РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2016Справа №910/7336/16

За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»

про стягнення 5 327,65 грн.

Суддя Пригунова А.Б.

Представники:

від позивача: Алендар Ю.І.

від відповідача: Лисенко Д.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", в якому просить суд стягнути з відповідача відшкодування витрат в розмірі 5 327,65 грн. Позовні вимоги обґрунтовані виплатою позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу, у зв'язку з чим у нього вникло право зворотної вимоги до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.04.2016 року порушено провадження у справі № 910/7336/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 25.05.2016 року за участю представників сторін, яких зобов'язано надати суду певні документи.

04.05.2016 року через відділ діловодства Господарського суду міста Києва Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" подало відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" заперечує, посилаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода сталась 18.07.2014 року, а заява про виплату страхового відшкодування була відправлена Приватному акціонерному товариству "Українська пожежно-страхова компанія" 10.03.2016 року, отримана Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" - 17.03.2016 року. Тобто, на думку відповідача, позивачем порушено підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не подано заяву про страхове відшкодування впродовж одного року.

У відзиві на позовну заяву відповідач також посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17.02.2016 року № 6-2471цс15, якою визначено, що позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, то спірні правовідносини між сторонами у справі регулюють саме положення ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Отже, на думку відповідача, до нового кредитора разом із правом вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, перейшов і обов'язок первісного кредитора у частині обов'язків, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зокрема, подання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року після дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, оскільки протягом такого строку позивач не заявляв до відповідача вимог про відшкодування майнової шкоди, як стверджує відповідач, це є підставою для відмови позивачеві у здійсненні такої виплати.

Також відповідач у своєму відзиві зазначає, що відмова у виплаті страхового відшкодування не позбавляє права позивача пред'явити майнові вимоги у межах виплаченого страхового відшкодування до заподіювача шкоди.

Розгляд справи відкладався в порядку ст.ст. 77, 86 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 13.07.2016 року представник позивача підтримав заявлений позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позову з підстав, викладених у відзиві.

Приймаючи до уваги, що учасники були належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи по суті, та зважаючи на те, що від учасників провадження не надходило будь-яких клопотань, в тому числі, про відкладення розгляду справи, суд вважає, що неявка у судове засідання представника відповідача не є перешкодою для прийняття рішення у даній справі.

Відповідно до ст. 82 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами, оригінали яких оглянуто в судовому засіданні.

У судовому засіданні 13.07.2016 року на підставі ст. 85 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, Господарський суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

04.06.2014 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 1-01, за умовами якого страховик прийняв під страховий захист транспортний засіб страхувальника, а саме автомобілем «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1, .

Згідно з п. 4.1.1 договору страхування одним із страхових випадків, визначається подія, у разі якої внаслідок ДТП було завдано шкоду автомобілю страхувальника. Розмір страхового відшкодування визначається страховиком виходячи із суми заподіяного в результаті настання страхового випадку матеріального збитку, але не більше розміру страхової суми. Підставою для визначення розміру збитків є рахунок станції технічного обслуговування рекомендованої страховиком ( п. 5.2 договору страхування).

Відповідно до п. 5 договору, договір набуває чинності з моменту внесення першого страхового платежу (у повному обсязі) на поточний рахунок або до каси страховика і діє до дати внесення наступного чергового платежу, вказаної у п. 3.4 договору. Відновлення дії договору наступає з моменту внесення чергового страхового платежу (у повному обсязі) і діє до настання терміну внесення наступного платежу. Після внесення останнього страхового плату же договір діє до 24:00 год. 03.06.2015 року, включно.

Згідно п. 3.4 договору, розмір страхового платежу складає 19 728,60 грн., і має бути сплачений страхувальником на поточний рахунок або в касу страховика відповідно наступному графіку: платіж № 1: сума платежу - 9 864,30 грн., дата платежу - 09.06.2014 року, платіж № 2: сума платежу -9 864,30 грн., дата платежу 09.12.2014 року.

18.07.2014 року в м. Києві на проспекті Лепсе, 16 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, під керуванням останнього та автомобіля «DAF», державний номер НОМЕР_2 з причіпом «Соммер» державний номер НОМЕР_3, який належить ОСОБА_4, під керуванням ОСОБА_5.

Відповідно до постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 31.07.2014 року у справі № 3-4956/14 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) гривень на користь держави.

Відповідно до звіту оцінювача, суб'єкта оцінюючої діяльності, фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 № 14/12/967/619833 про визначення вартості матеріального збитку від 07.12.2014 року вартість відновлювального ремонту, заподіяного власнику КТЗ «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди складає 7 828,85 грн.

Згідно з калькуляцією вартості ремонту транспортного засобу - автомобіля «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1, здійсненої на підставі системи Audatex, вартість ремонту автомобіля становить 7 828,85 грн.

Як вбачається з рахунку-фактури Товариства з обмеженою відповідальністю «САМІТ МОТОРЗ Україна» № СМУ00016832 від 28.07.2014 року, вартість відновлювальних робіт автомобіля «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1 становить 10 446,97 грн.

Згідно зі звітом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» № 5876-70 від 14.08.2014 року сума страхового відшкодування автомобіля «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1 - 6 327,65грн.

Відповідно до страхового акту № 3566-02 по договору страхування наземного транспорту № 1-01 від 04.06.2014 року сума страхового відшкодування ОСОБА_3 в рахунок несплаченого страхового платежу по договору страхування № 1-01 від 04.06.2014 року становить - 6 327,65 грн.

Відповідно до довідки - підтвердження виплати страхового відшкодування за страховим актом № 3566-02 від 03.09.2014 року договору страхування № 1-01 від 04.06.2014 року страховику ОСОБА_3 виплачено в наступному порядку: 6 327,65грн. 03.09.2014 року в рахунок оплати по договору № 1-01 від 04.06.2014 року, копія якої знаходиться в матеріалах справи, а його оригінал оглянуто судом у судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу - автомобіля «DAF», державний номер НОМЕР_2 застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7142621, за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, завдану майну встановлено у розмірі 50 000, 00 грн. та франшиза - 999,99 грн.

10.03.2016 року за вих. № 1349 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» направило на адресу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» регресну вимогу на суму 5 327,65грн.

Листом від 21.03.2016 року за вих. № 1050/18 Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» повідомило представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» ОСОБА_8, яким повідомило, що дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів DAF реєстраційний номер НОМЕР_2 з причіпом Sommer реєстраційний номер НОМЕР_3 та Toyota реєстраційний номер НОМЕР_1 мала місце 18.07.2014 року, а з регресною вимогою на виплату страхового відшкодування Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» звернулось 17.03.2016 року, тобто після спливу одного року з моменту скоєння зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, в зв'язку з чим не має підстав для виплати страхового відшкодування.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" зазначає, що у зв'язку з тим, що ним було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1, позивач, відповідно до ст.ст. 993, 1166, 1188 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування», набув право вимоги до осіб, відповідальних за завдану шкоду. Тож, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність за шкоду перед третіми особами, завдану внаслідок експлуатації транспортного засобу - «DAF», державний номер НОМЕР_2 застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія", позивач просить стягнути з останнього шкоду, завдану з вини водія застрахованого транспортного засобу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Положеннями ст. 988 Цивільного кодексу України встановлено, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Положеннями ст. 354 Господарського кодексу України за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до п. 1 ст. 352 Господарського кодексу України, страхування - це діяльність спеціально уповноважених державних організацій та суб'єктів господарювання (страховиків), пов'язана з наданням страхових послуг юридичним особам або громадянам (страхувальникам) щодо захисту їх майнових інтересів у разі настання визначених законом чи договором страхування подій (страхових випадків), за рахунок грошових фондів, які формуються шляхом оплати страхувальниками страхових платежів.

Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з положеннями ст. 980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про страхування» визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальники - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу; потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності, відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Відповідно ст. 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

У відповідності до ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдані збитки, може бути як безпосередній заподіювач шкоди, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Саме наведеними нормами матеріального права регулюються правовідносини між сторонами у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.11.2014 р. у справі № 3-165гс14, яка відповідно до приписів ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Щодо посилання відповідача на порушення позивачем п. 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд зазначає що наведена норма визначає можливість відмови страховика у виплаті страхового відшкодування страхувальнику в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж встановлених строків, і не містить підстав для відмови у задоволенні вимоги страховика, який виплатив страхове відшкодування згідно з договором майнового страхування, до особи, відповідальної за завдані збитки, про відшкодування виплачених ним фактичних сум у межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 року № 3-49гс15.

За таких обставин, у зв'язку з пошкодженням автомобіля ««Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1, у водія автомобіля «DAF», державний номер НОМЕР_2, виник обов'язок відшкодувати власнику пошкодженого автомобіля витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу.

Разом з тим, як встановлено судом, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "ВУСО" здійснило виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Toyota Venza», державний номер НОМЕР_1 на підставі договору добровільного страхування, а відтак - у нього виникло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

В той же час, судом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «DAF», державний номер НОМЕР_2 була застрахована Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія" за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/7142621.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позивачем вимог та наведених обґрунтувань, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 32, 33, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (04080, м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання судового рішення, на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (03680, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, ) страхове відшкодування у сумі 5 327,65 (п'ять тисяч триста двадцять сім гривень 65 коп.) грн. та 1378, 00 (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено: 18.07.2016 р.

Суддя Пригунова А.Б.