РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Справа № 906/83/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя Огороднік К.М.

суддя Тимошенко О.М. ,

суддя Коломис В.В.

при секретарі судового засідання Вавринчук А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційні скарги Казенного підприємства "Кіровгеологія" та Спільного українсько-іспанського підприємства "Іскор" на рішення господарського суду Житомирської області від 10.03.2016 року у справі № 906/83/16 (суддя Шніт А.В.)

за позовом Казенного підприємства "Кіровгеологія"

до Спільного українсько-іспанського підприємства "Іскор"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області

про стягнення 52629,10 грн. та зобов'язання звільнити приміщення

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, за довіреністю,

відповідача - ОСОБА_2, за довіреністю,

третьої особи - не з'явився.

В судовому засіданні від 19.07.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

Казенне підприємство "Кіровгеологія" (далі - КП "Кіровгеологія", позивач) звернулось з позовом до господарського суду Житомирської області про стягнення з Спільного українсько-іспанського підприємства "Іскор" (далі - СУІП "Іскор", відповідач) 52629,10 грн., з яких: 43654,24 грн. - основний борг, 8028,52 грн. - пеня, 946,34 грн. - 3% річних.

23.02.2016 року позивачем, на адресу суду першої інстанції було подано заяву №110 від 22.02.2016 року про зміну предмету позову, в якій останній просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 52629,10 грн., з яких: 43654,24 грн. - основного боргу, 8028,52 грн. - пені, 946,34 грн. - 3% річних та зобов'язати відповідача звільнити приміщення, орендовані на підставі договору № 31-96 від 20.05.1996 року, в тому числі: адміністративно-побутовий комплекс, будівлю КПП; полірувальний цех "Москва"; цех по обробці каменю та негайно повернути позивачу ці приміщення.

Ухвалою суду першої інстанції від 23.02.2016 року відповідну заяву прийнято до розгляду.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 10.03.2016 року відповідний позов задоволено частково. Стягнуто зі СУІП "Іскор" на користь КП "Кіровгеологія" 43654,24 грн. основного боргу; 946,34 грн. 3% річних; 1167,79 грн. судових витрат. Відмовлено в позові в частині стягнення пені в розмірі 8028,52 грн. та зобов'язання відповідача звільнити орендовані на підставі договору № 31-96 від 20.05.1996 року приміщення, в тому числі: адміністративно-побутовий комплекс, будівлю КПП; полірувальний цех "Москва"; цех по обробці каменю, та негайно повернути їх позивачу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові в частині зобов'язання відповідача звільнити орендовані на підставі договору № 31-96 від 20.05.1996 року приміщення, в тому числі: адміністративно-побутовий комплекс, будівлю КПП; полірувальний цех "Москва"; цех по обробці каменю, та негайно повернути їх позивачу і прийняти нове рішення, яким зобов'язати відповідача звільнити вищевказані приміщення та негайно повернути позивачу ці приміщення.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 20.04.2016 року апеляційну скаргу позивача прийнято до провадження та призначено до розгляду в судовому засіданні.

Крім того, до Рівненського апеляційного господарського суду також надійшла апеляційна скарга відповідача на рішення господарського суду Житомирської області від 10.03.2016 року, в якій підприємство просило скасувати відповідне рішення в повному обсязі та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 року апеляційну скаргу відповідача прийнято до спільного провадження із апеляційною скаргою КП "Кіровгеологія".

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, розгляд справи відкладено.

В судовому засіданні представник позивача підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу відповідача заперечив повністю. Надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції.

Представник відповідача підтримав свою апеляційну скаргу, апеляційну скаргу позивача заперечив повністю. Просив скасувати вищевказане рішення в повному обсязі та постановити нове, яким відмовити позивачу в позові в повному обсязі, а апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Представник третьої особи позивача в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу апеляційного суду письмові пояснення на виконання вимог ухвал суду.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення уповноважених представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, апеляційний суд встановив наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що 20.05.1996 між КП "Кіровгеологія" в особі Експедиції № 49 (правонаступником якої є відособлений підрозділ КП "Кіровгеологія" - Управління виробничо-технічного обслуговування) (орендодавець) та СУІП "Іскор" (орендар) укладено договір № 31-96. Відповідно до п. 1.1. Договору предметом договору є оренда виробничих приміщень і споруд каменедробильного комплексу Експедиції № 49 з встановленими в них обладнанням та пристосуванням, які не належали раніше Спільному українсько-іспанському підприємству "Іскор". Згідно п. 2.1. Договору орендодавець зобов'язався передати в оренду виробничі приміщення і споруди відповідно до доданого Списку №1, який є невід'ємною частиною договору. Орендна плата встановлюється відповідно до Методики розрахунку і порядок використання плати за оренду державного майна, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України № 786 від 04.10.1995 року (у редакції, чинній станом на час виникнення орендних відносин між сторонами), з врахуванням Роз'яснення Фонду державного майна № 10-22-8412 від 05.12.1995 року та листа Коростишівської державної адміністрації № 18/50 від 15.11.1995 року. Орендна плата може змінюватись на підставі наступних роз'яснень уряду України (Доповнення і зміни до договору № 31-96 від 20.05.1996 року).

Доповненнями і змінами від 30.09.1997 року до договору № 31-96 від 20.05.1996 року передбачено орендну плату за каменедробильний цех у сумі 3262,23 грн. у місяць згідно розрахунку, що додається. СУІП "Іскор" сплачує орендну плату шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця (п. 4.2. Договору в новій редакції згідно Доповнень і змін до договору).

У п. 5.1. Договору сторони передбачили, що даний договір дії з 15.05.1996 року по 01.01.1997 року. При виконанні умов п. 2.2. Договору продовжується ще на рік.

Так, п. 2.2. Договору (в новій редакції згідно Доповнень і змін до договору) визначено, що за умови відсутності заборгованості з орендної плати більше двох місяців, інших розбіжностей щодо умов договору після закінчення строку оренди, договір автоматично продовжується ще на черговий строк.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст. 173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч. 3 ст. 173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору № 31-96 від 20.05.1996 року, який за своєю правовою природою є договором оренди.

За умовами ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно ч. 1 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що орендодавець свої зобов'язання за договором № 31-96 від 20.05.1996 року виконав належним чином, про що, зокрема, свідчать підписаний повноважними представниками сторін акт передачі в оренду виробничих приміщень згідно переліку, а також акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) за січень 2015 року - грудень 2015 року, відтак задоволив позов в частині стягнення із СУІП "Іскор" на користь КП "Кіровгеологія" 43654,24грн основного боргу; 946,34грн 3% річних; 1167,79 грн. судових витрат.

В силу ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 43 ГПК України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення, для господарського суду не є обов'язковим.

За приписами процесуального законодавства, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного законодавства, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права та правильно витлумачив ці норми права.

При цьому, поза увагою місцевого господарського суду залишився той факт, що згідно п. 2.1 договору орендодавець зобов'язався передати в оренду виробничі приміщення і споруди відповідно до доданого Списку № 1, який є невід'ємною частиною договору. Судами встановлено, що договір укладений 20.05.1996 року. Проте, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії списку об'єктів, які передавались в оренду відповідачеві № 1, останній складений до договору від 15.05.1996 року. Договір оренди від 15.05.1996 року в матеріалах справи відсутній. Відповідний факт судом першої інстанції в процесі розгляду справи досліджено не було. Крім того, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що згідно поданої позивачем до суду першої інстанції копії ОСОБА_1 про передачу в оренду виробничих приміщень цеху, останній складений та підписаний уповноваженими представниками сторін 15.05.1996 року, що передує укладенню самого договору оренди № 31-96 від 20.05.1996 року. Згідно вказаного акта в оренду передано незавершені будівництвом приміщення цеху. Безспірних та беззаперечних доказів прийняття вказаних об'єктів в експлуатацію та наявності на них права власності судам не надано. Відсутність акта приймання-передачі в оренду саме виробничих приміщень і споруд, як то передбачено п. 2.1. договору, має своїм наслідком неможливість встановлення дати початку фактичного використання приміщень і споруд, а, отже, і моменту, з якого у відповідача виник обов'язок вносити орендну плату.

Наведене не дає безспірних та беззаперечних підстав для твердження про виникнення між сторонами на виконання договору оренди відповідних правовідносин та підставності стягнення орендної плати. Відтак, враховуючи вищевикладене, та той факт, що судом першої інстанції не було досліджено відповідні обставини під час розгляду справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга СУІП "Іскор" підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 43654,24 грн. - основного боргу; - 946,34 грн. - 3% річних; - 1167,79 грн. - судових витрат.

При цьому необхідно зазначити, що підписані сторонами акти здачі-приймання робіт (надання послуг) не спростовують висновків про неналежність списку № 1 та акту від 15.05.1996 року.

Як вбачається з оскаржуваного рішення суду першої інстанції, останнім відмовлено в позові в частині стягнення пені в розмірі 8028,52 грн. та зобов'язання відповідача звільнити орендовані на підставі договору № 31-96 від 20.05.1996 року приміщення, в тому числі: адміністративно-побутовий комплекс, будівлю КПП; полірувальний цех "Москва"; цех по обробці каменю, та негайно повернути їх позивачу.

Враховуючи все вищевикладене, суд апеляційної інстанції вбачає підстави для залишення рішення суду першої інстанції в цій частині без змін, враховуючи наявність підстав для скасування останнього в частині часткового задоволення позовних вимог КП "Кіровгеологія", а відтак, апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

При цьому, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендодавцем цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке є державною власністю, а також іншого майна є Фонд державного майна України та його регіональні відділення. Підприємства державної форми власності мають право бути орендодавцями, як правило, тільки щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 кв. м., а для того, щоб відповідне підприємство мало право передати в оренду структурний підрозділ (філію, цех, дільницю) або нерухоме майно (будівлю, споруду, приміщення) площею понад 200 кв. м., останнє повинно одержати дозвіл Фонду державного майна України чи його регіонального відділення. Проте, як вбачається із наявних в матеріалах справи пояснень Регіонального відділення Фонду державного майна України по Житомирській області, в останнього протягом майже 20 років відсутня інформація про договір № 31-96 від 20.05.1996 року, при цьому, що площа лише адміністративного будинку, на який вказує позивач по справі, становить 1067,9 кв.м. згідно технічного паспорту на відповідну будівлю, що має своїм наслідком неподання на запити апеляційного господарського суду відповідної інформації.

Також, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки для здійснення підприємницької діяльності від 03.12.2002 року, відповідач є власником земельної ділянки загальною площею 5,16 га., на якій розміщенні цехи по обробці граніту, адмінпобутовий корпус, склади, всього забудовано 113634 кв.м., що також підтверджується наявним в матеріалах справи державними актами про право власності на земельну ділянку ЖТ № 058311 та ЖТ № 058312 від 17.03.2003 року. При цьому, в матеріалах справи відсутні, а сторонами не надані, безспірні та беззаперечні докази на підтвердження наявності права власності на розміщені не земельній ділянці відповідача цехи по обробці граніту, адмінпобутовий корпус, склади, тощо, що виключає можливість перевірки правомірності їх використання.

Судові витрати за подання апеляційних скарг покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 102, п. 1 ч. 1 ст. 103, 104, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Казенного підприємства "Кіровгеологія" залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Спільного українсько-іспанського підприємства "Іскор" задоволити.

3. Пункти 1, 2 резолютивної частини рішення господарського суду Житомирської області від 10.03.2016 року у справі № 906/83/16 скасувати.

Прийняти в цій частині нове судове рішення.

"1. В задоволені позову Казенного підприємства "Кіровгеологія" про стягнення з Спільного українсько-іспанського підприємства "Іскор" заборгованості в розмірі 52629,10 грн., з яких: 43654,24 грн. - основного боргу, 946,34 грн. - 3% річних відмовити."

В решті рішення господарського суду Житомирської області від 10.03.2016 року у справі № 906/83/16 залишити без змін.

4. Стягнути з Казенного підприємства "Кіровгеологія" (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, 8/9; ідентифікаційний код 14308279) на користь Спільного українсько-іспанського підприємства "Іскор" (12504, Житомирська обл., м. Коростишів, вул. Більшовицька, буд. 149; ідентифікаційний код 14350815) 1515,80 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу відповідного наказу доручити господарському суду Житомирської області.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Огороднік К.М.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Коломис В.В.