ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.07.2016р. Справа №905/1673/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь,

про стягнення 1525156,79 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: ОСОБА_2 за дов.

Згідно із ст.77 ГПК України

в засіданні суду оголошувались перерви з 13.06.2016р. по 06.07.2016р., з 06.07.2016р. по 26.07.2016р.

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення основного боргу у розмірі 1101571 грн, пені 151450,40 грн, 3% річних 7738,06 грн, інфляційних втрат 264397,29 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. купівлі-продажу природного газу, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Відповідач у відзиві без номеру та дати, який надійшов до господарського суду 13.06.2016р., проти задоволення позову заперечив та зазначив, що сума боргу за договором на теперішній час становить 6805,56 грн. За твердженням відповідача, нарахування пені, 3% річних за простроченими зобовязаннями Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» здійснено позивачем без врахування всіх виконаних оплат, а також за зобовязаннями січня та лютого 2015 року невірно визначено дату з якої має нараховуватись неустойка. За розрахунком відповідача сума пені дорівнює 130439,33 грн, 3% річних 6667,85 грн. Крім іншого, відповідач вказував на наявність помилок у розрахунку інфляційних збитків, за контррозрахунком відповідача сума інфляційних втрат становить 197648,79 грн.

Одночасно, у відзиві Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» вказувало на те, що у відповідності до вимог Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій (3% річних, інфляційні збитки) встановлено мораторій, який розповсюджується на весь час взаємовідносин позивача та відповідача за договором.

У письмових поясненнях без номеру та дати, що надійшли до господарського суду 06.07.2016р., відповідач просив у разі задоволення позовних вимог в частині стягнення пені, вирішити питання про зменшення суми неустойки на 70%, а також відстрочити виконання рішення до 01.01.2017р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 16.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №2723/1488-БО-6.

За приписами п.1.1 вказаного договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

За правилами п.2.1 договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. (в редакції додаткової угоди №3 від 15.04.2015р.) продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 126,382 тис. куб. м, у тому числі у січні 44,182 тис. куб. м, лютому 36,547 тис. куб. м, березні 32,653 тис. куб. м, квітні 13 тис. куб. м.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 7661,64 грн з ПДВ. Сторонами неодноразово вносились зміни в п.5.2 договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р., внаслідок чого ціна на газ становила:

- з 01.02.2015р. 7416,84 грн з ПДВ (додаткова угода №1 від 24.02.2015р.),

- з 01.03.2015р. 11333,64 грн з ПДВ (додаткова угода №2 від 31.03.2015р.),

- з 01.04.2015р. 9600,24 грн з ПДВ (додаткова угода №3 від 15.04.2015р.).

Відповідно до розділу 11 договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування) на загальну суму 1107637,59 грн:

- б/н від 31.01.2015р. у січні 2015 року на суму 338506,59 грн,

- б/н від 28.02.2015р. у лютому 2015 року на суму 271063,25 грн,

- б/н від 31.03.2015р. у березні 2015 року на суму 370077,35 грн,

- б/н від 30.04.2015р. у квітні 2015 року на суму 127990,40 грн.

Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обовязок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 1101571,04 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2015 року на суму 338506,59 грн 16.02.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.02.2015р., 15.02.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою лютого 2015 року на суму 271063,25 грн 16.03.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.03.2015р., 15.03.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою березня 2015 року на суму 370077,35 грн 14.04.2015р. включно,

- за поставкою квітня 2015 року на суму 127990,40 грн 14.05.2015р. включно.

Як вказував позивач, вартість газу, який було поставлено за договором №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р., відповідачем у повному обсязі сплачена не була. Заборгованість Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» за договором №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. на момент звернення до суду з розглядуваним позовом становила 1101571,04 грн.

За змістом розрахунку до позовних вимог, на виконання власних платіжних зобовязань за договором №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. відповідач 19.05.2015р. перерахував на користь позивача 6066,55 грн.

Ухвалами господарського суду від 11.05.2016р., 31.05.2016р. відповідача було зобовязано надати, в тому числі, докази часткової чи повної оплати відповідачем, визначеної позивачем заборгованості (за наявності).

У відзиві та письмових поясненнях, які надійшли до господарського суду 13.06.2016р., 06.07.2016р. відповідно, відповідач зазначав про відсутність визначеного позивачем основного боргу за договором №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. За твердженням Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», на виконання умов вказаного правочину відповідачем перераховано 1100832,03 грн, а саме:

- за зобовязаннями січня 2015 року оплата здійснювалась згідно з наступними платіжними дорученнями: №172376817 від 10.02.2015р. на суму 393,93 грн, №182537803 від 28.04.2015р. на суму 7210,96 грн, №182644033 від 28.04.2015р. на суму 1567,44 грн, №182644044 від 29.04.2015р. на суму 1885,83 грн, №183034968 від 05.05.2015р. на суму 144693,16 грн, №183503542 від 07.05.2015р. на суму 20538,62 грн, №184877247 від 19.05.2015р. на суму 6066,55 грн, №184877247 від 20.05.2015р. на суму 26827,29 грн, №186992989 від 04.06.2015р. на суму 129322,81 грн;

- за зобовязаннями лютого 2015 року оплата здійснювалась згідно з наступними платіжними дорученнями: №186992989 від 04.06.2015р. на суму 132362,42 грн, №188545107 від 18.06.2015р. на суму 128403,93 грн, №189341865 від 25.06.2015р. на суму 10296,90 грн;

- за зобовязаннями березня 2015 року оплата здійснювалась згідно з наступними платіжними дорученнями: №189341865 від 25.06.2015р. на суму 7351,65 грн, №192774743 від 22.07.2015р. на суму 8809,03 грн, №196406607 від 20.08.2015р. на суму 8818,83 грн, №203076395 від 12.10.2015р. на суму 77562,12 грн, №203875760 від 19.10.2015р. на суму 34918,90 грн, №204305692 від 21.10.2015р. на суму 11358,08 грн, №204650764 від 23.10.2015р. на суму 7564,58 грн, б/н від 31.10.2015р. на суму 213694,16 грн;

- за зобовязаннями квітня 2015 року оплата здійснювалась згідно з платіжним дорученням б/н від 31.10.2015р. на суму 121184,84 грн.

Водночас, платіжні документи, на які містить посилання додаток №1 до відзиву, відповідачем на підтвердження своїх заперечень представлено не було.

В ухвалах від 11.05.2016р., 31.05.2016р. суд зобовязав позивача надати завірені належним чином копії банківських виписок з відміткою банку по фактам часткових оплат. Аналогічний за змістом обовязок був покладений на позивача за наслідками судових засідань 13.06.2016р., 06.07.2016р., про що свідчить зміст відповідних протоколів судових засідань.

Позивачем вимоги суду виконані не були, витребувані судом документи до матеріалів справи не представлені.

З метою повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи ухвалами господарського суду від 11.05.2016р., 31.05.2016р. сторони було зобовязано провести розширену звірку розрахунків (з ініціативи позивача) за предметом позову з визначенням періодів нарахування заборгованості та первісних документів, на підставі яких проведена відповідна операція. Акт звірки надати до суду. Аналогічний обовязок було покладено на сторін згідно з протоколом від 13.06.2016р.

06.07.2016р. до суду надійшов підписаний сторонами акт звірки розрахунків за період з 01.01.2015р. по 31.05.2016р. за договором №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р., у відповідності до якого сальдо на 31.05.2016р. дорівнює 0 грн. При цьому, згідно із відомостями позивача, які підтвердженні відповідачем, розрахунки за договором були здійснені наступним чином:

- 28.10.2015р. 1100832,03 грн (перенесення оплати згідно листа підприємства №19/1113 від 27.10.2015р.),

- 31.05.2016р. 6805,56 грн,

- 31.05.2016р. 77752,35 грн,

- 31.05.2016р. 253985,15 грн,

- 31.05.2016р. 315205,73 грн.

Відтак, часткове погашення боргу у розмірі 1100832,03 грн відбулось до моменту звернення позивача до суду з розглядуваним позовом (28.10.2015р.), а у залишковій сумі 6805,56 грн під час розгляду справи судом.

У судовому засіданні 26.07.2016р. представник позивача надав пояснення, які в силу норм ст.32 Господарського процесуального кодексу України є доказами у справі, стосовно того, що основний борг (в межах предмету позову) за договором відсутній, погашення боргу здійснено 28.10.2015р. на суму 1100832,03 грн з моменту надходження до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» листа №19/1113 від 27.10.2015р. Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», а у залишковій частині (6805,56 грн) 31.05.2015р., як про це зазначено у акті звірки розрахунків.

Наразі, до матеріалів справи представлено лист №19/1113 від 27.10.2015р. Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про зарахування переплати за договором №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. у розмірі 1100932,03 грн як погашення заборгованості за спожитий природний газ по договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р.

Як свідчать матеріали справи, вказане звернення відповідача було задоволено позивачем в частині суми 1100832,03 грн.

Про перерахування на користь відповідача залишку заборгованості в сумі 6805,56 грн свідчить наявне у матеріалах справи платіжне доручення № від 31.05.2016р.

Посилання позивача у розрахунку до позову на те, що 19.05.2015р. відповідачем було перераховано 6066,55 грн в рахунок погашення заборгованості за зобовязаннями січня 2015 року, судом до уваги не приймаються, оскільки, як свідчить наявна у матеріалах справи виписка по рахунку відповідача від 19.05.2015р., перерахування вказаних коштів було здійснено на виконання договору №272-БО від 16.12.2014р. При цьому, доказів перенесення цієї оплати в рахунок погашення заборгованості за договором №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. позивачем не надано, а судом не встановлено. Разом з цим, за висновками суду, вказана оплата не могла бути перенесена на підставі листа №19/1113 від 27.10.2015р. з двох причин: по-перше, через невідповідність номеру договору, який зазначено у листі №19/1113 від 27.10.2015р., номеру договору, що вказаний у виписці від 19.05.2015р.; по-друге, у разі перенесення оплати в сумі 6066,55 грн з договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. на договір №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р., така оплата була б відображена у розрахунку позивача 28.10.2015р. (дата одержання листа позивачем).

Таким чином, приймаючи до уваги, що за наслідком звірки розрахунків сторони зясували факт перерахування відповідачем на користь позивача 1107637,59 грн за зобовязаннями січня-квітня 2015 року, враховуючи пояснення позивача, які були надані у судовому засіданні 26.07.2016р., про відсутність основного боргу за договором №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. за вказаними зобовязаннями, позовні вимоги про стягнення частини основного боргу у розмірі 1100832,03 грн підлягають залишенню без задоволення.

Одночасно, згідно з п.1-1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України провадження по справі підлягає припиненню у разі відсутності предмету спору.

З урахуванням того, що заборгованість відповідача перед позивачем на суму 6805,56 грн погашена в процесі розгляду справи (31.05.2016р.), провадження по справі №905/1673/16 стосовно вимог про стягнення основного боргу на вказану суму підлягає припиненню.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 151450,40 грн пені, а саме:

- 64296,70 грн за період з 15.02.2015р. по 16.06.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 338506,59 грн),

- 41884,84 грн за період з 15.03.2015р. по 16.06.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 271063,25 грн),

- 38325,82 грн за період з 15.04.2015р. по 16.06.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 370077,35 грн),

- 6943,04 грн за період з 15.05.2015р. по 16.06.2015р. (поставка квітня 2015 року на суму 127990,40 грн).

За висновками суду, нарахування пені в сумі 151450,40 грн у визначені вище періоди суперечить вимогам ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», якою встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Закон набрав чинності 07.02.2015р.

Так, з п.1.2 договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. вбачається, що газ, який продається за цим договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживалась бюджетними установами та організаціями (споживачами покупця). Тобто, у даному випадку, Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

З п.12 договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р. вбачається, що відповідач надавав такі послуги в місці свого фактичного розташування м.Маріуполь Донецької області.

Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає інформацію про проведення АТО на території м.Маріуполь Донецької області загальновідомою.

Відповідно до п.2 ст.1 постанови №705 від 25.07.2012р. Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом, а отже, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у відносинах з Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», що виникли на підставі договору №2723/1488-БО-6 від 16.12.2014р., є енергопостачальною компанією.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується дія зазначеного вище мораторію, внаслідок чого в частині вимог про стягнення пені в сумі 151450,40 грн слід відмовити.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 07.06.2016р. по справі №905/96/16.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для стягнення пені, заява відповідача про зменшення неустойки, яка була викладена у письмових поясненнях без номеру та дати, що надійшли до господарського суду 06.07.2016р., залишається судом без задоволення.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 7738,06 грн, а саме:

- 3380,38 грн за період з 15.02.2015р. по 16.06.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 338506,59 грн),

- 2094,24 грн за період з 15.03.2015р. по 16.06.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 271063,25 грн),

- 1916,29 грн за період з 15.04.2015р. по 16.06.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 370077,35 грн),

- 347,15 грн за період з 15.05.2015р. по 16.06.2015р. (поставка квітня 2015 року на суму 127990,40 грн).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку з урахуванням того, що позивач припустився помилок при визначенні початкової дати строку для нарахування відсотків річних за зобовязаннями січня, лютого 2015 року, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні - квітні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 7651,82 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 264397,29 грн, а саме:

- 121634,49 грн у період з лютого 2015 року по травень 2015 року (поставка січня 2015 року на суму 338506,59 грн),

- 78854,64 грн за період з березня 2015 року по травень 2015 року (поставка лютого 2015 року на суму 271063,25 грн),

- 61092,37 грн за період з квітня 2015 року по травень 2015 року (поставка березня 2015 року на суму 370077,35 грн),

- 2815,79 грн за травень 2015 року (поставка квітня 2015 року на суму 127990,40 грн).

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Поставка січня 2015 року на суму 338506,59 грн.

Як встановлено судом вище, платіж за зобовязаннями січня 2015 року мав бути здійснений не пізніше 16.02.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з березня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з лютого 2015 року. За розрахунком суду, інфляційні за березень-травень 2015 року становлять 98474,49 грн.

Поставка лютого 2015 року на суму 271063,25 грн.

Платіж за зобовязаннями лютого 2015 року мав бути здійснений не пізніше 16.03.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з квітня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з березня 2015 року. За розрахунком суду, інфляційні за квітень-травень 2015 року становлять 44747,12 грн.

Поставка березня 2015 року на суму 370077,35 грн.

Платіж за зобовязаннями березня 2015 року мав бути здійснений не пізніше 14.04.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з травня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з квітня 2015 року. За розрахунком суду, інфляційні у травні 2015 року становлять 8141,70 грн.

Поставка квітня 2015 року на суму 127990,40 грн.

Платіж за зобовязаннями квітня 2015 року мав бути здійснений не пізніше 14.05.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з червня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у травні 2015 року.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу за поставками січня-квітня 2015 року, за висновками суду, стягненню з відповідача на користь позивача належать інфляційні збитки у розмірі 151363,31 грн.

Стосовно посилань відповідача на те, що вимоги позивача про стягнення 3% річних, інфляційних втрат не підлягають задоволенню з огляду на приписи Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу та відсотки річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів від інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника, внаслідок чого норми цього закону не підлягають застосуванню до вимог про стягнення 3% річних та інфляційних збитків.

Заява відповідача про відстрочення виконання рішення до 01.01.2017р., яка була викладена у письмових поясненнях без номеру та дати, що надійшли до господарського суду 06.07.2016р., залишається судом без задоволення, з огляду на таке:

Відповідно до п.6 ст.83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити його виконання.

Виходячи зі змісту п.7.1.1 постанови №9 від 17.10.2012р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Наприклад, відстрочка може надаватись за рішенням, у якому господарським судом визначено певний строк звільнення приміщення, повернення майна тощо.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В обґрунтування своєї заяви відповідач посилається на наявність заборгованості Державного бюджету України перед відповідачем по сплаті бюджетного відшкодування на суму ПДВ за декларацією березня 2016 року на суму 322022359 грн; заборгованості за розрахунками з бюджетом станом на 31.03.2016р. у розмірі 856806000 грн; збитковість господарської діяльності Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»; здійснення діяльності в зоні проведення антитерористичної операції.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем надано баланси (звіти про фінансовий стан) на 31.03.2016р., 31.12.2015р., звіти про фінансові результати (звіти про сукупний дохід) за перший квартал 2016 року, за 2015 рік, звіти про рух грошових коштів (за прямим методом) за 2015 рік, звіт про власний капітал за 2015 рік, податкову декларацію з податку на додану вартість за березень 2016 року.

Проте, за висновками суду, фактично обставини, на які посилається боржник, лише вказують на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду у даній справі.

В судових засіданнях 06.07.2016р., 26.07.2016р. судом також не встановлено наявності інших суттєвих причин та доказів неможливості або складності виконання рішення суду, а також інших обставин виняткового характеру, які могли б слугувати підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Одночасно, судом враховано, що за наслідками розгляду справи, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають лише 3% річних у розмірі 7651,82 грн, інфляційні втрати в сумі 151363,31 грн, що є значно меншим порівняно з попередньо заявленими до стягнення позивачем сумами.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 1100832,03 грн підлягають залишенню без задоволення, а в частині суми 6805,56 грн провадження по справі підлягає припиненню на підставі п.1-1 ч.1 ст.80 Господарського процесуального кодексу України у звязку з відсутністю предмета спору.

Крім того, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків 3% річних, інфляційних втрат здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, прийнявши до уваги заперечення відповідача, розглянувши заяви Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про зменшення пені та відстрочку виконання рішення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення інфляційних втрат та процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суми 151363,31 грн та 7651,82 грн.

Водночас, в частині вимог про стягнення пені слід відмовити з урахуванням висновків суду про безпідставність цих вимог в силу норм Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 22877,35 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам з віднесенням судового збору в частині позовних вимог, провадження за якими припинено, на відповідача. Одночасно, виходячи з того, що за подання розглядуваної позовної заяви позивач на підставі платіжного доручення №4002932 від 12.04.2016р. сплатив судові витрати у більшому розмірі ніж передбачено діючим законодавством, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» не позбавлено права та можливості звернутись до суду з клопотанням про повернення судового збору у переплаченому розмірі (0,65 грн) в порядку норм ст.7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення основного боргу у розмірі 1101571 грн, пені 151450,40 грн, 3% річних 7738,06, інфляційних втрат 264397,29 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Левченка, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) 3% річних 7651,82 грн, інфляційні втрати 151363,31 грн, а також судовий збір в сумі 2487,31 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Провадження по справі в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ суми основного боргу у розмірі 6805,56 грн припинити.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 26.07.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 01.08.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця