РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016Справа №910/10686/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ»

про визнання договору укладеним

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: Яременко В.В. - представник за довіреністю № 21 від 05.05.2013;

від відповідача: Гайдар С.А. - представник за довіреністю б/н від 29.06.2016.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.06.2016 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ» про визнання договору укладеним.

Позовні вимоги обґрунтовані обставинами надання позивачем відповідачеві послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в нежитловому приміщенні площею 225,60 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1-А з 01.09.2014, яке знаходиться у власності відповідача, у зв'язку з чим позивач вважає, що у відповідача виник обов'язок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. За таких обставин, позивач просить суд визнати договір від 19.04.2016 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним в редакції позивача, підготовленій на основі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 порушено провадження у справі № 910/10686/16 та справу призначено до розгляду на 05.07.2016.

30.06.2016 відділом діловодства суду отримано від відповідача заперечення на позовну заяву, відповідно до яких відповідач заперечує проти позову з тих підстав, що відповідач не є власником/користувачем приміщення за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1-А, у зв'язку з чим, відповідно, не є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у такому приміщенні.

У судовому засіданні 05.07.2016 представником позивача було подано письмові пояснення щодо розміру зазначеного у проекті договору тарифу та характеристики засобів обліку води і теплової енергії.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 05.07.2016 оголошено перерву до 19.07.2016.

14.07.2016 відділом діловодства суду отримано від позивача додаткові документи.

У судове засідання 19.07.2016 з'явились представники позивача та відповідача. Позивач підтримав позовні вимоги, відповідач заперечив проти позову з підстав, викладених у запереченнях, поданих 05.07.2016.

У судовому засіданні 19.07.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серія АБ №597422, Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" є постачальником теплової енергії (строк дії ліцензії з 01.06.2012 по 31.05.2017) (копія ліцензії долучена до позову).

Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" є виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з 01.07.2014 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: м. Київ вул. Двінська, 1А, згідно з затвердженим Головою Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації 20.08.2015 переліком, копія якого долучена до позову.

Судом встановлено, що 23.07.2014 в газеті "Хрещатик" №103(4503) було опубліковане оголошення позивача із повідомленням про встановлення тарифів на теплову енергію та пропозицією укладення договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води шляхом звернення споживачів до підрозділів теплопостачальної організації із зазначенням відповідної адреси (копія аркушу 7 газети "Хрещатик" №103(4503) долучена до позову).

Судом встановлено, що 06.05.2016 позивач звернувся до відповідача з листом №УНПН-1085 від 27.04.2016, у якому викладено пропозицію укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016, проект якого було долучено до листа (копія опису вкладення із відбитком печатки відділення поштового зв'язку та поштової квитанції долучені до позову).

Відповідач відповіді на вказаний лист не надав, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016, проект якого було надіслано разом з листом №УНПН-1085 від 27.04.2016, не підписав, доказів протилежного суду не надано.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про надання позивачем відповідачеві послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в нежитловому приміщенні площею 225,60 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1-А з 01.09.2014, яке знаходиться у власності відповідача, у зв'язку з чим позивач вважає, що у відповідача виник обов'язок з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору. За таких обставин, позивач просить суд визнати договір від 19.04.2016 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води укладеним в редакції позивача, підготовленій на основі Типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у статтях 642, 643 Цивільного кодексу України.

Частина перша статті 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

Як встановлено судом, 06.05.2016 позивач звернувся до відповідача з листом №УНПН-1085 від 27.04.2016, у якому викладено пропозицію укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016, проект якого було долучено до листа (копія опису вкладення із відбитком печатки відділення поштового зв'язку та поштової квитанції долучені до позову).

Як встановлено судом, відповіді на вказаний лист не надав, договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016, проект якого було надіслано разом з листом №УНПН-1085 від 27.04.2016, не підписав, доказів протилежного суду не надано.

Суд зазначає, що 26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (№ 1198-18 від 10.04.2014).

Вказаним законом було внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", зокрема, статтю 19 було доповнено частиною 4, відповідно до якої виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Так само, було доповнено статтю 29 відповідного закону частиною 3, відповідно до якої договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

При цьому, відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Згідно з п. 29 ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", ліцензуванню підлягають виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

Як встановлено судом, позивач є постачальником теплової енергії відповідно до ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг серія АБ №597422 (строк дії ліцензії з 01.06.2012 по 31.05.2017).

Частиною 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник (ч. 2 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

За змістом ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

За огляду на вищенаведене, з метою встановлення наявності у відповідача обов'язку з укладення з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, необхідним є встановлення обставин перебування відповідача у статусі споживача таких послуг - особи, що отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу, тобто особи, що має відповідне речове право на об'єкт нерухомого майна, щодо якого обґрунтовано позов (м. Київ вул. Двінська, 1А).

Так, як вказує позивач, відповідач є власником нежитлового приміщення за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1А, а отже останній, на думку позивача, є споживачем житлово-комунальних послуг в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Як вбачається з долученої позивачем до позову Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №49747098 від 14.12.2015, власником об'єкту «нежилі приміщення з №1 по №19 групи приміщень №157 (в літ А) загальною площею 225,6 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1А є Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ» (дата державної реєстрації - 04.07.2013).

Разом з тим, 05.07.2016 відповідачем було подано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 24.06.2016 №62162752, відповідно до якої відомості щодо перебування у відповідача на праві власності (іншому речовому праві/обтяження) будь-якого об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек відсутні.

Так, як вбачається з поданої позивачем 14.07.2016 Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №63225677 від 11.07.2016, власником об'єкту «нежилі приміщення з №1 по №19 групи приміщень №157 (в літ А) загальною площею 225,6 кв.м. за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1А є Товариство з обмеженою відповідальністю «Надія - 3000» (дата державної реєстрації - 15.03.2016).

За таких обставин, вищенаведені відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна спростовують висновки позивача про перебування спірного нежитлового приміщення за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1А у власності відповідача, а тому, з огляду на неподання позивачем будь-яких доказів у підтвердження обставин наявності у відповідача будь-яких речових прав на нерухоме майно - нежитлове приміщення за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1А - станом на момент подання позову та розгляду справи судом, відсутні підстави вважати, що відповідач наразі є споживачем, тобто особою, що отримує чи має намір отримати комунальну послугу у даному нежитловому приміщенні, в розумінні Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено, що станом на момент подання позову та розгляду справи судом відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у нежитловому приміщенні за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1А, у суду відсутні підстави вважати, що у відповідача виник обов'язок з укладення відповідного договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у нежитловому приміщенні за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1А з позивачем.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 179 Господарського кодексу України Кабінет Міністрів України, уповноважені Президентом України міністерства, інші центральні органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб'єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі:

вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;

типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови;

договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Згідно з приписами частини третьої статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Суд зазначає, що форма та зміст (умови) типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 "Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення".

В той же час, з огляду на встановлені судом обставини щодо недоведення позивачем наявності у відповідача обов'язку з укладення з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у нежитловому приміщенні за адресою м. Київ, вул. Двінська, 1А, питання відповідності запропонованого позивачем проекту договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016 умовам типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, судом не досліджуються.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищенаведене, за відстуності порушення прав позивача відповідачем, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче об'єднання «Воєнторг ДІ СІ» про визнання договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 19.04.2016 укладеним не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у зв'язку з відмовою в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 25.07.2016

Суддя І.М. Отрош