РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2016Справа №910/10330/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Українського державного підприємства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз»

про стягнення 33 561, 01 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко А.А. - за довіреністю;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» пені в розмірі 31 418, 82 грн. та трьох відсотків річних в сумі 2 142, 19 грн., відповідно до договору про надання послуг по подачі інгібітору гідратоутворення № 2/3-ПМ від 01.04.2013 р.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.06.2016 р. порушено провадження у справі № 910/10330/16, розгляд справи призначено на 15.07.2016 р.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Неприбуття до судового засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання, не перешкоджає розгляду спору по суті, а тому справа розглядається за наявними в ній матеріалами згідно статті 75 ГПК України.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, приймаючи до уваги доводи позивача та заперечення відповідача, суд встановив:

Позов мотивовано тим, що 01.04.2013 року між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» (надалі - виконавець), та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - замовник), укладено договір про надання послуг по подачі інгібітору гідратоутворення №2/3-ПМ, згідно умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується за плату надати послуги по подачі інгібітору гідратоутворення (надалі інгібітор або метанол), який належить виконавцю, на гирло свердловини та установку низькотемпературної сегарації (надалі - НТС), котра належить виконавцю, де проходить підготовка газу замовника для забезпечення безгідратного режиму роботи та підготовки газу згідно вимог нормативних документів (підпункт 1.1.1. договору), а замовник зобов'язується своєчасно проводити оплату послуг виконавця згідно п. 3.1. та 4.1. договору та виконувати інші обов'язки передбачені договором (пункт 2.2. договору).

Відповідно пункту 1.2. договору під час визначення кількості використаного інгібітору сторони погоджують: кількість використаного інгібітору згідно індивідуальних норм використання інгібітору, які розроблені УкрНДІгіз та погоджені ПАТ «Укргазвидобування» або фактично поданого за звітній місяць інгібітору на гирло свердловини та установки НТС виконавця. У разі відсутності індивідуальних норм використання інгібітору використовуються групові норми витрат інгібітору, затверджені ПАТ «Укргазвидобування» (додаток №1 до договору).

Пунктом 3.1. договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою № 5 від 27.10.2015 року до договору №2/3-ПМ, встановлено, що вартість послуг складається з:

- вартості послуг по подачі інгібітору гідратоутворення (метанолу) на гирло свердловин та установку низькотемпературної сегарації за ціною 388,98 грн. (триста вісімдесят вісім грн. 98 коп.), в тому числі ПДВ 20% 64,83 (шістдесят чотири грн. 83 коп.) за одну тонну інгібітору, згідно додатку №2 - калькуляція вартості послуг з подачі інгібітору гідратоутворення (метанолу) на гирло свердловин та установку низькотемпературної сегарації, що є невід'ємною частиною цього договору;

- вартості інгібітору виконавця, що відображена в «довідці про вартість інгібітору гідратоутворення», що додається до двостороннього акту наданих послуг поп подачі інгібітору (надалі - акт наданих послуг) за звітній місяць.

Згідно пункту 4.1. договору виконавець зобов'язаний скласти, підписати та направити для підписання замовнику не пізніше п'ятого робочого дня місяця, наступного за звітним, два примірники акту використання інгібітору, в якому згідно п. 1.2. договору вказується обсяг інгібітору, використаного виконавцем для підготовки газу замовника, протягом звітного місяця. На підставі акту використання інгібітору виконавець зобов'язаний скласти, підписати та направити для підписання замовнику не пізніше п'ятого робочого дня місяця, наступного за звітнім, два примірники акту наданих послуг. Замовник протягом трьох робочих днів з дати отримання відповідного акту підписує його або направляє виконавцю мотивовану відмову від підписання. У разі, якщо замовник не підписує відповідний акт та не направляє мотивовану відмову від підписання такого акту у зазначений в цьому пункті триденний строк відповідний акт, підписаний лише виконавцем, вважається підписаним належним чином.

Відповідно пункту 4.2. договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №4 від 31.12.2013 року до договору №2/3-ПМ, замовник зобов'язується щомісячно, до 15 числа звітного місяця провести попередню оплату на підставі рахунку-фактури, отриманого від виконавця, в розмірі 25 відсотків від вартості фактично наданих послуг за попередній місяць та вартості інгібітору виконавця. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги, з урахуванням перерахованої виконавцю попередньої оплати, проводиться замовником до 15 числа місяця, наступного за звітнім, на підставі рахунку-фактури, наданого виконавцем замовнику, після підписання сторонами акту наданих послуг.

Відповідно пункту 6.2. договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №4 від 31.12.2013 року до договору №2/3-ПМ, за порушення строків оплати замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожну добу затримки оплати.

Поясненнями позивача, а також актами приймання-передачі наданих послуг за січень 2016 року від 31.01.206 року на суму 1 593 547, 08 грн. та за лютий 2016 року від 29.02.1016 року на суму 1 291 540, 55 грн., які містяться в матеріалах справи, підтверджується факт надання позивачем відповідачу послуг згідно договору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, в порушення умов договору, проводив розрахунки несвоєчасно.

Зокрема, за умовами договору, позивачем були виставлені відповідачу рахунки-фактури № СД/50 від 31.01.2016 року на оплату послуг за січень 2016 року в сумі 1 138 951, 49 грн. та № СД/51 від 31.01.2016 року на оплату авансу за лютий 2016 року в сумі 398 386, 77 грн., а оплата відповідачем проведена 04.03.2016 року, про що свідчить виписка по банківському рахунку позивача, що міститься в матеріалах справи.

Позивач стверджує, що мало місце несвоєчасне виконання грошових зобов'язань зі сторони відповідача, а тому, на підставі пункту 6.2. договору, наполягає на стягненні з відповідача пені в сумі 31 418, 82 грн., що була нарахована за період з 16.02.2106 року по 03.03.2016 року.

Окрім того позивач, з посиланням на приписи статті 625 Цивільного кодексу України, вказує на прострочення грошового зобов'язання з боку відповідача, а тому просить стягнути з відповідача три проценти річних у сумі 2 142, 19 грн.

Судом дана належна правова кваліфікація правовідносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір про надання послуг. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду Договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 901 Цивільного кодексу України та ст. ст. 180, 181,Господарського кодексу України, він вважається укладеним згідно частини 8 статті 181 Господарського кодексу України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Згідно із пунктом 1 статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1 Статті 903 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень статті 530 Цивільного кодексу України та враховуючи зміст пункту 4.2 Договору, грошове зобов'язання відповідача мало бути виконано до 15 числа згідно з рахунками-фактурами, що надавались позивачем щомісячно.

При цьому, відповідно до пункту 1.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань», якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, наприклад, до 1 серпня 2014 року (частина друга статті 252 ЦК України), то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну (в даному прикладі - 31 липня 2014 року).

Приймаючи до уваги викладене, останнім днем виконання відповідачем грошового зобов'язання на підставі рахунків фактур № СД/50 від 31.01.2016 року на оплату послуг за січень 2016 року в сумі 1 138 951, 49 грн. та № СД/51 від 31.01.2016 року на оплату авансу за лютий 2016 року в сумі 398 386, 77 грн. є 14.02.2014 року.

Таким чином, поясненнями позивача та наявними у матеріалах справи доказами підтверджується прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання згідно договору № 2/3-ПМ від 01.04.2013 року.

З урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Згідно статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи, що судом встановлено факт прострочення виконання грошового зобов'язання згідно договору № 2/3-ПМ від 01.04.2013 р., то вимоги позивача про стягнення пені, нарахованої згідно пункту 6.2. договору визнаються судом обґрунтованими та задовольняються у розмірі 31 418, 82 грн.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Фактичні обставини справи та докази на їх підтвердження свідчать про прострочення грошового зобов'язання згідно договору № 2/3-ПМ від 01.04.2013 р., тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних в сумі 2 142, 19 грн. підлягають задоволенню, в межах заявлених позовних вимог.

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

У судовому засіданні, яке відбулося 15.07.2016 року, згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 625, 901 ЦК України, ст. ст. 193, 230, 231 ГК України, ст. ст. 4-2, 4-3, 33, 34, ч. 3 ст. 43, 44, 82, 82-1, 84, ч. 2 ст. 85 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 13-19; ) на користь:

- Публічного акціонерного товариства «Укргазвидобування» в особі філії Газопромислове управління «Шебелинкагазвидобування» (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 26/28; ) пеню в розмірі 31 418, 82 грн., три відсотки річних в сумі 2 142, 19 грн. та судовий збір у розмірі 1 378, 00 грн., видавши наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 20.07.2016 року

Суддя Ю.О. Підченко