ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Справа № 921/1191/15-г/7
Колегія суддів Вищого господарського суду України у складі :

головуючого суддіХодаківської І.П.,
суддівКорсака В.А.,
Данилової Т.Б.,
розглянувши
касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на постанову від 05.05.2016 Львівського апеляційного господарського суду
у справі№921/1191/15-г/7 господарського суду Тернопільської області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до проПублічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" стягнення 1 263 376,13 грн.
За участю представників сторін:

Від позивача - Дороніна О.М. (дов. від 21.03.16)

Від відповідача - не з'явились

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Укртрансгаз" звернулось до господарського суду Тернопільської області з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" про стягнення 1 263 376,13 грн.

Рішенням господарського суду Тернопільської області від 22.02.2016 (суддя М.С. Стадник) позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" 630 736,98 грн. основного боргу, 16 289,30 грн. 3% річних, 145 126,00 грн. втрат від інфляційних процесів, 149 618,91 грн. пені та 16 371,77 грн. судового збору. В стягненні 149 618,91 грн. пені та 171 986,05 грн. штрафу відмовлено.

Постановою колегії суддів Львівського апеляційного господарського суду від 05.05.2016 у складі: Кравчука Н.М., Гнатюк Г.М., Мирутенко О.Л. рішення господарського суду першої інстанції залишено без змін.

ПАТ "Укртрансгаз" у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати в частині відмови у стягненні 149 618,91 грн. пені та 171 986,05 грн. штрафу, прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. В іншій частині судові акти залишити без змін. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства, зокрема, ст.ст.509, 526, 551, 625, 629 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України.

Розглянувши матеріали справи та касаційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 28.09.2011 між ДК "Укртансгаз" НАК "Нафтогаз України" (газотранспортне підприємство) та ПАТ "Тернопільміськгаз" (замовник) укладено договір на транспортування природного газу магістральними трубопроводами №/П38.

Додатковою угодою №3 від 17.01.2013 до договору внесено зміни щодо його умов та замінено газотранспортне підприємство правонаступником - ПАТ "Укртрансгаз".

Згідно з п.п.1.1,1.2 додаткової угоди №3 газотранспортне підприємство зобов'язується надати замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу замовника від пунктів приймання-передачі газу в магістральні трубопроводи до пунктів призначення - газорозподільних станцій, а замовник зобов'язується сплатити за надані послуги з транспортування газу магістральними трубопроводами у розмірі річного планового обсягу -18700.000 тис.куб.м, у строки та порядку передбаченими п.1.2 умов додаткової угоди №3. Газ замовника, транспортування якого здійснюється за договором, призначений для задоволення потреб промислових споживачів та інших суб'єктів господарювання, у тому числі релігійних організацій виключно в межах обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності.

У відповідності до пунктів 5.3.2.-5.3.3 договору замовник зобов'язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати за послуги згідно з умовами цього договору та оформляти надані послуги з транспортування газу актами наданих послуг.

Згідно з п.5.5 додаткової угоди №3 оплата послуг за транспортування природного газу здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на рахунок газопостачального підприємства на умовах 100% попередньої оплати за 10 днів до початку місяця, у якому буде здійснюватись транспортування газу, при цьому замовник самостійно визначає розмір платежу попередньої оплати як добуток тарифу та планового обсягу газу на відповідний місяць, зазначаючи у платіжному дорученні підставу (договір, звітний місяць, рік за який здійснюється оплата, у разі не зазначення яких платіж зараховується в порядку черговості прострочених платежів. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться замовником до 20 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п.11.1 додаткової угоди №3 договір набирає чинності з дня його підписання сторонами, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.10.2011. Договір діє в частині транспортування газу до 31.12.2013, а в частині проведення розрахунків за надані газотранспортним підприємством послуги - до повного виконання замовником своїх зобов'язань за цим договором. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо не менш ніж за місяць до закінчення дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Судами встановлено, що Газотранспортне підприємство на виконання умов договору за період з січня по червень 2015 року надало замовнику послуги з транспортування магістральними трубопроводами природного газу в кількості 7 687.855 тис.куб.м на загальну суму 2 516 275,14 грн. (в т.ч. ПДВ), що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу магістральними трубопроводами: № 01-15-/П38 від 31.01.2015 (537 715,58 грн.), № 02-15-/П38 від 28.02.2015 (429 616,98 грн.), № 03-15-/П38 від 31.03.2015 (256 306,25 грн.), №04-15-/П38 від 30.04.2015 (466 608,18 грн.), №05-15-/П38 від 31.05.2015 (416 254,79грн.) та №06-15-/П38 від 30.06.2015 (409 773,36 грн.), які підписані представниками сторін без заперечень, підписи яких скріплені печатками сторін договору.

Замовник свої зобов'язання щодо оплати вартості наданих послуг виконав неналежним чином, розрахувався частково на загальну суму 1 885 538,16 грн., що підтверджується банківськими виписками, в зв'язку з чим, в останнього виник борг перед газотранспортним підприємством в сумі 630 736,98 грн.

ПАТ "Укртрансгаз" звернулось до суду із позовом до ПАТ "Тернопільміськгаз" про стягнення 1 263 376,13 грн., із яких: 630 736,98 грн. основний борг, 16 289,30 грн.-3% річних, 145 126,00 грн. - інфляційні збитки, 299 237,81 грн. пеня та 171 986,05 грн. 7% штрафу.

Колегія суддів зазначає, що статтею 900 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1, ч.7 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З посиланням на вищезазначені статті суди задовольнили позов в частині стягнення 630 736,98 грн. основного боргу, 16 289,30 грн. 3% річних, 145 126,00 грн. втрат від інфляційних процесів, 149 618,91 грн. пені.

Що стосується вимоги про стягнення 149 618,91 грн. пені та 171 986,05 грн. штрафу, колегія суддів відзначає наступне.

Частиною 1 статті 231 цього Кодексу передбачено, що законом щодо окремих видів зобов'язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до частини 2 статті 231 Кодексу у разі, якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Виходячи із положень зазначеної норми, застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції у вигляді штрафу, передбаченого абзацом 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Враховуючи, що при вирішенні даної справи судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання щодо оплати вартості наданих послуг, тобто грошового зобов'язання, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для застосування до відповідача штрафної санкції, передбаченої частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України, оскільки останнім допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, є обґрунтованим.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зменшення розміру неустойки - це право суду, і суд може прийняти рішення про зменшення розміру неустойки як за власною ініціативою, так і за клопотанням відповідача, однак, в останньому випадку відповідач, що звертається з клопотанням, повинен довести наявність підстав для зменшення неустойки. Дана процесуальна норма може застосовуватись судом виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч.3 ст. 551 ЦК України і ст. 233 ГК України (п.3.17.4 постанови Пленуму ВГС України від 26.12.2011 за № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", Верховний суд України "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.).

Відповідно до п.1 ст.233 ГК України, суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. В даному випадку береться до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зазначена норма ГК кореспондується з ч.3 ст.551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам (наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків), поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків), незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення.

Господарськими судами встановлено, що відповідно до фінансово-господарських документів ПАТ "Тернопільміськгаз" за період 2014р. - 2015 р. працює із збитками, значних коштів потребує технічне обслуговування газових мереж, в тому числі виконання робіт по ремонту об'єктів системи газопостачання та газифікації на території м. Тернополя та Тернопільського району, яку здійснює ПАТ "Тернопільміськгаз", а тому стягнення надмірних сум санкцій приведе до погіршення фінансового становища товариства та неможливості виконувати покладені на нього функції згідно законодавства, які контролюються державою, що не узгоджується з нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу" від 23.06.2005, метою якого є сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищення рівня інвестиційної привабливості.

Крім того, судами взято до уваги, що відповідачем проведено 90% оплати наданих послуг, а терміни прострочення не є значними; ним вживалися заходи до належного та своєчасного виконання грошових зобов'язань, та що на порушення строків розрахунків вплинуло зменшення доходів товариства пов'язане із анулюванням ліцензії на постачання природного газу відповідно до норм Закону України "Про ринок природного газу".

Враховуючи вищевикладене, суди обгрунтовано на підставі п. 3 ст. 83 ГПК України зменшили розмір пені на 50% відсотків.

Заперечення позивача щодо проведення відповідачем 90% оплати наданих послуг не може бути взято до уваги з огляду на інші фактори, що були сприйняті попередніми судами для застосування ними п.3ст.83 ГПК України.

Відповідно до приписів статті 1117 Господарського процесуального кодексу України, касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти їх. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують зазначених вище висновків та пов'язані з вирішенням питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

З огляду на викладене, постанова апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення господарського суду першої інстанції про часткове задоволення позову, відповідає нормам чинного законодавства і має бути залишена без змін.

Керуючись, ст.ст. 111-5, 111-7, 111-9, 111-11 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Вищого господарського суду України

ПОСТАНОВИЛА:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

Постанову від 05.05.2016 Львівського апеляційного господарського суду у справі №921/1191/15-г/7 господарського суду Тернопільської області залишити без змін.

Головуючий суддя І. Ходаківська

Судді В. Корсака

Т. Данилова