ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року Справа № 910/30958/15

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Вовка І.В. (головуючого, доповідача),
Нєсвєтової Н.М., Черкащенка М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Київ-5" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2016 року у справі № 910/30958/15 за позовом публічного акціонерного товариства "Київенерго" до житлово-будівельного кооперативу "Київ-5" про стягнення інфляційних сум та 3% річних,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до відповідача про стягнення 219 926,70 грн. інфляційних сум та 3 % річних в сумі 18 088,29 грн. за період з 01.10.2013 року по 01.11.2015 року у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання з оплати вартості теплової енергії у гарячій воді за договором від 01.12.2005 року № 1410168, яке встановлено рішенням господарського суду в іншій справі.

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.02.2016 року (суддя Мандриченко О.В.) позов задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача 219 926,70 грн. інфляційних сум і 3 % річних в сумі 18 088,29 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2016 року (судді: Шапран В.В., Андрієнко В.В., Буравльов С.І.) зазначене рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач вважає, що судами попередніх інстанцій порушено і неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, і тому просить прийняті ними рішення скасувати, та в позові відмовити.

Відзив на касаційну скаргу від позивача до суду не надходив.

У судовому засіданні оголошувалася перерва до 20.07.2016 року.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 22.06.2016 року продовжено строк розгляду касаційної скарги на п'ятнадцять днів.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи і прийняті в ній судові рішення, суд касаційної інстанції вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, що 01.12.2005 року між сторонами було укладено договір № 1410168 на постачання теплової енергії у гарячій воді, за умовами якого позивач зобов'язався виробити та поставити теплову енергії відповідачу для потреб опалення та гарячого водопостачання, а відповідач - отримувати та своєчасно її оплачувати.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати вартості поставленої теплової енергії у листопаді 2013 року ПАТ "Київенерго" звернулося до суду з позовом про стягнення з ЖБК "Київ-5" 401 535,82 грн. боргу за період з 01.12.2011 року по 01.10.2013 року та 3 % річних в сумі 11 242,10 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.03.2015 року у справі № 910/21599/13 позовні вимоги ПАТ "Київенерго" задоволено частково та стягнуто з ЖБК "Київ-5" 288 811,24 грн. заборгованості за договором від 01.12.2005 № 1410168, а також 3 % річних у сумі 7 436,91 грн.

12.06.2015 року господарським судом міста Києва видано наказ з примусового виконання рішення у справі № 910/21599/13.

26.08.2015 року Відділом Державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 48648822 з примусового виконання наказу від 12.06.2015 року № 910/21599/13.

Оскільки відповідачем рішення суду добровільно не виконано, заборгованість в сумі 288 811,24 грн. не сплачено, позивач звернувся з цим позовом про стягнення нарахованих у відповідності до ст. 625 ЦК України 219 926,70 грн. інфляційних втрат та 18 088,29 грн. 3 % річних, розрахованих за період прострочення з 01.10.2013 року по 01.11.2015 року.

Відповідачем сума боргу за період з 01.12.2011 року по 01.10.2013 року, визначена рішенням господарського суду міста Києва від 12.03.2015 року, в сумі 288 811,24 грн. в повному обсязі сплачена лише в березні 2016 року.

Предметом даного судового розгляду є вимоги постачальника до споживача про стягнення 3 % річних та інфляційних сум у зв'язку з простроченням виконання зобов'язання з оплати заборгованості за договором, стягнутої за рішенням суду в іншій справі.

Висновок судів обох інстанцій про задоволення позову про стягнення 3% річних та інфляційних сум обґрунтовано встановленням обставин порушення відповідачем грошового зобов'язання, що виникло на підставі договору та встановлено судовим рішенням в іншій справі.

Частинами 1, 3 ст. 202 ГК України передбачено, що господарське зобов'язання припиняється, між іншим, виконанням, проведеним належним чином.

До відносин щодо припинення господарських зобов'язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 202 - 205 ГК України, ст. ст. 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Судами обох інстанцій встановлено, що внаслідок несвоєчасного виконання грошового зобов'язання в сумі 288 811,24 грн., яке виникло на підставі договору та підтверджено рішенням господарського суду міста Києва від 12.03.2015 року у справі № 910/21599/13 у позивача були законні підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму заборгованості за спірний період.

При цьому доводи відповідача про те, що за невиконання грошового зобов'язання, яке виникло на підставі рішення суду не можуть застосовуватися наслідки, визначені ст. 625 ЦК України, не беруться до уваги, оскільки в даному випадку грошове зобов'язання виникло з договірних відносин, що лише було встановлено судовим рішенням в іншій справі. Наведені доводи також правильно відхилені апеляційним господарським судом.

Крім того, суд апеляційної інстанції правильно зазначив, що трирічний строк позовної давності щодо стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат відповідно до ст. 257 ЦК України позивачем не пропущений, оскільки нарахування цих сум позивачем було зроблено за період з 01.10.2013 року до 01.11.2015 року на суму заборгованості, підтверджену судовим рішенням від 12.03.2015 року, а позивач звернувся до господарського суду 08.12.2015 року, тобто в межах строку позовної давності, і доводи відповідача в касаційній скарзі цих висновків судів не спростовують.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з наведеного, суди обох інстанцій дали належну оцінку обставинам справи і, з урахуванням вимог застосованих правових норм, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову про стягнення з відповідача 219 926,70 грн. інфляційних сум та 3 % річних в сумі 18 088,29 грн.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів.

За таких обставин, оскаржені судові рішення є законними й обґрунтованими, і тому підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - без задоволення.

З огляду наведеного та керуючись ст. ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу житлово-будівельного кооперативу "Київ-5" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.04.2016 року - без змін.

Головуючий суддя І.Вовк

Судді Н.Нєсвєтова

М.Черкащенко