ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

20.07.16 Справа № 904/4174/16

За позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпропетровськ

до фізичної особа-підприємця ОСОБА_2 , м. Дніпропетровськ

про стягнення 576 995,31 грн.

за зустрічним позовом фізичної особа-підприємця ОСОБА_2,

м. Дніпро

до Відповідача-1: фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Дніпро

Відповідача-2: фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, с. Василівка, Новомосковський район, Дніпропетровська область

про витребування з незаконного володіння майна та стягнення 2 000 000,00 грн.

Суддя Соловйова А.Є.

Секретар судового засідання Хавіна О.С.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, паспорт серія АО192997 виданий 22.04.2014; ОСОБА_4, довіреність б/н від 07.05.2014

від відповідача: ОСОБА_5, договір- доручення №45 від 08.06.2016 про надання правих вимог

від відповідача-2 за зустрічним позовом: ОСОБА_6, довіреність б/н 24.06.2016

вільний слухач: ОСОБА_7, журнал "Вісник МПА", посвідчення журналіста №83 від 17.02.2015

СУТЬ СПОРУ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (надалі-Позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (надалі-Відповідач) про стягнення інфляційних втрат в розмірі 576 995,31 грн. за договором позики б/н від 31.10.2007.

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на невиконання Відповідачем вимог діючого законодавства та умов згаданого договору, а саме порушення строків повернення грошових коштів. У підтвердження своїх позовних вимог Позивач надав суду договір №1 про сумісну діяльність від 18.09.2007, договір займу від 31.10.2007, вимогу про виконання зобов'язання від 12.11.2007, рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.092.2008 по справі №25/59-08, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.05.2008 по справі №25/59-08, ухвалу Вищого господарського суду України від 13.04.2009 по справі №25/59-08, свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008, постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15.03.2010 по справі №25/59-08, постанову Вищого господарського суду України від 17.06.2010 по справі №25/59-08, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2012 по справі №22-ц/490/5354/12, ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2013.

Позивач керуючись нормами Господарського та Цивільного кодексів України просить стягнути з Відповідача інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання за договором позики від 31.10.2007 в сумі 576 995,31 грн..

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 26.05.2016 порушено провадження у справі, позовна заява прийнята до розгляду.

21.06.2016 від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява б/н від 16.06.2016 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про витребування з незаконного володіння майна та стягнення 2 000 000, 00 грн., для спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування зустрічного позову Відповідач посилається на незаконне володіння Позивачем та Відповідачем-2 за зустрічним позовом домоволодінням, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орджонікідзе, будинок 33, та отриманням Позивачем грошових коштів в сумі 2 000 000,00 грн. за користування вищезазначеним майном. У підтвердження вимог за зустрічним позовом Відповідач надав рахунок на оплату №Усл00000196 від 10.06.2016, інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно №17188577 від 31.01.2014, інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна №17187610 від 31.10.2014, постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві від 24.11.2008.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 21.06.2016 зустрічна позовна заява прийнята для сумісного розгляду з первісним позовом.

В судових засіданнях 09.06.2016, 16.06.2016, 04.07.2016, 19.07.2016 оголошувалась перерва до 16.06.2016, 21.06.2016, 19.07.2016, 20.07.2016 відповідно, в судовому засіданні 21.06.2016 розгляд справи був відкладений на 04.07.2016, згідно зі ст.77 Господарського процесуального кодексу України.

В судових засіданнях 19.07.2016, 20.07.2016 за ініціативою суду, відповідно до ч.7 ст.81-1 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів, а саме: комп'ютерної програми "Документообіг спеціалізованих судів".

Позивач та представник Позивача, в судове засідання 20.07.2016 з'явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечили з підстав, викладених у відзиві б/н від 04.07.2016 на зустрічну позовну заяву.

Представник Відповідача в судове засідання 20.07.2016 з'явився, проти позовних вимог заперечив з підстав, викладених у відзиві б/н від 24.06.2016 на позовну заяву, в якому також заявив клопотання про застосування до спірних правовідносин позовної давності; зустрічний позов підтримав в повному обсязі.

Представник Відповідача-2 за зустрічним позовом в судове засідання 20.07.2016 з'явився, проти задоволення зустрічного позову заперечив в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві б/н від 094.07.2016 на зустрічну позовну заяву.

В судовому засіданні 20.07.2016 оголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників Позивача та Відповідача, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2007 фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (Позивач, Позикодавець) та фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (Відпоідач, Позичальник) уклали договір позики (надалі - Договір позики), відповідно до п.1 якого Позивач передав, а Відповідач як позичальник отримав грошові кошти в розмірі 650 187,50 грн. (шістсот п'ятдесят тисяч сто вісімдесят сім грн. 50 коп.), що еквівалентно 128 750,00 доларам США (сто двадцять вісім тисяч сімсот п'ятдесят) за курсом НБУ на дату підписання договору позики.

Пунктом 2 Договору позики встановлено, що зазначені в п.1 грошові кошти були передані та витрачені для будівництва та документального оформлення шиномонтажного комплексу, розташованого у м. Дніпропетровську по вул. Орджонікідзе, 33.

Відповідно до п.4 Договору позики, за згодою Сторін строк повернення суми позики сторонами договору не встановлений.

12.11.2007 Позивачем на адресу Відповідача направив вимогу про повернення грошових коштів, що були отримані Відповідачем для будівництва та документального оформлення шиномонтажного комплексу. Оскільки, як зазначалось вище, згідно з пунктом 4 Договору позики строк повернення суми позики сторонами договору не встановлений, відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України, Відповідач мав повернути отриману суму позики на протязі 30 днів від дня пред'явлення йому вимоги про це.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 193 Господарського кодексу України, що учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону.

В порушення положень Договору позики, а також ст.526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, Відповідачем зобов'язання щодо повернення отриманої суми позики своєчасно не були виконані, в зв'язку з чим, 24.12.2007 року Позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення суми заборгованості за договором позики.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2008 у справі №25/59-08 позовні вимоги були задоволені у повному обсязі: стягнуто з фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 основний борг в сумі 650 187,50 грн., витрати по сплаті держмита в сумі 6 502,00 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 118,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Відповідач звернувся до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2008 у справі №25/59-08, в якій просив зазначене рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позову СПДФО ОСОБА_1 відмовити. Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.05.2008 у справі №25/59-08 апеляційна скарга приватного підприємця ОСОБА_2 була залишена без задоволення, а рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2008 у справі №25/52-08 залишено без змін.

Ухвалою Вищого господарського суду України у справі №25/59-08 від 13.04.2009 касаційна скарга ОСОБА_2 на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2008 у справі №25/59-08 була повернута ОСОБА_2 без розгляду.

За наслідками примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області №25/59-08 від 19.02.2008 про стягнення з Відповідача вищезазначеної суми боргу, Позивачу в рахунок боргу було передано належне Відповідачу нерухоме майно вартістю 639 216,00 грн., що підтверджується свідоцтвом про придбання майна від 13.11.2008.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №25/59-08 від 15.03.2010 було визнано недійсною постанову Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13.11.2008 про передання ОСОБА_1 домоволодіння №33, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орджонікідзе, 33.

Постановою Вищого господарського суду України у справі №25/59-08 від 17.06.2010 вищезазначена постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду у справі №25/59-08 від 15.03.2010 була залишена без змін.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2012 у справі 22-ц/490/5354/12 було визнано недійсним свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008, посвідчене приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, видане за наслідками примусового виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2008 у справі №25/59-08.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.01.2013 у справі №6-45390св12 рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27.09.2012 було залишено без змін.

З викладеного вбачається, що Відповідачем до теперішнього часу зобов'язання по поверненню суми позики за договором від 31.10.2007 в розмірі 650 187,50 грн. не виконано, як і не виконано рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2008 у справі №25/59-08.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з Відповідача інфляційній втрати за прострочення виконання грошового зобов'язання за Договором позики в сумі 576 995,31 грн. за період прострочення з травня 2013 року по квітень 2016 року.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.7.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", за відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Враховуючи, що Позивачем доведено шляхом надання належних доказів, що рішення господарського суду Дніпропетровської області від 07.02.2008 у справі №25/59-08 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 основного боргу в сумі 650 187,50 грн. на даний час в установленому законом порядку не виконано, перевіривши здійснений Позивачем розрахунок інфляційних втрат, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а саме: підлягають стягненню 576 995,31 грн. інфляційних втрат.

Заява Відповідача про застосування строків позовних давності задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Інфляційні втрати нараховані Позивачем за період з травня 2013 року по квітень 2016 року. При цьому з позовною заявою Позивач звернувся до суду 23.05.2016, тобто в межах строку позовної давності, встановленого ст.257 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.

Що стосується зустрічної позовної заяви Відповідача до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (Позивача), фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 (Відповідача-2) про витребування з незаконного володіння майна - домоволодіння, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Орджонікідзе, 33, та стягнення 2 000 000, 00 грн., суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ст.35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особо, щодо якої встановлені ці обставини.

Так рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2016 по справі №199/2291/14, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.06.2016, встановлено, що:

"На підставі договору дарування від 18.07.2007 року домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську належало позивачу ОСОБА_2.

Відповідно до свідоцтва про придбання майна від 13.11.2008 року ОСОБА_9 набув право власності на вказане домоволодіння.

02.04.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 був укладений договір дарування домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_11

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2012 року вказане свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 року було визнано недійсним. В позовних вимогах про визнання недійсним вказаного договору дарування Амур-Нижньодніпровським районним судом було відмовлено, в цій частині рішення Апеляційним судом залишено без змін та роз'яснено право позивачу ОСОБА_2 на звернення до суду з віндикаційним позовом на підставі ч.3 ст.388 ЦК України.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2010 року була затверджена мирова угода від 01.06.2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, за умовами якою за відповідачем ОСОБА_3 було визнано право власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську.

Вказана ухвала суду позивачем не оскаржувалась, набрала чинності та на теперішній час є чинною. На підставі вказаної ухвали за ОСОБА_3 було зареєстровано право власності на домоволодіння №33 по вул.Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, про що 13.08.2010 року була проведена реєстрація переходу права власності, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру прав власності на нерухоме майно №17188577 від 31.01.2014 року.

ОСОБА_3, як власник домоволодіння, з метою будівництва житлового будинку літ. Б-2 зніс в домоволодінні №33 по вул. Орджонікідзе у м.Дніпропетровську житловий будинок літ. А-1, сарай літ. В та вольєр літ. Г, що відображено в акті від 14.12.2012 року.

В результаті будівельних робіт на земельній ділянці №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську був збудований житловий будинок літ. Б-2, загальною площею 451,7 м.кв., житловою 22,2 м.кв., господарська будівлі літ. Д, споруди 1-3, ОСОБА_12 власності на зазначене новостворене нерухоме майно було зареєстровано за ОСОБА_3 17.01.2014 року, про що було видано свідоцтво про право власності №16280094, яке зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під №01...

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-яких угод щодо нерухомого майна - домоволодіння №33 по вул.Орджонікідзе у м.Дніпропетровську не укладалось...».

Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В обґрунтування зустрічного позову Відповідач посилається саме на незаконне володіння (ст.387 Цивільного кодексу України) Позивачем та Відповідачем-2 за зустрічним позовом домоволодінням, яке розташоване за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Орджонікідзе, будинок 33, та отриманням Позивачем грошових коштів в сумі 2 000 000,00 грн. за користування вищезазначеним майном.

В той же час, судом встановлено, що підставою виникнення у ОСОБА_3 (Відповідач-2) права власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську була ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.07.2010 року, якою затверджена мирова угода від 01.06.2010 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, за умовами якої за відповідачем ОСОБА_3 було визнано право власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську. Вказана ухвала не оскаржувалась та набрала чинності.

Позивач (фізична-особа підприємець ОСОБА_1) користується частиною приміщення, розташованого за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Орджонікідзе,33, загальною площею 14 кв.м. на підставі договору оренди №15-0109 від 01.09.2015, який на даний час є чинним та в судовому порядку недійсним не визнавався.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про витребування майна з незаконного володіння Позивача та Відповідача-2, оскільки посилання Відповідача на норму ст.387 Цивільного кодексу України, як на підставу позову, є помилковим.

Оскільки позовна вимога Відповідача про стягнення отриманих Позивачем грошових коштів в сумі 2 000 000,00 грн. за користування спірним майном є похідною від вимоги про витребування майна з незаконного володіння, в задоволенні якої судом відмовлено, то зазначена вимога також задоволенню не підлягає. Тим більше, що Відповідачем не надано в обґрунтування вимоги про стягнення грошових коштів за користування майном належних і допустимих доказів.

При цьому суд звертає увагу, що відповідно до "Висновків Верховного суду України, викладених в постановах за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2014 року", права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст.388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно (постанови судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного суду України: від 29.10.2014 у справі №6-164цс14; від 19.11.2014 у справі №6-170цс14).

Керуючись ст.ст. 1, 33, 43, 44, 49, 82-85, 116, 117 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (49087, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (49008, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) 576 995,31 грн. - інфляційних втрат, 8 654,93 грн. - судового збору.

Видати наказ.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 25.07.2016.

Суддя ОСОБА_13