РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2016Справа №910/9971/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ МЕЙКЕРС"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-К"

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,

на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий центр Континент"

про стягнення 3 962,48 грн.

Суддя Гумега О.В.

Представники

від позивача: Сава Л.В. за довіреністю б/н від 04.01.2016

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДРІМ МЕЙКЕРС" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-К" (відповідач) про стягнення 3962,48 грн. заборгованості за Договором про переведення боргу від 01.02.2015, з яких: 3588,31 грн. основного боргу, 107,65 грн. 3% річних за період з 31.05.2015 по 30.05.2016 та 266,52 грн. інфляційних втрат за період червень 2015 - травень 2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов Договору про переведення боргу від 01.02.2015 не сплатив позивачу борг у розмірі 3588,31 грн., який виник у первісного боржника (ТОВ "Торговий центр Континент") перед кредитором (позивачем) за Договором поставки № Д-13 від 01.03.2013 та був переведений первісним боржником (ТОВ "Торговий центр Континент") на відповідача (нового боржника) згідно наведеного договору про переведення боргу. З огляду на порушення відповідачем зобов'язання за договором про переведення боргу щодо сплати суми боргу до 31.05.2015, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача, окрім суми основного боргу, також сум 3% річних та інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2016 порушено провадження у справі № 910/9971/16, призначено розгляд справи на 04.07.2016 о 12:00 год., залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий центр Континент".

01.07.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 02.06.2016, а саме підтвердження про відсутність аналогічного спору та доказів направлення позовної заяви і доданих до неї документів третій особі.

В судове засідання, призначене на 04.07.2016, представник позивача з'явився.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 04.07.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвали суду від 02.06.2016 не виконали, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином.

Враховуючи нез'явлення представників відповідача та третьої особи в судове засідання, невиконання останніми вимог ухвали суду від 02.06.2016 та положення п. 1, 2 ч. 1 ст. 77 ГПК України, суд дійшов висновку про неможливість вирішення справи по суті в судовому засіданні, призначеному на 04.07.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва відкладено розгляд справи на 01.08.16 об 11:40 год.

В судове засідання, призначене на 01.08.2016, представник позивача з'явився.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання 01.08.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду від 02.06.2016 та від 04.07.2016 не виконали, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, які наявні в матеріалах справи.

Відповідно до абз. 1 підпункту 3.9.2 підпункту 3.9 пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" визначено, що у випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Обставин, які б перешкоджали чи не дозволяли розглянути спір в судовому засіданні 01.08.2016 судом встановлено не було.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті в судовому засіданні 01.08.2016 без участі представників відповідача та третьої особи, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору та з огляду на встановлений статтею 69 ГПК України строк вирішення спору.

Представник позивача в судовому засіданні 01.08.2016 надав усні пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав повністю.

Відповідно до положень статті 75 ГПК України справа розглядалась за наявними в ній матеріалами, оскільки відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи відповідачем суду не подано.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 01.08.2016 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 4 ст. 85 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, оглянувши в судових засіданнях оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.03.2013 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДРІМ МЕЙКЕРС" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий центр Континент" (покупець, третя особа) був укладений Договір поставки № Д-13 (надалі - Договір поставки), відповідно до п.п. 1.1 якого постачальник (позивач) зобов'язувався поставити і передати у власність покупця (третя особа), а покупець зобов'язувався прийняти і оплатити, товар згідно із замовленням покупця та товарно-супровідною документацією.

Відповідно до п.4.3 Договору поставки оплата за товар здійснюється протягом 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту поставки товару.

Станом на 01.02.2015 заборгованість третьої особи перед позивачем за поставлений товар склала 3588,31 грн., що підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків на 01.02.2015 позивача та третьої особи.

01.02.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий центр Континент" (первісний боржник, третя особа), Товариством з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-К" (новий боржник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДРІМ МЕЙКЕРС" (кредитор, позивач) був укладений Договір про переведення боргу (далі - Договір про переведення боргу).

Відповідно до п. 1.1 Договору про переведення боргу сторони узгодили, що первісний боржник (третя особа) в порядку та на умовах, визначених цим договором, переводить на нового боржника (відповідача) борг у розмірі 3588,31 грн., який виник перед кредитором (позивачем) за Договором поставки № Д-13 від 01.03.2013, укладеним між кредитором та первісним боржником (далі - основний договір), а новий боржник (відповідач) приймає на себе зобов'язання сплатити кредитору суму боргу до 31.05.2015 на умовах, передбачених основним договором та даним договором.

У п. 1.2 Договору про переведення боргу сторони визначили, що борг первісного боржника перед кредитором підтверджується Актом звірки взаємних розрахунків на 01.02.2015, складеним та посвідченим підписами уповноважених осіб та відбитками печаток кредитора та первісного боржника, а новий боржник (відповідач) погоджується та зобов'язується виконати частину боргових зобов'язань визначених у цьому договорі.

Підписанням Договору про переведення боргу кредитор (позивач) надав свою згоду і не мав жодних заперечень стосовно заміни первісного боржника на нового боржника за основним договором (п. 1.3 наведеного договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору про переведення боргу первісний боржник зобов'язався в день підписання цього договору передати новому боржнику всю необхідну інформацію (документи), пов'язану із переведенням боргу за цим договором.

Пунктами 2.1, 2.4 Договору про переведення боргу встановлено зобов'язання нового боржника (відповідача) належним чином та добросовісно виконувати умови цього і основного договору та сплатити кредитору борг за основним Договором в сумі, вказаній в п. 1.1. даного договору, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок кредитора до 31.05.2015.

Згідно п. 1.4 Договору про переведення боргу узгоджено, що переведення боргу за цим договором не тягне за собою жодних інших змін умов основного договору, окрім тих, що пов'язані із переведенням боргових зобов'язань первісного боржника новому боржнику.

У позовній заяві позивач зазначив, що переведення боргу в загальній сумі 3588,31 грн. здійснювалось щодо видаткових накладних № 7317 від 29.07.2014 на суму 781,15 грн. (залишок боргу за якою 521,83 грн.), № 7318 від 29.07.2014 на суму 575,62 грн., № 7319 від 29.07.2014 на суму 612,84 грн., № 7317 від 20.11.2014 на суму 1878,02 грн.

Позивач також зазначив, що відповідач (новий боржник) у визначений у Договорі про переведення боргу строк для сплати боргу (до 31.05.2015) жодних перерахувань грошових коштів на поточний рахунок позивача не здійснив, чим порушив умови наведеного договору.

23.07.2015 позивач направив відповідачу вимогу № 168 від 10.07.2015 про сплату боргу в сумі 3588,31 грн., що підтверджується фіскальним чеком № 6235 від 23.07.2015 та описом вкладення у цінний лист. Однак відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, борг у розмірі 3588,31 грн., визначений Договором про переведення боргу - не оплатив, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення суми основного боргу, а також сум 3% річних та інфляційних втрат з огляду на прострочення відповідачем грошового зобов'язання за Договором про переведення боргу.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 520 ЦК України визначено, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Форма правочину щодо заміни боржника у зобов'язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього кодексу (ст. 522 ЦК України).

За змістом статті 523 ЦК України новий боржник у зобов'язанні має право висунути проти вимоги кредитора всі заперечення, що ґрунтуються на відносинах між кредитором і первісним боржником.

Згідно умов укладеного між позивачем (кредитор), відповідачем (новий боржник) та третьою особою (первісний боржник) Договору про переведення боргу від 01.02.2015 відповідач зобов'язався сплатити позивачу суму боргу в розмірі 3588,31 грн. (який виник у третьої особи за Договором поставки № Д-13 від 01.03.2013) до 31.05.2015, при цьому позивач не мав жодних заперечень стосовно заміни первісного боржника на нового боржника за Договором поставки № Д-13 від 01.03.2013.

Крім того, умови Договору про переведення боргу, а рівно і наявні в матеріалах справи докази, не містять жодних заперечень відповідача (нового кредитора) проти вимог позивача (кредитора), які засновані на відносинах між останнім та первісним кредитором (третьою особою).

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (526 ЦК України). Одностороння відмова від зобов'язання, в силу ст. 525 ЦК України, не допускається.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи не містять доказів сплати відповідачем позивачу боргу в сумі 3855,31 грн. до 31.05.2015, що свідчить про порушення відповідачем умов пунктів 1.1, 2.1, 2.4 Договору про переведення боргу.

Враховуючи наведене, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 3855,31 грн. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

З огляду на прострочення відповідачем грошового зобов'язання за Договором про переведення боргу, позивачем заявлено також позовні вимоги про стягнення 107,65 грн. 3% річних за період з 31.05.2015 по 30.05.2016 та 266,52 грн. інфляційних втрат за період червень 2015 - травень 2016.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у п. 1.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 травня 2013 року № 14 (далі - постанова Пленуму ВГСУ від 17.05.2013 № 14), з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки суму боргу за Договором про переведення боргу відповідач був зобов'язаний сплатити позивачу до 31.05.2015, то прострочення відповідачем вказаного грошового зобов'язання розпочалось з 31.05.2015. При цьому суд взяв до уваги роз'яснення, наведені у абз. 2 п. 1.9 наведеної постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2013 № 14, згідно яких якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад до 01.08.2014 (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31.07.2014).

Судом встановлено, що дії відповідача щодо несплати суми боргу в розмірі 3855,31 грн. у визначений у Договорі про переведення боргу строк є порушенням грошового зобов'язання, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України.

Судом враховано, що згідно п. 1.12 постанови Пленуму ВГСУ від 17.05.2013 № 14, з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних в сумі 107,65 грн. за період з 31.05.2015 по 30.05.2016 та інфляційних втрат в сумі 266,52 грн. за період червень 2015 - травень 2016, суд дійшов висновку, що такі розрахунки виконані вірно та повністю відповідають умовам Договору про переведення боргу і матеріалам справи, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача 107,65 грн. 3% річних та 266,52 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Приписами статей 33, 34 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач в судові засідання не з'явився, докази на спростування обставин, повідомлених позивачем, рівно як і контррозрахунок заявлених до стягнення сум, суду не подав та не надіслав.

Згідно із ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Таким чином, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3588,31 грн. основного боргу, 107,65 грн. 3% річних, 266,52 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на повне задоволення позову на відповідача покладається судовий збір в сумі 1378,00 грн.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85, 116 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГ-К" (03146, м. Київ, вул. Якуба Колоса, буд. 15; ідентифікаційний код 38365337) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРІМ МЕЙКЕРС" (01033, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд. 38, к. 12; ідентифікаційний код 37567185) 3588,31 грн. (три тисячі п'ятсот вісімдесят вісім гривень 31 коп.) основного боргу, 107,65 грн. (сто сім гривень 65 коп.) 3% річних, 266,52 грн. (двісті шістдесят шість гривень 52 коп.) інфляційних втрат, 1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги (ч. 1 ст. 93 ГПК України), якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.08.2016

Суддя Гумега О.В.