РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016Справа №910/8276/16

За позовом Публічного акціонерного товариства «Київенерго»

До Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор -7»

Про стягнення 280 093,22 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Кирищук В.П. представник за довіреністю № 91/2015/11/11-5 від 11.11.15.

Від відповідача: Бойков О.С. представник за довіреністю № б/н від 13.06.16.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передані позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-7» про стягнення з відповідача на користь позивача за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 820155 від 01.05.04. в розмірі 280 093,22 грн. (145 573,80 грн. - сума основного боргу; 13 112,34 грн. - 3% річних; 121 407,09 грн. - збитки від інфляції).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.05.16. порушено провадження у справі № 910/8276/16; розгляд справи призначено на 26.05.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.05.16. на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи було відкладено на 14.06.16.

В судовому засіданні 14.06.16. на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 21.06.16.

В судовому засіданні 21.06.16. на підставі ч. 3 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України судом оголошено перерву до 19.07.16.

Розглянувши заяву позивача про продовження строку вирішення спору у справі № 910/8276/16, яка була подана 21.06.16., судом було її задоволено та ухвалою від 24.06.16. продовжено строк вирішення спору на 15 днів.

11.07.16. представником відповідача через відділ діловодства суду було подано письмові пояснення по суті спору.

Представник позивача 19.07.16. подав додаткові пояснення по справі.

У судовому засіданні 19.07.16. представник позивача підтримав позовні вимоги.

Відповідач під час розгляду справи 19.07.16. проти задоволення позовних вимог заперечив частково.

Згідно приписів ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 19.07.16. було оголошено перерву до 26.07.16.

Позивачем в судовому засіданні 26.07.16. підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 26.07.16. проти позову заперечував частково.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/8276/16.

В судовому засіданні 26.07.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст.275 Господарського кодексу України відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як свідчать матеріали справи, 01.05.2004р. між Акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» (правонаступником якої є Публічне акціонерне товариство «Київенерго») (енергопостачальна організація) та Житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-7» (абонент) було укладено договір №820155 на постачання теплової енергії у гарячій воді, предметом якого відповідно до п.1.1 є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді.

За умовами п.1 додатку №4Б до договору №820155 від 01.05.2004р. розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2004р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією зі сторін (п.п.8.1 ,8.4 договору №820155 від 01.05.2004р.).

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №820155 від 01.05.2004р. як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення між сторонами взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання теплової енергії у гарячій воді.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За умовами укладеного між сторонами правочину енергопостачальник зобов'язався, зокрема, постачати теплову енергію у вигляді гарячої на потреби: опалення та вентиляцію - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року (п.п.2.2.1, 2.2.2 договору №820155 від 01.05.2004р.); підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською держадміністрацією.

Наразі, позивачем в якості доказів належного виконання свої зобов'язань за договором №820155 від 01.05.2004р. представлено до матеріалів справи наступні облікові картки: №4659 за вересень 2013р. на суму 20107,82 грн., №4501 за жовтень 2013р. на суму 71310,29 грн., №4458 за листопад 2013р. на суму 89102,59 грн., №4474 за грудень 2013р. на суму 110237,16 грн., №4103 за січень 2014р. на суму 119135,88 грн., №3921 за лютий 2014р. на суму 124437,36 грн., №4151 за березень 2014р. на суму 97 418,27 грн., №4124 за квітень 2014р. на суму 53361,23 грн., №4108 за травень 2014р. на суму 21962,45 грн., №3921 за червень 2014р. на суму 183,11 грн., №3908 за липень 2014р. на суму 19023,89 грн., №3922 за вересень 2014р. на суму 13713,62 грн., №3943за жовтень 2014р. на суму 35630,98 грн., №3975 за листопад 2014р. на суму 145101,86 грн. та №3998 за грудень 2014р. на суму 56674,25 грн.

Відповідачем протягом розгляду справи у судових засіданнях заперечень з приводу обсягів постачання теплової енергії у гарячій воді, які визначено в облікових картках за вересень 2013р. - листопад 2014р. не надано.

Одночасно, Житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-7» наголошено на безпідставності виставлення позивачем облікової картки за грудень 2014р. на суму 56674,25 грн., оскільки договір №820155 від 01.05.2004р. припинив свою дію з 01.12.2014р. за взаємною згодою сторін, що заявником було підтверджено.

Наразі, господарський суд не погоджується із запереченнями відповідача з огляду на наступне.

За умовами п.5.1 договору №820155 від 01.05.2004р. облік споживання абонентом теплової енергії проводиться розрахунковим способом.

З додатку №1 до договору №820155 від 01.05.2004р. вбачається, що датою зняття абонентом показників приладу для визначення обсягів постачання проводиться по 25 число поточного місяця, що фактично вказує на те, що розрахунковий період контрагентами погоджено з 25 попереднього місяця по 25 число поточного місяця споживання. Відповідачем заперечень з приводу вказаних обставин висловлено не було.

За поясненнями представника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» облікова картка №3998 за грудень 2014р. на суму 56674,25 грн. була складена за наслідками проведення добору нарахування за спожиту у період з 26.11.2014р. по 30.11.2014р. теплову енергію, тобто, саме за період дії спірного правочину, а жодних обсягів споживання після з 01.12.2014р. сказана картка не містить.

У даному випадку, суд звертає увагу відповідача, що припинення спірного правочину з 01.12.2014р. ніяким чином не нівелює обов'язку останнього розрахуватись за теплову енергію, яка спожита у період дії договору №820155 від 01.05.2004р.

Одночасно, посилання відповідача на рішення від 28.08.2013р. Господарського суду міста Києва по справі №910/11262/13, яке залишено без змін постановою від 24.10.2013р. Київського апеляційного господарського суду, в якості підтвердження відсутності у заявника підстав для здійснення нарахування вартості спожитої теплової енергії з 26.11.2014р. по 30.11.2014р., суд до уваги не приймає, оскільки у наведеному судовому акті було встановлено, що період, за яким заборгованість було стягнуто з 01.10.2011р. по 01.01.2012р., тобто у будь-якому випадку до цього періоду входить період з 26.12.2011р. по 31.12.2011р., тоді як у розглядуваному спорі судом було встановлено, що до облікової картки за листопад 2014р. включено обсяги споживання лише до 25.11.2014р. (включно). Вказане свідчить, що у справі №910/11262/13 мали місце правовідносини, що є відмінними від спірних у розглядуваному спорі.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку що наявними в матеріалами справи підтверджується постачання Публічним акціонерним товариством «Київенерго» Житлово-будівельному кооперативу «Індикатор-7» на підставі договору №820155 від 01.05.2004р. теплової енергії у гарячій воді на загальну суму 977 400,76 грн.

Як зазначалось вище, за приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

У додатку №3 до договору №820155 від 01.05.2004р. зазначено, що розрахунки з абонентом за відпущену енергопостачальною організацією теплову енергію проводяться згідно з тарифами, затвердженими Розпорядженням Київської міської державної адміністрації №142 від 12.02.2007р.

У додатку №4Б до договору №820155 від 01.05.2004р. вказано, що абонент щомісяця з 12 по 15 число самостійно отримує у районному відділі тепло збуту №4 за адресою: вул. Стропача, буд.9, табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірики «Абонент» повертає в РВТ), та платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Сплату за вказаними документами абонент виконує не пізніше 25 числа поточного місяця.

Як зазначалось вище, за умовами п.1 додатку №4Б до договору №820155 від 01.05.2004р. розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

Отже, з огляду на умови укладеного між сторонами правочину, суд дійшов висновку, що строк оплати вартості теплової енергії, спожитої відповідачем у період дії договору №820155 від 01.05.2004р., обсяги та вартість якої визначено в наведених вище облікових картках, настав.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розмінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Житлово-будівельним кооперативом «Індикатор-7» свої грошові зобов'язання в частині оплати вартості спожитої теплової енергії виконано в повному обсязі не було, в результаті чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 145 573,80 грн.

Наразі, заперечення відповідача стосовно необґрунтованого застосування позивачем тарифу категорії «інші споживачі» для розрахунку вартості спожитої теплової енергії за адресою: м.Київ, вул.Якуба Коласа, 23, кв.144, оскільки за означеною адресою знаходить споживач фізична особа, суд до уваги не приймає, оскільки відповідно до додатку №8 до спірного правочину, який є його невід'ємною частиною, квартиру 144 зазначено, як таку, що використовується нотаріусом. Змін до означеного додатку не вносилось. Вказаний додаток містить підпис посадових осіб та печатку Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-7».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальних дій покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

За положеннями ч. 2 ст. 3 цього Закону нотаріус не може займатися підприємницькою або адвокатською діяльністю, бути засновником адвокатських об'єднань, перебувати на державній службі або на службі в органах місцевого самоврядування, перебувати у штаті інших юридичних осіб, входити самостійно, через представника або підставних осіб до складу правління чи інших виконавчих органів господарських організацій, кредитно-фінансових установ, а також виконувати іншу оплачувану роботу, крім викладацької, наукової і творчої, у вільний від роботи час.

Приміщення, яке використовує нотаріус для своєї професійної діяльності, не відноситься до житлового фонду, тому що згідно із ч. 4 ст. 4 Житлового кодексу України до житлового фонду не входять нежитлові приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» установлено, що споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з п. 3 Порядку формування тарифів на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії та послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 липня 2006 року № 955 , який був чинним у відповідній редакції на час виникнення спірних правовідносин, тарифи формуються для трьох категорій споживачів - населення, бюджетних установ, інших споживачів.

За даними , які відповідач надав позивачу, вказане приміщення використовується нотаріусом, тобто, для здійснення професійної діяльності, а отже, у останнього були відсутні підстави для розрахунку вартості спожитої теплової енергії за тарифом для населення. Аналогічну правову позицію наведено у постанові від 26.09.2012р. Верхового Суду України по справі №6-43цс12.

Отже, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних та допустимих доказів виконання відповідачем своїх обов'язків з оплати спожитої на підставі договору №820155 від 01.05.2004р. теплової енергії, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Київенерго» до Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-7» про стягнення основного боргу в сумі 145 573,80 грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об'єктивного розгляду всіх обставин справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення вимог позивача про стягнення 13 112,34 грн. - 3% річних та 121 407,09 грн. - збитків від інфляції. При цьому, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За порушення строків виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань за договором, позивачем було нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в сумі 13 112,34 грн. та інфляційні втрати в розмірі 121 407,09 грн.

Здійснивши перевірку наведеного заявником розрахунку 3% річних, суд дійшов висновку, що останній є арифметично вірним, а позовні вимоги в цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Одночасно, розрахунок інфляційних втрат містить помилки, зокрема, заявником не враховано наступне.

У застосуванні індексації слід враховувати рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі №62-97р від 03.04.1997р. Верховного Суду України.

Відповідно до Листа №62-97р. від 03.04.1997р. Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» та Інформаційного листа №01-06/928/2012 від 17.07.2012р. Вищого господарського суду України «Про практику застосування ВГСУ у розгляді справ окремих норм матеріального права» сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто, мала місце не інфляція, а дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Вказані рекомендації щодо нарахування на суму заборгованості інфляційних втрат також викладено у Листі б/н від 01.07.2014р. Верховного суду України «Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві».

Приймаючи до уваги строки внесення плати за спожиту теплову енергію, які визначено договором №820155 від 01.05.2004р. (не пізніше 25 числа поточного місяця), здійснивши власний перерахунок, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є нарахування та стягнення з відповідача інфляційних втрат на загальну суму 120 929,92 грн.

Всі інші заяви та клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального України судові витрати покладаються на сторін пропорційно задоволених вимог.

Керуючись, ст. ст. 32, 33, 49, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Індикатор-7» (03148, м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 23, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (01001, м. Київ, Площа Івана Франка, буд.5, ) основний борг в сумі 145 573 (сто сорок п'ять тисяч п'ятсот сімдесят три) грн. 80 коп., 3% річних в розмірі 13 112 (тринадцять тисяч сто дванадцять) грн. 34 коп., інфляційні втрати в сумі 120 929 (сто двадцять тисяч дев'ятсот двадцять дев'ять) грн. 92 коп. та судовий збір в сумі 4 194 (чотири тисячі сто дев'яносто чотири) грн. 24 коп.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.07.2016.

Суддя Т.М. Ващенко