ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2016 р.Справа № 922/1738/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Інте Т.В.

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алюмбуд", м. Харків
про розірвання договору
за участю представників сторін:

позивач - ОСОБА_1, дов. № 1 від 05.01.15 р.;

відповідача - ОСОБА_2, дов. б/н від 06.06.16 р.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери", звернувся до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить розірвати договір № 1/01-15 про відступлення права вимоги від 19.01.15 р., укладений між позивачем (первісний кредитор), відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Алюмбуд" (новий кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металіст-будметалоконструкція" (боржник), мотивуючи свої вимоги істотним порушенням відповідачем умов зазначеного договору. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

04.07.16 р. відповідач надав клопотання про витребування доказів, в якому просив зобов'язати представника надати докази дійсності довіреності від 05.01.15 р., виданої генеральним директором Товариства з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" - ОСОБА_3

Суд, дослідивши вказане клопотання, зазначає про відсутність підстав для його задоволення, оскільки відповідачем не надано жодного доказу в підтвердження відкликання вищезазначеної довіреності, тобто висновки відповідача ґрунтуються лише на припущеннях.

07.07.16 р. відповідач надав відзив, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що позивач не надав доказів щодо понесення ані реальних збитків, ані упущеної вигоди. Крім того, відповідач зауважив, що розірвання договору відступлення права вимоги не призведе до відновлення права позивача щодо отримання вищезгаданої суми. У зв'язку з розірванням договору таке право зникне, а право бути новим кредитором для відповідача буде порушене, що потягне за собою реальні збитки для відповідача у розмірі 58000 гривень та виникнення обов'язку щодо сплати судового збору. Відповідач також зазначив, що спірний договір був складений за взаємною згодою всіх сторін з урахуванням вимог, встановленими законодавством, у повному розумінні своїх прав та обов'язків за цим договором, та настанням можливих негативних наслідків. З огляду на це, аргументи позивача, що його було позбавлено права на участь у процесі ліквідації первісного боржника, є безпідставними, адже, цілком очевидно, що якби у позивача був намір прийняти участь у процесі ліквідації, він би не укладав цього договору.

В судовому засіданні оголошувалась перерва з 12.07.16 р. по 13.07.16 р., для надання сторонам можливості подати додаткові документи.

13.07.16 р. позивач надав заперечення на відзив, в яких зазначив, що правова позиція, викладена у постанові ВСУ № 6-158цс12 (на яку посилається відповідач у відзиві) не може застосовуватися до спірних правовідносин у цій справі, адже стосується лише наслідків зміни або розірвання договору, а не підстав для його розірвання. Позивач також зауважив, що недоотримані грошові кошти за договором про відступлення права вимоги ТОВ "Метали і полімери" мало використати на здійснення своєї господарської діяльності, отримуючи при цьому прибуток від обороту коштів у значних розмірах.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримав свій відзив, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

19 січня 2015 року між позивачем (як первісним кредитором), відповідачем (як новим кредитором) та ТОВ "Металіст-Будметалконструкція" (як боржником) було укладено договір № 1/01-15 про відступлення права вимоги (далі договір, а.с. 11).

Відповідно до п. 1.1 договору, в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає новому кредитору, а новий кредитор набуває права вимоги, належні первісному кредиторові у відповідності до умов основного договору, укладеного між первісним кредитором і боржником, а саме право вимагати від боржника виконання грошових зобовязань, передбачених договором, на суму 768438,46грн., з яких 745944,49грн. основного боргу та 22493,97грн. неустойки.

Пунктом 1.2 договору сторони погодили, що право вимоги, що відступається, включене до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Металіст-Будметалконструкція", згідно з ухвалою господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2014 року у справі № 922/1350/14 (справа про банкрутство ТОВ "Металіст-БМК"). За цим договором до нового кредитора переходять усі права, набуті первісним кредитором у звязку із належністю йому права вимоги, що відступається за цим договором, в тому числі, але не виключно, права кредитора боржника, належні первісному кредитору у провадженні у справі про банкрутство боржника (№ 922/1350/14).

Згідно даних Діловодства спеціалізованого суду, ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2015 р. у справі № 922/1350/14 (справа про банкрутство ТОВ "Металіст-БМК") на підставі договору, було замінено конкурсного кредитора ТОВ "Металіст - Будметалконструкція" Товариство з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" (позивач у даній справі) на його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Алюмбуд" (відповідач у даній справі) щодо грошових вимог на загальну суму 768438,46 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору, новий кредитор зобовязався компенсувати первісному кредиторові номінальний розмір величини вартості відступлених на користь нового кредитора грошових вимог до боржника шляхом сплати на користь первісного кредитора грошових коштів в розмірі 100% відступлених грошових вимог, що складає 768438,46 грн.

Додатком № 1 до договору сторони встановили графік виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, а саме: до 04.02.2015 р. включно 20000,00 грн.; 23-27.02.2015 р. 20000,00 грн.; 20-30.03.2015 р. 20000,00 грн.; 20-30.04.2015 р. 20000,00 грн.; 25-29,05.2015 р. 30000,00 грн.; 22-30.06.2015 р. 40000,00 грн.; 20-31.07.2015 р. 60000,00 грн.; 24-31.08.2015 р. 60000,00 грн.; 31-30.09.2015 р. 80000,00 грн.; 26-31.10.2015 р. 80000,00 грн.; 23-30.11.2015 р. 100000,00 грн.; 21-25.12.2015 р. 100000,00 грн.; 25-29.01.2016 р. 70000,00 грн.; 22-26.02.2016 р. 88438,46 грн.

В пункті 2.1 договору сторони домовились, що виконання новим кредитором своїх грошових зобовязань за цим договором здійснюється безпосередньо первісному кредиторові та/або уповноваженій ним на прийняття виконання особі на підставі довіреності, виданої первісним кредитором. Виконання, здійснене на користь уповноваженої особи, вважається таким, що здійснене на користь первісного кредитора.

У період з 03.02.2015 по 25.05.2015 відповідачем за цим договором було сплачено загалом 52000 грн. із 110000 грн. , які потребували сплати відповідно до умов договору (графіку).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за договором, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача 58000,00 грн. боргу (справа № 922/3269/15).

Рішенням господарського суду Харківської області від "10" серпня 2015 року по справі № 922/3269/15 позов задовольнити в повному обсязі, присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алюмбуд" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" 58000,00грн. боргу за період з 03.02.2015 по 25.05.2015 та судовий збір в сумі 1827,00грн.

Втім, відповідач вищезазначене рішення не виконав, присуджені до сплати грошові кошти на рахунок позивача не перерахував.

17.03.2015 року позивачем направлено заяву із пропозицією розірвання договору № 1/01-15 (а.с. 15).

Відповідачем направлено лист №32 від 02.04.2015 про відмову від пропозиції розірвання спірного договору (а.с. 14).

У зв'язку із істотним порушенням відповідачем умов договору, позивач вважає за необхідне його розірвати та припинити правовідносини, відповідно до ст. 651 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Як зазначено в ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина 1 статті 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Наявний в матеріалах справи договір свідчить, що позивач відступив відповідачу на відплатній основі вимоги до ТОВ "Металіст-Будметалконструкція", які включено до реєстру вимог кредиторів останнього згідно з ухвалою господарського суду Харківської області від 14 жовтня 2014 року у справі № 922/1350/14 (справа про банкрутство ТОВ "Металіст-Будметалконструкція").

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач, в обґрунтування вимоги про розірвання спірного договору, посилається на істотне порушення відповідачем умов спірного договору, оскільки недоотримані грошові кошти за договором про відступлення права вимоги ТОВ "Метали і полімери" мало використати на здійснення своєї господарської діяльності, отримуючи при цьому прибуток від обороту коштів у значних розмірах. При цьому, вся сума, передбачена договором про відступлення прав вимоги, мала бути сплачена ТОВ "Алюмбуд" ще 26.02.2016 року, з чого вбачається прямий причинно-наслідковий звязок між бездіяльністю відповідача та правовими наслідками у вигляді неотриманого прибутку та порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однією з підстав розірвання договору за рішенням суду є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абз. 2 ч. 2 ст. 651 ЦК України).

Суд вважає, що порушення, яких відповідач припустився під час виконання умов спірного договору є істотними, виходячи з наступного.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені зазначеною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Як вже було зазначено, додатком № 1 до договору сторони встановили графік виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором, який передбачає сплату відповідачем 14 платежів в конкретні обумовлені сторонами строки.

Відповідно ч. 1 ст. 530 ГПК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В свою чергу, відповідач неодноразово порушував свої грошові зобовязання перед позивачем за договором, сплативши лише 52000,00 грн., що підтверджується, зокрема, рішенням господарського суду Харківської області від "10" серпня 2015 року по справі № 922/3269/15, яке набрало законної сили.

Суд наголошує, що розмір грошових коштів, які мав намір отримати позивач - 768438,46 грн., в той же час останній отримав від відповідача лише 52000,00 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність істотної різниці між тим, на що розраховував позивач, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він отримав.

Позивач пояснив, що уклав спірний договір, оскільки вважав, що таким чином його фінансові (майнові) інтереси будуть задоволені якнайшвидше, а не в порядку черговості в процедурі банкротства боржника - ТОВ "Металіст-БМК".

Отже, однією із істотних умов спірного договору були строки перерахування коштів відповідачем. Тобто, якби позивач міг передбачити невчасне та неналежне виконання відповідачем його грошових зобовязань за спірним договором, він (позивач) би не укладав вказаний договір.

Крім того, як вже було зазначено, графік виконання відповідачем своїх грошових зобовязань за договором передбачав сплату відповідачем 14 платежів в конкретні обумовлені сторонами строки, втім відповідач здійснив тільки 2 повних платежі на суму 20000,00 грн., а 11 платежів взагалі не були сплачені. Тобто, відповідач систематично (11 раз) порушував умови спірного договору.

При цьому, позивач зазначає, що недоотримані грошові кошти за договором про відступлення права вимоги ТОВ "Метали і полімери" мало використати на здійснення своєї господарської діяльності, отримуючи при цьому прибуток від обороту коштів у значних розмірах.

Таким чином, наявність шкоди від істотного порушення відповідачем умов договору, яка вимагається згідно зі ст. 651 ЦК України та відображена у Постанові ВСУ № 6-75цс13, виражається в доходах, які ТОВ "Метали і полімери" могло б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, це і доходи від господарської діяльності, і відсотки від коштів, розміщених на депозиті та ін.

При цьому, зазначена шкода, спричинена позивачу внаслідок винних і протиправних дій відповідача, факт яких встановлений рішенням господарського суду Харківської області по справі № 922/3269/15, а відтак в силу положень ст. 35 ГПК України не потребує повторного доказування при розгляді цієї справи.

Крім того, суд враховує, що позивачем були вжиті всі можливі заходи для того, щоб зобов'язати відповідача виконати умови спірного договору, зокрема, подано позов про стягнення з відповідача заборгованості за спірним договором (справа №922/3269/15). Втім, відповідач рішення господарського суду по вищезазначеній справі не виконав, у зв'язку з чим зобов'язання за спірним договором залишаються невиконаними.

За таких обставин, враховуючи наявність істотної різниці між тим, на що розраховував позивач, укладаючи договір, і тим, що в дійсності він отримав, беручи до уваги наявність шкоди та систематичність порушень відповідачем умов спірного договору, суд приходить до висновку про наявність умов, передбачених ст. 651 ЦК України, необхідних для розірвання укладеного договору про відступлення прав вимоги.

Щодо тверджень відповідача про те, що розірвання спірного договору потягне за собою реальні збитки для останнього у розмірі 52000 гривень, суд зазначає, що, відповідно до ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Згідно ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 49 ГПК України, відшкодовуючи судовий збір за рахунок відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. ст. 1, 4, 12, 33, 43, 44-49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати договір № 1/01-15 про відступлення права вимоги від 19.01.15 р., укладений між позивачем, відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Алюмбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Металіст-будметалоконструкція".

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Алюмбуд" (61007, м. Харків, вул. Північна (Свістуна), 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Метали і полімери" (, 01021, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 9, 3- й поверх) 1378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його прийняття, оформленого відповідно до вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_4