КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2016 р. Справа№ 910/7098/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Отрюха Б.В.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

За участю представників:

Від позивача: не з'явився;

Від відповідача: не з'явився.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайшалі Груп Европ"

на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016

у справі № 910/7098/16 (головуючий суддя Грєхова О.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайшалі Груп Европ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр обробки документів і науково технічної інформації"

про стягнення 7 184,29 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Вайшалі Груп Европ" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр обробки документів і науково-технічної інформації" заборгованості за договором оренди нерухомого майна в загальному розмірі 7 184,29 грн., з яких: 5 950 грн. заборгованості з орендної плати, 975,47 грн. пені, 67 грн. 3% річних, 191,82 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору оренди №30/04/15-ГЖ від 30.04.2015 в частині здійснення орендної плати, у зв'язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр обробки документів і науково технічної інформації" виникла заборгованість перед позивачем

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайшалі Груп Европ" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайшалі Груп Европ" у справі №910/7098/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Головуючого судді Отрюха Б.В., суддів Михальської Ю.Б. та Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайшалі Груп Европ" до провадження та призначено розгляд справи № 910/7098/15 на 26.07.2016.

В судове засідання, призначене на 26.07.2016, повноважні представники позивача та відповідача не з'явилися.

Як зазначено у пункті 3.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Відповідно до пункту 3.9.1. вказаної постанови, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 Господарського процесуального кодексу України.

За змістом зазначеної статті 64 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Відповідно до пункту 2.6.10. Інструкції з діловодства в господарських судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 20.02.2013 № 28 оригінал судового рішення залишається в матеріалах справи; згідно з пунктом 2.6.15. вказаної Інструкції на звороті у лівому нижньому куті оригіналу процесуального документа, який виготовляється судом та залишається у справі, проставляється відповідний штамп суду з відміткою про відправлення документа, що містить вихідний реєстраційний номер, загальну кількість відправлених примірників документа, дату відправки, підпис працівника, яким вона здійснена та може містити відмітку про отримання копії процесуального документа уповноваженим представником адресата.

Дана відмітка є підтвердженням належного надсилання копій процесуального документа сторонам судового процесу.

Як вбачається із матеріалів справи, копії ухвали Київського апеляційного господарського суду були надіслані учасникам судового процесу на адреси, зазначені в апеляційній скарзі, що підтверджується відміткою суду на зворотній стороні ухвали.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності представників позивача та відповідача, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги, проте не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 22 ГПК України.

Згідно зі ст. 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідач 30.04.2015 було укладено Договір оренди об'єкта нерухомості №30/04/15-ГЖ від 30.04.2015, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в користування на строк дії договору нежитлове приміщення гаража №42, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Сумська, 47.

Згідно з пунктом 1.1 Договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Селін Ворлд Ресортс Спа та Гольф" передає, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Центр обробки документів і науково-технічної документації" приймає в користування на строк дії договору нежитлове приміщення гаража №42, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Сумська, 47.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору за користування об'єктом оренди орендар щомісячно сплачує орендодавцю орендну плату в розмірі, обумовлену договором. Загальна сума щомісячної орендної плати на день укладення договору за користування об'єктом оренди становить 850,00 грн.

Пунктом 3.6 Договору визначено, що орендна плата вноситься щомісячно до 25 числа поточного місяця шляхом попередньої оплати за оренду приміщення на наступний місяць у готівковому чи безготівковому вигляді (на поточних рахунок орендодавця).

Згідно з пунктами 4.1, 4.2, 4.3 Договору передача орендодавцем об'єкта оренди орендарю у користування за даним договором здійснюється протягом 5 календарних днів з дати підписання даного договору, та оформлюється актом прийому-передачі об'єкта оренди, який повинен бути підписаний сторонами або їх представниками та скріплений печатками. Даний акт прийому-передачі стає невід'ємною частиною договору.

Повноваження представників сторін має бути підтверджені відповідно завіреними довіреностями. Дані довіреності в такому випадку стають невід'ємною частиною Договору.

Підписання сторонами або їх представниками акту прийому-передачі об'єкта оренди є підтвердженням факту передачі приміщення орендарю.

Відповідно до пункту 7.1 Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.04.2017.

З наявної в матеріалах справи копії додаткової угоди від 01.08.2015 до договору №30/04/15-ГЖ від 30.04.2015 вбачається, що сторонами внесено зміни в Договір оренди в частині реквізитів орендодавця, а саме змінено з Товариства з обмеженою відповідальністю "Селін Ворлд Ресортс Спа та Гольф" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Вайшалі Груп Европ".

За доводами позивача, відповідач не здійснює належним чином виконання зобов'язань зі сплати орендної плати за Договором, Товариство з обмеженою відповідальністю "Вайшалі Груп Европ", що і стало підставою для звернення до суду першої інстанції з позовом про стягнення з відповідача суму орендної плати в розмірі 5 950 грн., пені в розмірі 975,47 грн., 3% річних в розмірі 67 грн. та інфляційних втрат розміром 191,82 грн.

Правовідносини за даним Договором підпадають під правове регулювання Глави 58 Цивільного кодексу України.

Статтею 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (ч.1. ст. 760 ЦК України).

Одночасно, за змістом ст.283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ). До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договір оренди нерухомого майна може бути підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України, і відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 181 Господарського кодексу України визначено загальний порядок укладення господарських договорів, згідно з яким господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін.

У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Проте як вбачається з наявної в матеріалах справи копії Договору оренди об'єкта нерухомості №30/04/15-ГЖ від 30.04.2015 на ньому відсутні підписи уповноважених осіб, а також відбиток печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр обробки документів і науково-технічної документації" (орендаря), що в свою чергу свідчить про відсутність волевиявлення однієї із сторін зазначеного правочину на його укладення.

Таким чином, договір оренди об'єкта нерухомості №30/04/15-ГЖ від 30.04.2015, на який посилається позивач, не може бути прийнятий до уваги в якості належного доказу наявності між сторонами правовідносин з оренди нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення гаража №42, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Сумська, 47, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформлюється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Зі змісту Договору оренди №30/04/15-ГЖ від 30.04.2015 вбачається, що останній має конструкцію реального договору, оскільки його пункт 1.1 передбачає передачу нерухомого майна, а не обов'язок з його передачі.

Згідно з п.4.3 Договору підтвердженням факту передачі приміщення орендарю є підписання сторонами акту прийому-передачі.

Тому, для укладення даного договору оренди нерухомого майна, обов'язковим елементом є передача майна як юридична, так і фактична.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Вищого господарського суду України від 24.05.2016 по справі №916/3480/15.

З наявної в матеріалах справи акту прийому-передачі приміщення від 30.04.2016 вбачається, що він також не містить підпису уповноваженого представника та відтиску печатки Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр обробки документів і науково-технічної інформації", а тому зазначений документ не може бути прийнятий судом до уваги в якості належного та допустимого доказу підтвердження фактичної передачі відповідачу в оренду та використання останнім нежитлового приміщення гаража №42, що знаходиться за адресою: м.Харків, вул. Сумська, 47, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Статтею 1 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Згідно з статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ст. 20 Господарського кодексу України кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

За змістом положень вказаних норм суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання такого права чи інтересу і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Зі змісту ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України вбачається, що застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб'єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, та беручи до уваги відсутність в матеріалах справи доказів фактичного укладення між сторонами договору оренди об'єкта нерухомості №30/04/15-ГЖ від 30.04.2015 та доказів передання позивачем відповідачу в оренду нежитлового приміщення гаражу №42, що розташоване за адресою: м.Харків, вул.Сумська, 47, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача орендної плати за вказаним договором в сумі 5 950 грн., а також нарахованих на вказану суму штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних втрат, у зв'язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Заперечення скаржника з цього приводу, які містяться в матеріалах справи, та в апеляційній скарзі не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та спростовуються матеріалами справи, а тому є необґрунтованими та недоведеними.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що рішення у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, повним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та відповідністю висновків, викладених в рішенні, дійсним обставинам справи, тому рішення є законним та обґрунтованим. Підстав для скасування або зміни вказаного рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів Київського апеляційного господарського суду не знаходить.

Керуючись статтями 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вайшалі Груп Европ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 у справі № 910/7098/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/7098/16 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Б.В. Отрюх

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко