донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

20.07.2016 справа №905/636/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреністю
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с. Вовчанка, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від28.03.2016р.
по справі№905/636/16 (суддя Подколзіна Л.Д.)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Стальпром» м. Дніпро
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с. Вовчанка, Донецька область
простягнення 151 619,11грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Стальпром» м. Дніпро звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с. Вовчанка, Донецька область про стягнення основного боргу у розмірі 141 227,48 грн., пені у розмірі 7 061,37 грн., інфляційних витрат у розмірі 1 948,94 грн. та 3% річних у розмірі 1 381,32 грн.

Рішенням господарського суду Донецької області від 28.03.2016р. у справі №905/636/16 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» на користь Виробничо-комерційного підприємства Товариства з обмеженою відповідальністю «Стальпром» основну заборгованість у розмірі 141 227,48 грн., пеню у розмірі 7 061,37 грн., інфляційні витрати у розмірі 1 948,94 грн., 3% річних у розмірі 1 381,32 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2 274,29 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с. Вовчанка, Донецька область, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду від 28.03.2016р. по справі №905/636/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального та процесуального права.

Також, скаржник зазначає про те, що оскільки постачальником була здійснена поставка товару в кількості, що не відповідає умовам договору та специфікації, а отже поставка є неузгодженою, тому оплаті підлягає лише вартість товару, що вказана в специфікації. Відповідач також зазначає про те, що постачальником було поставлено товар покупцю із простроченням, що є порушенням умов договору. В тому числі, апелянт посилається на те, що судом не досліджено право власності позивача на товар.

Крім того, суд, як дату поставки товару, визначив дату безпосередньо видаткової накладної, що суперечить умовам договору.

Представник відповідача у судове засідання не прибув.

Представник позивача у судове засідання прибув, надав відзив, заперечував проти доводів апеляційної скарги. Проти розгляду справи за відсутністю представника відповідача не заперечував.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.05.2015 року між Виробничо-комерційним підприємством Товариством з обмеженою відповідальністю «Стальпром» м.Дніпропетровськ (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с. Вовчанка Марїнського району Донецької області (покупець) укладений договір поставки № 1635-ЦК, згідно умов якого постачальник зобовязався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, погодженими сторонами у даному договорі та специфікаціях, що є невідємними частинами договору. Покупець зобовязався прийняти та оплатити поставлену в його власність продукцію у відповідності до умов даного договору (п.п. 1.1., 1.2. Договору).

Пунктом 4.1. Договору встановлено, що поставка продукції проводиться партіями в кількості, по цінам, з якісними характеристиками та у строки, погоджені сторонами в специфікаціях до договору.

Згідно з п. 4.3. Договору постачальник зобовязаний надати покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (залізничну/товарно-транспортну накладну); сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у разі, якщо продукція належить обовязковій сертифікації); дозвіл Держпромнагляду (у разі, якщо отримання даного документу обовязкове відповідно до норм діючого законодавства); інструкцію (керівництво) з експлуатації (у разі, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, яка передбачена п. 2.4. зазначеного Договору.

У відповідності до п.5.4. Договору, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за даним договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 120 (сто двадцятого) календарного дня від дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови поставлення постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору, якщо інший більший строк відстрочення не узгоджений у відповідній специфікації. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Пунктом 8.1. Договору передбачено, що цей договір вступає в силу з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що в разі належного виконання обома сторонами своїх зобов'язань, термін дії договору встановлюється до 31.12.2016р. включно. У разі невиконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов'язань за цим договором, термін дії договору продовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

На виконання умов договору сторонами підписана специфікація від 13.05.2015р. на поставку продукції, якою погоджено поставку продукції із зазначенням її найменування, номенклатурного номеру, кількісних та якісних показників, ціни, умов поставки та оплати.

Відповідно до специфікації постачальник зобовязаний здійснити поставку товару до 30.05.2015р. включно.

Договір та специфікація до нього підписана обома сторонами та скріплена печатками підприємств без заперечень.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору та Специфікації від 13.05.2015р. за видатковою накладною № 7051 від 02.06.2015р. позивач поставив, а відповідач прийняв товар на підставі довіреності № 264 від 29.05.2015р. на загальну суму 141 227,48 грн.

Відповідно до п. 3 Специфікації від 13.05.2015р. кількість постачаємої продукції може бути змінена в межах (толеранс) +/-10% (десяти).

Матеріалами справи підтверджено, що видаткова накладна № 7051 від 02.06.2015р. підписана обома сторонами без жодних зауважень, містить всі необхідні відомості про продукцію, а також містить відомості про фактичне отримання продукції.

Крім того, видаткова накладна містить посилання на рахунок-фактури №7051 від 02.06.2015р., а рахунок, в свою чергу, - на договір №1635 від 13.05.2015р.

Тобто, за своїми ознаками така накладна є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції, виходячи з приписів ст. 664 Цивільного кодексу України, саме за умовами договору та специфікації.

Таким чином, наведене свідчить про прийняття відповідачем продукції на загальну суму 141 227,48 грн. без заперечень.

Крім того, довод апелянта, що обовязок оплатити поставлену продукцію за договором від 13.05.2015р. №1635-ЦК не виник, оскільки у видатковій накладній відсутня відмітка покупця про дату отримання продукції, спростовується наступними обставинами.

Так, згідно з п. 4.7. Договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах. Наявна видаткова накладна №7051, яка міститься в матеріалах справи, датується 02.06.2015р. та, як визначалось, підписана представником покупця без зазначення іншої дати та будь-яких зауважень, що свідчить про те, що поставка та момент відліку 120-ти денного строку розпочалися саме з 02.06.2015р. Доводи скаржника про те, що він отримав без будь-яких заперечень продукцію іншою датою, ніж зазначено в накладній, оскільки представником покупця таку дату, яка має значення для належного виконання договору, не вказано, суперечать встановленій ч. 5 ст. 12 Цивільного кодексу України презумпції добросовісності та розумності поведінки, яка (презумпція) будь-якими доказами у цій справі не спростована.

Відповідно до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Видаткова накладна у разі належного її оформлення та відповідності вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинним обліковим документом, який фіксує та підтверджує господарську операцію і є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Таким чином, видаткова накладна від 02.06.2015р. №7051 підписана представниками обох сторін, без жодних зауважень, містить всі визначені законом обов'язкові реквізити, в тому числі необхідні відомості про продукцію, а також інформацію про дату та місце складання. Отже, за своїми ознаками видаткова накладна від 02.06.2015р. №7051 є первинним документом та підтверджує факт поставки продукції.

Колегія суддів також зазначає, що видаткова накладна містить дату, підпис представника відповідача за довіреністю без зазначення іншої дати отримання продукції, ніж 02.06.2015р. Крім того, відповідачем не надано належного доказу іншого часу отримання продукції, що відрізняється від зазначеного у видатковій накладній.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що відповідач не відмовився від отриманої продукції, будь-яких письмових заперечень позивачу не направив, доказів того, що вказана продукція ним не отримана суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем також виставлений рахунок-фактура від 02.06.2015р. №7051.

Згідно з п.5.4. Договору, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за даним договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 120 (сто двадцятого) календарного дня від дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови поставлення постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених розділом 4 даного договору, якщо інший більший строк відстрочення не узгоджений у відповідній специфікації. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Відповідно до п. 5 специфікації, розрахунки за поставлену постачальником продукцію за даним договором здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5 робочих днів з 120 (сто двадцятого) календарного дня від дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунку та за умови поставлення постачальником належним чином оформленої податкової накладної, а також документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

Пунктом 4.3. Договору передбачено, що постачальник зобов'язаний надати покупцю наступні документи: рахунок, податкову накладну, відповідні товаросупроводжувальні документи та ін.

В разі поставки продукції без товаросупроводжувальної документації, що спричинить неможливість здійснити приймання продукції за кількістю, якістю, асортименту, комплектністю, покупець має право відмовитися від приймання продукції, що надійшла (п. 4.4. Договору).

Статтею 666 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач від товару не відмовився, заперечень щодо ненадання всіх товаросупроводжувальних документів не надав.

З урахуванням умов оплати відповідно до специфікації за видатковою накладною №7051 від 02.06.2015р. відповідач повинен був оплатити товар до 07.10.2015р.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Крім того, як вбачається з платіжного доручення від 06.07.2016р. №118608 Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с. Вовчанка, Донецька область сплачено 141 227,48грн. суми боргу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Стальпром».

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про те, що позовні вимоги про стягнення суми боргу у розмірі 141 227,48 грн. підлягають задоволенню.

Оскільки, відповідач свої зобов'язання з оплати поставленого товару належним чином не виконав, за поставлений товар вчасно не розраховувався, позивачем нараховано пеню за прострочення виконання грошового зобовязання в сумі 7 061,37 грн., інфляційних витрат у розмірі 1 948,94 грн. та 3% річних у розмірі 1 381,32 грн.

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних та інфляційних витрат колегія суддів погоджується з висновком суду щодо задоволення даних вимог повністю та стягнення з відповідача 1 381,32грн. 3% річних, нарахованих на заборгованість за період з 08.10.2015р. по 03.02.2016р. та 1 948,94грн. інфляційних витрат за період жовтень-грудень 2015р.

Крім того, позивач просить стягнути пеню у розмірі 7 061,37грн. за порушення грошових зобовязань.

Відповідно до п.6.8. договору, у випадку несвоєчасної оплати, за письмовою вимогою постачальника, покупець сплачує йому неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення несвоєчасно оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості несвоєчасно оплаченої продукції.

За приписами статей 611, 612 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, перевіривши арифметичний розрахунок суми пені, приймаючи до уваги вищевикладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду щодо правомірності нарахування пені в розмірі 7 061,37грн. за період з 08.10.2015р. по 03.02.2016р.

Довод апелянта про те, що постачальником було поставлено товар покупцю із простроченням, не приймається колегією суддів, з огляду на наступне.

Відповідно до специфікації постачальник зобовязаний здійснити поставку товару до 30.05.2015р. включно. Оскільки 30.05.2015р. припадало на вихідний день, тому поставку товару покупцю постачальником здійснено у перший робочий день.

Таким чином, прострочення поставки продукції на один день не впливає на обовязок покупця оплатити у встановлені строки і сторони в договорі такої повязаності обовязків не визначили.

Крім того, відповідач в своїй апеляційній скарзі посилається на те, що у звязку з порушенням позивачем строку поставки товару, останній зобовязаний сплатити штраф у розмірі 5% від вартості продукції, що підлягає постачанню за відповідною специфікацією, з посиланням на п. 6.2.1. Договору, тому, на думку апелянта сума заборгованості має бути зменшена на розмір штрафу.

Зазначений довод скаржника не приймається колегією суддів, оскільки штраф за прострочення поставки це самостійна вимога, яка може бути заявлена відповідачем в позові та не може впливати на розмір позовних вимог щодо стягнення боргу за поставку.

Крім того, є безпідставним довод відповідача, що позивач не є власником поставленої продукції, що позбавляє його права вимагати оплату за товар.

Згідно з ст. 659 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Відповідач не довів, що на товар претендують права третіх осіб.

Також, пунктом 1.3. Договору передбачено, що постачальник гарантує, що продукція, поставлена за цим договором, належить постачальникові на правах власності, та на дату введення договору необтяжена правами третіх осіб, в тому числі: не продана, не закладена, не перебуває під забороною відчуження, арештом, не пройшла митне очищення і оформлення, а також вільна від інших обтяжень і не є предметом спору, і що постачальник має право розпоряджатися даною продукцією, в тому числі поставити її покупцеві відповідно до умов цього договору.

Таким чином, доводи скаржника про те, що судом не перевірено право власності позивача на спірну продукцію, судовою колегією до уваги не приймаються, оскільки дослідження питання щодо права власності позивача на спірну продукцію не входить до обставин, які впливають на вирішення даної справи по суті.

В даній справі право власності на спірний товар ніким не оспорюється, спір стосується належного виконання сторонами умов Договору, зокрема, щодо оплати отриманого товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Згідно з ч.1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При таких обставинах доводи апеляційної скарги не спростовують висновків викладених у рішенні суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно зясовано фактичні обставини справи, тому рішення господарського суду Донецької області від 28.03.2016р. у справі №905/636/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Курахівська» с. Вовчанка, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 28.03.2016р. у справі №905/636/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Донецької області від 28.03.2016р. у справі №905/636/16 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1прим.-Позивачу; 1прим.-Відповідачу; 1прим.-У справу; 1прим.-ДАГС; 1прим.-ГСДО.