РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016Справа №922/66/16

За позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

До Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард»

Про стягнення 87 533,90 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 представник за довіреністю № б/н від 06.07.15.

Від відповідача: Грищенюк Д.І. представник за довіреністю № б/н від 08.06.16.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Кросс-птахофабрика «Зоря» про стягнення грошових коштів.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 22.02.16. було здійснено заміну відповідача його правонаступником та залучено до участі в справі у якості відповідача - Публічне акціонерне товариство «Птахогосподарство «Червоний прапор».

Крім того, Господарським судом Харківської області прийнято заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з відповідача 148 525,41 грн., а саме: 80 500,00 грн. заборгованості за виконані роботи на надані послуги, 63 122,63 грн. - інфляційних втрат, 4 902,78 грн. - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.03.16. позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 80 500,00 грн. заборгованості за виконані роботи та надані послуги, 1 525,50 грн. - інфляційних втрат, 1131,41 грн. - 3% річних.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 18.05.16. у справі № 922/66/16 рішення Господарського суду Харківської області від 21.03.16. скасовано, матеріали справи № 922/66/16 повернуто до Господарського суду Харківської області для виконання вимог ч. 1 ст. 17 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 30.05.16. справу № 922/66/16 направлено за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до автоматичного розподілу справи № 922/66/16 її передано на розгляд судді Ващенко Т.М.

При цьому судом враховано, що у п. 16 інформаційного листа від 20.10.06. № 01-8/2351 "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2005 році та в I півріччі 2006 року" Вищий господарський суд України на запитання, якими є наслідки ситуації, коли господарські суди не дійшли взаємної згоди стосовно визначення підсудності справи, відповів так. Відповідно до частини першої статті 17 ГПК, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю не пізніше п'яти днів з дня надходження позовної заяви або винесення ухвали про передачу справи. Чинним законодавством не передбачено можливості спору між господарськими судами з приводу підсудності справи, а ухвалу про передачу справи за підсудністю може бути змінено чи скасовано виключно за результатами її перегляду в апеляційному або касаційному порядку. Тому господарський суд, який одержав справу на підставі винесеної в порядку статті 17 ГПК ухвали, і в разі незгоди з останньою має розглянути справу по суті, якщо відповідну ухвалу не було змінено чи скасовано.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.16. суддею Ващенко Т.М. прийнято справу № 922/66/16 до свого провадження та призначено її до розгляду на 16.06.16.

15.06.16. позивачем через відділ діловодства суду було подано заяву, відповідно до якої Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 просить суд стягнути з відповідача на свою користь: 80 500,00 грн. - основного боргу, 1 713,66 грн. - 3% річних та 5 320,24 грн. - інфляційних втрат, що разом становить 87 533,90 грн.

Вказану заяву судом розцінено як заяву про зменшення розміру позовних вимог та прийнято судом, отже має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Вказане також викладено в п. 3.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

В зв'язку з неявкою в судове засідання 16.06.16. представників сторін та з огляду на подані сторонами клопотання, розгляд справи на підставі ст. 77 ГПК України було відкладено на 19.07.16., про що судом було прийнято відповідну ухвалу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.16. здійснено зміну найменування позивача на Публічне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард».

Позивач в судовому засіданні 19.07.16. підтримав свої позовні вимоги з врахуванням заяви про зменшення.

Відповідач в судовому засіданні 19.07.16. проти розміру пред'явленого до стягнення основного боргу не заперечував та просив перерахувати 3% річних та інфляційні втрати.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд у нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, ухвалив рішення у справі № 922/66/16.

В судовому засіданні 19.07.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі актів прийому-передачі виконаних робіт, які підписані сторонами та скріплені їх печатками: № 30 від 10.03.14. на суму 19 000,00 грн., № 74 від 30.11.13. на суму 11 500,00 грн., № 76 від 08.12.13. на суму 40 500,00 грн., № 88 від 27.12.13. на суму 12 000,00 грн., № 11 від 31.01.14. на суму 38 000,00 грн., № 23 від 20.02.14. на суму 45 000,00 грн., № 16 від 10.02.14. на суму 26 000,00 грн., позивач надав відповідачу асенізаторські послуги на загальну суму 192 000,00 грн.

25.09.15. позивач листом з описом вкладення № 762 направив відповідачу (Публічному акціонерному товариству «Кросс-птахофабрика «Зоря», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Птахогосподарство «Червоний прапор», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард») претензії № № 1-7 від 24.09.15. з вимогами сплатити наявну заборгованість за зазначеними вище актами прийому-передачі виконаних робіт.

У відповідності до наявного в матеріалах справи оригіналу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, рекомендоване поштове відправлення № 762 було отримане відповідачем 01.10.15.

У відповідності до наявних в матеріалах справи банківських виписок, відповідачем в погашення наявної заборгованості з оплати наданих послуг асенізації було сплачено позивачу грошові кошти в розмірі 111 500,00 грн.

Отже, відповідачем не сплачено позивачу 80 500,00 грн. за надані послуги.

Крім того, додатково суд враховує, що між сторонами був підписаний та скріплений печатками Акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.09.13. по 03.03.16., відповідно до якого відповідачем визнано наявність фактичної заборгованості перед позивачем в сумі 80 500,00 грн.

В зв'язку з тим, що відповідачем надані послуги на суму 80 500,00 оплачено не було, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. «Про судове рішення» рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, згідно з ч. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Оскільки підписані між сторонами та скріплені печатками акти № 30 від 10.03.14., № 74 від 30.11.13., № 76 від 08.12.13., № 88 від 27.12.13., № 11 від 31.01.14., № 23 від 20.02.14., № 16 від 10.02.14. містять найменування наданих послуг, їх ціну, суд дійшов висновку, що між сторонами мало місце укладення правочину на надання послуг у спрощений спосіб.

Згідно з ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Оскільки сторонами не було обумовлено строків поставки товару, до спірних правовідносин мають застосовуватись положення ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як відзначалось судом, 25.09.15. позивач листом з описом вкладення № 762 направив відповідачу (Публічному акціонерному товариству «Кросс-птахофабрика «Зоря», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Птахогосподарство «Червоний прапор», правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Агрохолдинг Авангард») претензії № № 1-7 від 24.09.15. з вимогами сплатити наявну заборгованість за зазначеними вище актами прийому-передачі виконаних робіт. У відповідності до наявного в матеріалах справи оригіналу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, рекомендоване поштове відправлення № 762 було отримане відповідачем 01.10.15.

У зв'язку з вказаним відповідач мав оплатити надані послуги протягом семи днів від дати отримання претензій, тобто до 08.10.15. включно.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Так як відповідач не здійснив оплати наданих послуг на суму 80 500,00 грн., позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 80 500,00 грн. є законними та обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Позивач просить суд на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України стягнути з відповідача на свою користь 1 713,66 грн. - 3% річних та 5 320,24 грн. - інфляційних втрат за період з 01.10.15. по 15.06.15.

Суд наголошує на тому, що оскільки відповідач мав оплатити надані послуги до 08.10.15. включно, то прострочення наступило з 09.10.15., а не з 01.10.15., як на тому наголошує позивач.

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові № 48/23 від 18.10.2011 р. та Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.2010 р.).

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.05. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

За перерахунком суду розмір 3% річних становить 1 660,73 грн., розмір інфляційних втрат становить 5 320,09 грн., внаслідок чого вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Безпідставно позивачем нараховано 3% річних в розмірі 52,93 грн. та інфляційні втрати в розмірі 0,15 грн., в наслідок чого суд відмовляє в задоволенні позову в цій частині.

З урахуванням зазначеного, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Агрохолдинг Авангард» (03115, м. Київ, проспект Перемоги, б. 121В; ідентифікаційний код 00851519) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 80 500 (вісімдесят тисяч п'ятсот) грн. 00 коп. - основного боргу, 1 660 (одну тисячу шістсот шістдесят) грн. 73 коп. - 3% річних, 5 320 (п'ять тисяч триста двадцять) грн. 09 коп. - інфляційних втрат, 1 377 (одну тисячу триста сімдесят сім) грн. 16 коп. - судового збору.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.07.16.

Суддя Т.М. Ващенко