором та Кредитним договором, в тому числі при отриманні вимоги чи будь-якого іншого документа від Кредитора з вимогою виконання ОСОБА_7 зобов'язань в повному обсязі або в частині, у випадку невиконання та/або неналежного виконання Боржником боргових зобов'язань перед Кредитором.

Розділом 3 Договору поруки сторони визначили порядок виконання зобовязання поручителем, зокрема п. 3.1. сторони домовились, що у разі настання будь-якого або всіх наступних випадків буде вважатись порушенням умов цього договору і в такому випадку Поручитель зобовязаний за вимогою Кредитора здійснити дострокове виконання ОСОБА_7 зобовязань за Кредитним Договором та зобовязань за цим Договором:

3.1.1. у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобовязань, умов, що випливають з Кредитного договору ;

3.1.2 у разі невиконання або неналежного виконання будь-якого із зобовязань, умов, що випливають з цього договору, незалежно від настання строку виконання ОСОБА_5 зобовязань за Кредитним договором;

3.1.3 порушення гарантій, викладений у цьому Договорі;

3.1.4 якщо ОСОБА_5 та/або Поручитель є юридичними особами, фізичними особами підприємцями і якщо у відношенні до ОСОБА_5 та/або Поручителя порушено провадження у справі про банкрутство та/або якщо ОСОБА_5 та /або Поручитель реорганізується;

3.1.5. в інших випадках, передбачених цим Договором та/або чинним законодавством України.

Відповідно до п. 3.2. Договору поруки Поручитель не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання вимоги Кредитора зобовязаний виконати ОСОБА_7 зобовязання Боржника шляхом перерахування грошових коштів в сумі та на рахунок (рахунки) що визначені у вимозі Кредитора.

Пунктом 6.7. Договору поруки сторони визначили, що всі повідомлення, вимоги інше за цим Договором будуть вважатися зробленими ( врученими) належним чином у разі, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані цінним листом з повідомленням за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення, про що вказано в повідомленні про вручення, а у разі повернення листа на адресу банку з іншими поштовими відмітками (в тому числі закінчення терміну зберігання, відсутність адресата за вказаною адресою, відмова адресата від одержання та інше) з дати відправлення такого повідомлення.

У свою чергу розглядом справи встановлено вручення 30.04.2015 року позивачем ТОВ «Туль-Чікен» вимоги щодо виконання договору поруки у наслідок невиконання боржником умов кредитного договору вих. №162/061 від 30.04.2014 року, про що свідчить відповідний штамп і підпис. Даний факт підтверджує обізнаність поручителя та, з огляду на зміну позивачем строку виконання зобовязань, виникнення у останнього обовязку солідарного виконання зобовязань. На що Вищий господарський суд України звертав увагу у своєму судовому акті.

Проте, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредиторПАТ «Брокбізнесбанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

Таким чином, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати.

Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним Судом України в постанові від 9 вересня 2015 року у справі №6-933цс15 та в постанові від 16.04.2016 року у справі №6-2662цс15.

Як видно з матеріалів господарської справи з позовом до суду позивач звернувся 06.08.2014 року, пропустивши піврічний термін звернення.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки розуміється як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

При цьому зазначене положення не виключає можливості предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення ч. 4 ст. 559 ЦК, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинна бути предявлена у судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців із моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або із дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК, або із дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі, якщо кредит має бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до поручителя ТОВ «Туль-Чікен» задоволенню не підлягають у звязку із припиненням поруки, якою забезпечено виконання зобовязань за кредитним договором.

По-третє, відносно способу захисту порушеного права, звернення стягнення заборгованості за рахунок предмета застави, слід відмити таке.

Враховуючи вказівку Вищого господарського суду України про не дослідження судами питання співмірності заборгованості за кредитом із визначеною в установленому законом порядку в цьому випадку вартістю предметів застави, суд виходить із такого.

Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на заставодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет застави у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту.

Звернення стягнення на предмет застави не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет застави не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням.

Разом із тим у цьому випадку, на переконання суду, має бути врахована й співмірність заборгованості з вартістю заставленого майна.

Зокрема, судовим розглядом встановлено, що заборгованість ТОВ «Едельвейс» перед ПАТ «Брокбізнесбанк» не перевищує 40000 грн, водночас, як стверджують матеріали справи, вартість майна по договорам застави становить 429849,96 грн, а по іншому 2205855,25 грн, що аж ніяким чином не узгоджується із принципом співмірності та суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності (ст.3 ЦК України).

Таким чином, з огляду на вищевикладене, на не співмірність заявлених вимог у порівнянні із вартістю предметів застави, керуючись принципом справедливості та розумності, суд вважає, що найбільш доцільнішим, оптимальнішим і правильнішим способом захисту порушених прав позивача буде саме стягнення з відповідача 1 підтвердженої під час судового розгляду заборгованості. При цьому суд зауважує, що наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в заставу майно (постанова Верховного Суду України від 4 вересня 2013 р. у справі № 6-73цс13).

Тобто, отримавши рішення про стягнення заборгованості, ПАТ «Брокбізнесбанк» в будь-якому випадку зможе звернути стягнення за рахунок предметів застави, якщо попередні заходи не призвели до належного виконання зобовязання, а це уже фактично будуть інші додаткові підстави позову, відмінні від підстав у цій справі.

В силу ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позову в сумі 38369 грн 25 коп. шляхом стягнення заборгованості. В решті позовних вимог, на думку суду, слід відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача 1 відповідно до ст. 49 ГПК України та абз. 1 п. 4.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" в якому зазначено, що у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

При цьому розподіляючи судові витрати суд також враховує п. 4.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" в якій вказується, що у разі, коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Едельвейс" (вул. Леніна, 2, смт. Кирнасівка, Тульчинський район, Вінницька область, 23652, ) на користь публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк" (проспект Перемоги, 41, м. Київ, 03057, ) заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 38369 грн 25 коп., з яких:

- основний борг по кредиту 12695 грн 62 коп.;

- проценти за користування кредитом 1164 грн 19 коп.;

- 3% річних по тілу кредиту 430 грн 99 коп.;

- інфляційні втрати по тілу кредиту 7295 грн 99 коп.;

- пеня по тілу кредиту 5427 грн 81 коп.;

- 3% річних по простроченим відсоткам 53 грн 13 коп.;

- інфляційні втрати по простроченим відсоткам 736 грн 77 коп.;

- пеня по простроченим відсоткам 564 грн 75 коп.;

- штраф 10000 грн, а також витрати зі сплати судового збору в сумі 2961 грн 65 коп.

В решті позовних вимог до ТОВ «Еделельвейс» щодо стягнення заборгованості в загальній сумі 3841822 грн 23 коп., а також звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу з прилюдних торгів відмовити.

В позовних вимогах до ТОВ «Туль-Чікен» відмовити.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 27 липня 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи