ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.08.2016р. Справа№ 914/1690/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Блавацької-Калінської О.М. при секретарі Кияк І.В. розглянувши матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут», м.Львів

до відповідача: Квартирно експлуатаційного відділу м.Львова, м.Львів

про: стягнення 98 621,95 грн.,

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_1 - представник (довіреність №ЛВ 07/1-847-16 від 07.04.2016 р.),

від відповідача: ОСОБА_2 представник (довіреність від 20.05.2016р.).

Представникам сторін роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст.ст. 20, 22, 28 ГПК України. Заяв про відвід судді та здійснення технічної фіксації судового засідання не надходило.

В судовому засіданні 01.08.2016 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області Товариством з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» подано позов до Квартирно експлуатаційного відділу м.Львова про стягнення 98 621,95 грн. заборгованості за постачання природного газу для потреб не побутових споживачів (з яких 85436,6 грн. - основного боргу, 8761,75 грн. пені, 3782,08 грн. втрат від інфляції та 641,48 грн. 3% річних.)

Ухвалою від 21.06.2016 р. позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 11.07.2016 р.

В судовому засіданні 11.07.2016 р., відповідно до ст.77 ГПК України оголошено перерву до 18.07.2016 року, яку згодом було продовжено до 01.08.2016 року.

18.07.2016 року представник позивача через відділ автоматизованого розподілу та обробки інформації подав клопотання (вх.№3648/16 від 18.07.2016 року) про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої ТзОВ «Львівгаз збут» просить зменшити розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача 8 761,75 грн. пені.

У звязку із клопотанням про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 8761,75 грн. представник позивача подав клопотання про повернення судового збору (вх. №3649/16 від 18.07.2016 року).

Передбачені частиною 4 статті 22 ГПК України, права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Відповідно до ч.3 ст.55 ГПК України ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. (п.3.10 Постанови Пленуму ВГСУ від 26.12.2011 р. №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції).

Сторони участь повноважних представників в судове засідання 01.08.2016 року забезпечили.

Позивач позовні вимоги підтримав з врахуванням зменшених позовних вимог.

Відповідач проти клопотання про зменшення позовних вимог не заперечив.

Враховуючи викладене, суд приймає заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог до розгляду.

Отже, предметом розгляду даної справи є стягнення 89 860,20 грн., з них 85436,6 грн. - основного боргу, 3782,08 грн. - втрат від інфляції та 641,48 грн. - 3% річних.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача в судовому засіданні, суд встановив наступне.

Як встановлено судом та підтверджено доданими до матеріалів справи доказами, в січні та лютому 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» здійснило поставку природного газу, а Квартирно експлуатаційний відділ м.Львова прийняв поставлений природній газ, що підтверджується актами приймання - передачі природног газу №ЗЛВ00007280 від 31.01.2016 року на суму 86781,42 в т.ч. ПДВ та №ЗЛВ00016240 від 29.02.201 року на суму 63321,58 в т.ч. ПДВ (копії актів містяться в матеріалах справи).

Відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, внаслідок чого, станом на травень 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений природний газ становить 85436,64 грн.

На підставі вищенаведеного, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за поставлений природний газ в сумі 85436,64 грн., а також 8761,75 грн. пені, 3782,08 грн. втрат від інфляції та 641,48 грн. 3% річних.

Однак, 18.07.2016 року позивач через відділ автоматизованого розподілу та обробки інформації подав клопотання (вх. №3648/16 від 18.07.2016 року), відповідно до якої ТзОВ «Львівгаз збут» зменшує розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача 8761,75 грн. пені та просить стягнути лише 85436,64 грн. - основної суму боргу, 3782,08 грн. втрат від інфляції та 641,48 грн. 3% річних.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами статті 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Поряд з цим, відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження до виконання замовлення, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З викладеного вище вбачається, що між позивачем та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб. Відповідно до цього договору позивач зобов'язався передати у власність відповідача природний газ, а відповідач, у свою чергу, прийняти його і оплатити.

За своєю правовою природою правочин, який відбувся між позивачем та відповідачем, є договором поставки.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач передав протягом січня-лютого 2016 року природний газ, а відповідач прийняв природній газ на загальну суму 85436,64 грн., що підтверджується відповідними актами прийому-передачі природного газу, долученими до матеріалів справи.

Відповідач зобовязання із оплати вартості природного газу не виконав.

Згідно з частини першої статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 другої статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України зазначається, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 п. 4. 6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», зменшення позивачем суми позову, в тому числі й з підстав необґрунтованості первісного розрахунку ціни позову, не є відмовою від позову. В такому випадку припинення провадження в частині зменшення відповідної суми не здійснюється, - про таке зменшення зазначається в описовій частині судового рішення, а предметом спору залишається вимога про стягнення суми в зменшеному розмірі.

Суд погоджується з розрахунком інфляційних втрат в розмірі 3782,08 грн. та 3 % річних в розмірі 641,48 грн.

Суд вважає позовні вимоги із врахуванням клопотання про зменшення розміру позовних вимог є підставним, обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у відповідності до ст. 49 ГПК України.

З огляду на викладене, керуючись ст.ст. 4, 33, 34, 35, 44, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного віллілу м.Львова (79007, м. Львів, вул. Батуринська,2; ідентифікаційний код 07638027) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівгаз збут» (79039, м.Львів, вул. Золота, 42; ідентифікаційний код 39594527) 85436,64 грн. - основного боргу, 641,48 грн. - 3 % річних, 3782,08 грн. - інфляційних втрат та 1347,90 грн. - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили, відповідно до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.08.2016 р.

Суддя Блавацька-Калінська О. М.