ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Справа № 911/1419/16

Розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна», м.Київ
до 1. Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України, с.Нові Петрівці
2. Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»
про стягнення 34592,15 грн.

Суддя А.Ю.Кошик
Представники:
Від позивача: Усенко А.М.
Від відповідача 1: Райчук О.С., ОСОБА_1 .
Від відповідача 2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (далі позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (далі відповідач) про стягнення 34592,15 грн.
Провадження у справі №911/1419/16 порушено відповідно до ухвали суду від 26.04.2016 року та призначено справу до розгляду на 10.05.2016 року.
Представник відповідача у судовому засіданні 10.05.2016 року подав клопотання про залучення до участі у справі в якості співвідповідача ПрАТ «Київський страховий дім», обґрунтовуючи його тим, що ПрАТ «Київський страховий дім» є страховиком Військової частини НОМЕР_1 згідно полісу АЕ/6695358 і здійснив страхове відшкодування у сумі 25127,97 грн. на користь позивача.
Розглянувши у судовому засіданні 10.05.2016 року подане клопотання відповідача господарський суд дійшов висновку про задоволення даного клопотання та залучення до участі у справі співвідповідача ПрАТ «Київський страховий дім».
Ухвалою від 10.05.2016 року залучено до участі у справі в якості відповідача 2 ПрАТ «Київський страховий дім» та відкладено розгляд справи на 23.06.2016 року.
Відповідач2, належним чином повідомлений про час і місце розгляду спору, у судове засідання 23.06.2016 року не з`явився та 21.06.2016 року надіслав відзив на позовну заяву в якому проти позову заперечує.
Відповідач1 у судовому засіданні 23.06.2016 року подав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. У зв`язку з чим, розгляд справи відкладався до 12.07.2016 року.
В судовому засіданні 12.07.2016 року оголошувалась перерва до 19.07.2016 року. Також, ухвалою від 12.07.2016 року за клопотанням відповідача1 продовжено строк розгляду справи.
В судовому засіданні 19.07.2016 року позивач позовні вимоги підтримав, відповідач1 проти позову заперечував, відповідач2 в судове засідання не з`явився.
За таких обставин, суд розглядає справу у відповідності до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення прийнято господарським судом за результатами оцінки доказів, поданих позивачем, у нарадчій кімнаті.
Згідно ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, після закінчення розгляду справи у судовому засіданні було оголошено рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши надані докази, судом встановлено наступне.
Як вбачається з викладених у позові обставин, між ПАТ «Страхова компанія «Країна» (позивач) та ОСОБА_2 (надалі - Страхувальник) був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту №УА/118530 від 20.10.2015 року (надані - Договір страхування).
16.11.2015 року сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), за участю застрахованого у ПАТ «СК «Країна» транспортного засобу «Фольксваген» на підставі Договору страхування (надалі застрахований автомобіль), реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебуває у власності Страхувальника, та автомобіля марки «Ісузу», реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (відповідач1), під керуванням водія ОСОБА_3 .
Вартість відновлювального ремонту застрахованого у позивача автомобіля була визначена ПАТ «СК «Країна» на підставі рахунку ФОП « ОСОБА_4 » №5КР0000844/01693 від 19.11.2015 року, страхового акту №36/37745/2.1.5.1 від 25.01.2016 року, і складає 59 720,12 грн.
На виконання договору добровільного страхування №УА/118530 від 20.10.2015 року, позивачем було виплачено страхове відшкодування шляхом оплати рахунку СТО згідно заяви Страхувальника на виплату страхового відшкодування, у сумі 59 720,12 грн., що підтверджується платіжним дорученням №16142 від 25.01.2016 року.
Згідно з ч. 1 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 05.02.2016 року винним у вчиненні вищевказаної ДТП було визнано водія відповідача - ОСОБА_3 .
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки «Ісузу», реєстраційний номер НОМЕР_3 (Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (відповідача1) була застрахована у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, укладеного у формі полісу №АЕ/6695358.
Позивач зазначає, що керуючись ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 01.02.2016 року звернувся до ПрАТ «Київський страховий дім» з претензією на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) за вх. №549 на суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 59 720,12 грн.
22.02.2016 року ПрАТ «Київський страховий дім» виплатила ПАТ «СК «Країна» страхове відшкодування по заявленій претензії №549 від 01.02.2015 року, в сумі 25 127,97 грн.
Керуючись ст. 993 Цивільного Кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
У зв`язку з чим, на решту виплаченого страхового відшкодування позивач звернуся безпосередньо до особи, відповідальної за шкоду відповідача1, з вимогою про сплату 34 592,15 грн.
Керуючись статтею 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Оскільки, страхове відшкодування - це виплата, яка здійснюється Страховиком в межах страхової суми, а страхова сума - це максимально можливий розмір виплати по страхуванню (ст. 9 Закону України «Про страхування»), страхового відшкодування може бути недостатньо для покриття всіх збитків потерпілої особи. В такому випадку Страховик вправі звернутися безпосередньо до Страхувальника (завдавача шкоди, відповідальної особи) з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Керуючись статтею 1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
У зв`язку з чим, 29.02.2016 року позивачем на адресу відповідача1 було направлено вимогу про відшкодування суми заподіяного збитку їхнім водієм - ОСОБА_3 . Даний лист був отриманий відповідачем 10.03.2016 року, однак вимоги позивача були залишені відповідачем без задоволення.
Відповідач1 в ході розгляду справи надав відзив, в якому проти позову заперечував, зазначив, що 18.11.2015 року звертався до ПрАТ «Київський страховий дім» за Полісом №АЕ/6695358 з повідомленням про подію, що може бути визнана страховою.
Відповідач1 зазначає, що згідно полісу № АЕ/6695358 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» застраховано цивільно-правову відповідальність Військової частини НОМЕР_1 , як власника транспортного засобу, яким заподіяно шкоду, з лімітом відповідальності в сумі 50 000 грн.
При цьому, відповідач1 стверджує, що Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» неправомірно відмовлено у виплаті позивачу решти суми в межах ліміту відповідальності за Полісом.
У зв`язку з чим, судом в ході розгляду справи, оскільки відповідач1 стверджує, що заявлена у справі сума має відшкодовуватись Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» в межах ліміту відповідальності за Полісом, останнього було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.
Відповідач 2 у відзиві проти позову заперечував, зазначив, що 04.04.2016 року позивач звернувся до страхової з заявою про відшкодування шкоди в сумі 59 720, 12 грн. і 15.02.2016 року ним було виплачено позивачу страхове відшкодування в сумі 25 127, 97 грн., тобто в розмірі оціненої шкоди, розрахованої у порядку, встановленому законодавством виходячи з фактичних витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, що передбачено ст.ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
В ході розгляду спору судом встановлено, що відповідач2 визнав факт укладення Полісу, ліміт відповідальності за яким за шкоду, заподіяну майну, встановлено в розмірі 50 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Пунктом 9.1. ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено обов`язковий ліміт відповідальності страховика, в межах якого страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.
Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
У відповідності до ст. 9 Закону України «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Відповідно до ст.ст. 12, 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються оцінена шкода, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, зокрема, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат, переходить право вимоги, яке страхувальник має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Стаття 993 Цивільного кодексу України передбачає перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за завдані збитки, а саме, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Пункт 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини». Крім того, відповідно до ст. 3Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
За таких обставин у позивача після сплати страхового відшкодування потерпілому виникло право на регресний позов до страхової, в якій застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу, яким заподіяно шкоду, тобто відповідача2 в межах лімітів відповідальності.
Решта суми заподіяної шкоди, яка виплачена страховою і не покрита Полісом, покладається безпосередньо на особу, яка відповідає за заподіяний збиток, тобто з урахуванням ст. 1172 Цивільного кодексу України на відповідача1.
Фактично спір між сторонами виник у зв`язку з непогодженням розміру відповідного відшкодування, яке покладається на відповідача2 та відповідача1.
Щодо посилань відповідача2 що ним підлягає відшкодуванню лише оцінена шкода з врахування фізичного зносу, суд зазначає, що у відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним у листі від 19.07.2011 року щодо судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди та визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України щодо судової практики розгляду господарських справ, справа № 910/7163/14 від 15.04.2015 року, додана до матеріалів справ позивачем.
Зокрема, в постанові від 15.04.2015 року у справі № 910/7163/14 Верховний Суд України зазначив, що Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу.
Виплативши страхове відшкодування відповідно до умов Договору добровільного страхування, у страхової виникає право зворотної вимоги до відповідальної за винну особу страхової в порядку цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у сумі страхового відшкодування у межах фактичних затрат із вирахуванням франшизи.
Відповідно до ч. 1 ст. 111-28 ГПК Україн висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Відповідно до вимог пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», наявність страхового акту, виставленого рахунку ремонтної організації та платіжного доручення про оплату ремонту, є достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.
При цьому, звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.
Таким чином, згідно з ч. 1 ст. 111-28 ГПК України враховуючи правову позицію постанові Верховного Суду України у справі № 910/7163/14 від 15.04.2015 року, на відповідача2 покладається відшкодування позивачу виплачених сум на ремонт в межах ліміту відповідальності за Полісом.
За Полісом ліміт відповідальності відповідача2 за шкоду, заподіяну майну, встановлено в розмірі 50 000,00 грн., франшиза 0,00 грн.
З виплачених позивачем 59 720,12 грн., відповідачем2 відшкодовано лише 25 127,97 грн. Таким чином, відповідачем 2 підлягає відшкодуванню на користь позивача ще 24872,03 грн.
Таким чином, з заявлених у справі 34592,15 грн. відшкодування виплачених страхових сум, 24872,03 грн. підлягає стягненню з відповідача2 в межах лімітів відповідальності за Полісом, решта суми 9720,12 грн. підлягає стягненню з відповідача1, тобто винної особи, як різниця, що не покрита страховкою за Полісом поза межами ліміту відповідальності.
Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.
За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом стягнення на користь позивача 9720,12 грн. з відповідача1 та 24872,03 грн. з відповідача2.
Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 44, 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідачів в повному обсязі пропорційно розміру задоволених позовних вимог щодо кожного.
Керуючись ст. ст. 33, 49, 55, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України (07354, Київська обл., Вишгородський р-н. с. Нові Петрівці, код НОМЕР_4 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А, код 20842474) 9720,12 грн. страхового відшкодування та 387,21 грн. витрат по сплаті судового збору.
3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41, оф. 407) на користь Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» (04176, м. Київ, вул. Електриків, 29А, код 20842474) 24872,03 грн. страхового відшкодування та 990,79 грн. витрат по сплаті судового збору.

Накази видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя А.Ю. Кошик

дата підписання 02.08.2016 р.