РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа № 910/7840/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Літовсько-Українська теплоенергетична компанія"

про стягнення 4 749 032, 80 грн.

за участю представників:

від позивача:Бережок С.І.- представник за довіреністю № 14-96 від 18.04.2014 р.
від відповідача:не з'явився
ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Літовсько-Українська теплоенергетична компанія" (далі - ТОВ "Літовсько-Українська теплоенергетична компанія") про стягнення заборгованості в сумі 4 749 032, 80 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 13/2358-БО-6 від 28.12.2012 р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого газу, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ПАТ "НАК "Нафтогаз України" просить суд стягнути з відповідача основну заборгованість у сумі 2 430 500,85 грн., пеню в сумі 287 200,98 грн., інфляційну складову боргу у сумі 1 860 568,99 грн., 3 % річних у сумі 170 761,98 грн., а всього - 4 749 032, 80 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд без його участі до суду не подав. Позиція відповідача стосовно даного позову суду невідома.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 28.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Літовсько-Українська теплоенергетична компанія" (покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу № 13/2358-БО-6, відповідно до якого продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, або/та природний газ, видобутий на території України підприємствами, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 2.1 договору продавець передає покупцеві з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 1 250 000 куб.м., у тому числі по місяцях кварталів зазначених у договорі.

Ціна (граничний рівень ціни) на газ та послуги з його транспортування установлюються НКРЕ. Ціна за 1 000 куб. м. природного газу становить 4 661, 74 грн. Загальна вартість цього договору на дату його укладання становить 5 827 175, 00 грн. (п.п. 5.1-5.3 договору ).

Згідно з п. 6.1 договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1 договору).

У подальшому додатковою угодою № 1 від 16.07.2013 р. сторони погодили суму за 1 000 куб.м., що склала 4 588,54 грн. та встановили, що кількість газу, яка передається покупцеві, визначається за показами комерційних вузлів обліку газу покупця (п. 4.1 договору).

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, за період з січня по квітень 2013 р. та з жовтня по грудень 2013 р., як це було передбачено угодою, поставив відповідачу газ на загальну суму 4 306 925,63 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за вказаний період та поясненнями представника позивача.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за договором купівлі-продажу виконав неналежним чином, оплату за поставлений газ провів частково - у сумі 1 876 424,78 грн., про що свідчить банківська виписка з рахунку позивача. Таким чином, у відповідача виникла заборгованість по оплаті вартості поставленого газу у сумі 2 430 500,85 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 665 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Наявність заборгованості у відповідача у сумі 2 430 500,85 грн., підтверджується матеріалами справи та поясненнями представника позивача.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вказаної суми підлягають задоволенню.

Крім суми основного боргу, позивач просив стягнути з відповідача пеню у сумі 287 200,98 грн.

Частиною 1 ст. 229 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору, він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Також пунктом 9.2 договору сторони погодили збільшений строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань та встановлення його тривалістю у 5 років.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Перерахувавши заявлену позивачем суму пені відповідно до подвійної облікової ставки Національного банку України та вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача пеню в сумі 287 200,98 грн., тобто у сумі, яку просить стягнути позивач.

Крім того, позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу у сумі 1 860 568,99 грн. та 3 % річних у сумі 170 761,98 грн., нарахованих за кожним актом приймання-передачі природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства та умови укладеного сторонами правочину, вимоги про стягнення інфляційної складової суми боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційна складова боргу у сумі 1 856 891,39 грн. та 3 % річних у сумі 170 328,75 грн., тобто у менших сумах, ніж просить позивач, оскільки початком нарахування матеріальних втрат є день, на наступний після останнього дня строку, передбаченого пунктом 6.1 договору для виконання зобов'язання, а також позивачем було невірно визначена сума заборгованості, на яку здійснюється нарахування інфляційної складової боргу.

За таких обставин позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Літовсько-Українська теплоенергетична компанія" про стягнення 4 749 032, 80 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Літовсько-Українська теплоенергетична компанія" (03150, м. Київ, вул. Червоноармійська, буд. 129, офіс 5; ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ) основну заборгованість у сумі 2 430 500 (два мільйони чотириста тридцять тисяч п'ятсот) грн. 85 коп., пеню у сумі 287 200 (двісті вісімдесят сім тисяч двісті) грн. 98 коп., інфляційну складову боргу у сумі 1 856 891 (один мільйон вісімсот п'ятдесят шість тисяч вісімсот дев'яносто одна) грн. 39 коп., 3% річних в сумі сумі 170 328 (сто сімдесят тисяч триста двадцять вісім) грн. 75 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 71 173 (сімдесят одна тисяча сто сімдесят три) грн. 83 коп.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 14 липня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 19 липня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.