ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року Справа № 910/2484/16

Вищий господарський суд України в складі колегії суддів:

Чернова Є.В.- головуючого, Корнілової Ж.О.,
Круглікової К.С.
за участю представників: від відповідача: розглянув касаційну скаргу Ашмінець І.В. Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"
на постанову Київського апеляційного господарського суду від 07 червня 2016 року
у справі№910/2484/16 господарського суду міста Києва
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Легбудпроект"
доПублічного акціонерного товариства "Укргазвидобування"
простягнення 98880,78грн.
В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду міста Києва від 20.04.2016 року (судді: Карабань Я.А.) позов задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 р. (судді: Яковлєв М.Л., Отрюх Б.В., Рудченко С.Г.) рішення господарського міста Києва від 20.04.2016р. залишено без зміни.

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" в касаційній скарзі просить постанову апеляційного господарського суду та рішення господарського суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального права та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги частково.

Скаржник доводить, що зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 27752,92грн. відбулося між сторонами на підставі заяви від 26.01.2016р. На думку, касатора позивачем була здійснена оплата за надання йому адвокатом правової допомоги не пов'язаної з даною справою.

Вищий господарський суд України, розглянувши доводи касаційної скарги, заслухавши представника відповідача, що взяв участь в судовому засіданні, приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено господарськими судами, між ПАТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" в особі філії Газопромислове управління "ПОЛТАВАГАЗВИДОБУВАННЯ", як замовником, та ТОВ "ЛЕГБУДПРОЕКТ", як виконавцем, було укладено договір від 24.01.2013 (зареєстрований 25.01.2013р. за № 29/13) з додатками до нього та додаткову угоду від 30.12.2013р. (зареєстровано 31.12.2013р. за № 1241/13) (далі - Договір), відповідно до предмета якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надати послуги з технічного обслуговування і ремонту баків, резервуарів та контейнерів металевих (послуги з проведення зачистки, видалення осаду з його подальшою утилізацією та тарування резервуарів та ємностей для зберігання паливно-мастильних матеріалів (далі - послуги), а замовник - прийняти і оплатити такі послуги.

Згідно з п.5.1 Договору (в редакції, викладеній у п.1 додаткової угоди №1), термін надання послуг - до 31 грудня 2014 року.

Здача-приймання послуг по договору здійснюється шляхом підписання сторонами актів здачі-приймання наданих послуг, складених у 2 (двох) примірниках, по одному для кожної сторони (п.5.6 Договору).

Підпунктом 6.1.1 Договору передбачено, що замовник зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати за надані послуги.

Відповідно до п.4.1 Договору розрахунки проводяться замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця протягом 30 (тридцяти) банківських днів після наданих послуг згідно з п. 1.4 на підставі підписаного сторонами акта здачі-приймання наданих послуг.

Пунктом 7.2.5 Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати замовник сплачує на користь виконавця за кожний день прострочення пеню у розмірі 0,001 % суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2014 року, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов'язань сторонами (п.10.1 Договору в редакції, викладеній у п.2 додаткової угоди №1).

Колегія суддів погоджується з господарськими судами, що останній за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 63 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Господарськими судами встановлено, що позивач надав, а відповідач отримав послуги на підставі Договору на суму 68 301,10 грн., що підтверджується актом здачі-приймання наданих послуг від 29.12.2014р., підписаний керівниками сторін і скріплений відбитками їх печаток.

Відповідно до ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч.1 ст.530 ЦК України).

Разом з тим, відповідачем не надано належних та допустимих доказів оплати наданих позивачем послуг згідно з актом від 29.12.2014р., в термін до 12 лютого 2015 року, включно.

Натомість, відповідач вказує на те, що його грошові зобов'язання припинилися перед позивачем на суму 27 752,92 грн. на підставі заяви від 26.01.2016р. (від 27.01.2016 №22-947) про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

У відповідності до ст.601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З вказаної вище заяви вбачається, що сума у розмірі 27 752,92 грн. встановлена рішенням Господарського суду Полтавської області від 16.07.2015р. у справі № 917/721/15, яке набрало законної сили.

Матеріально-правовими вимогами позивача до відповідача у даній справі є стягнення з останнього суми основної заборгованості, яка виникла у зв'язку з несплатою наданих послуг на підставі договору, неустойки у вигляді пені та нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, згідно з заявою відповідача від 26.01.2016р., останній має намір вчинити односторонній правочин, спрямований на припинення свого грошового зобов'язання перед позивачем, зокрема, в частині суми основної заборгованості, яка виникла на підставі договору, шляхом зарахування зустрічних грошових вимог, які складаються з сум пені, штрафу та судового збору.

Пленумом Вищого господарського суду України у п. 1.14 постанови від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань, й відтак ці вимоги не можуть бути зараховані як зустрічні в порядку статті 601 ЦК України.

З огляду на наведене колегія суддів погоджується з висновками господарських судів, що відповідач має на меті здійснити зарахування зустрічних однорідних вимог, які за своєю природою не є однорідними, що унеможливлює здійснення такого зарахування зустрічних вимог, оскільки суперечить правилам, встановленим ст.601 Цивільного кодексу України.

Також є вірним висновок суду, що припинення зустрічних грошових вимог на даній стадії процесу спору між сторонами у даній справі є неможливим, оскільки грошові вимоги позивача до відповідача, які є предметом спору у даній справі, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції не є безспірними, порівняно із тими, які підтверджені судовим рішенням від 16.07.2015р. у справі №917/721/15.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 27752,92 грн. на підставі заяви від 26.01.2016р. між сторонами не відбулося.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів погоджується з висновками господарських судів про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу в сумі 68 301,10 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлене вище прострочення відповідачем грошового зобов'язання, судова колегія вважає, що господарськими судами правомірно стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні витрати в розмірі 28 065,48 грн. та 3% річних в розмірі 2 385,86 грн.

Також позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача пені.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення.

Пунктом 7.2.5 Договору сторони погодили, що за порушення строків оплати замовник сплачує на користь виконавця за кожний день прострочення пеню у розмірі 0,001 % суми простроченого платежу, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з господарськими судами щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 123,62 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрат по оплаті послуг адвоката.

У відповідності до ст.44 ГПК України судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ст.48 ГПК України витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України "Про адвокатуру".

Так, пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

У відповідності до ч.1 та 2 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як свідчать матеріали справи, між позивачем, як замовником, та адвокатом СавченкоО.В. було укладено договір від 01.06.2015 №01/06-01 про надання правової допомоги, відповідно до предмету якого адвокат зобов'язується надати замовнику правову допомогу в стягненні заборгованості з відповідача на користь позивача за договором від 24.01.2013 №29/13 про надання послуг з технічного обслуговування і ремонту баків, резервуарів та контейнерів металевих (послуги з проведення зачистки, видалення осаду з його подальшою утилізацією та тарування резервуарів та ємностей для зберігання ПММ).

Про надання правової допомоги за даним договором, адвокат надає замовнику акт прийому-передачі виконаних робіт (п.3.1 договору від 01.06.2015 №01/06-01).

Так, між сторонами договору від 01.06.2015 № 01/06-01 підписано і скріплено відбитком печатки замовника акт прийому-передачі виконаних робіт від 29.09.2015р., згідно з яким в період з 08 вересня по 29 вересня 2015 року адвокат виконав та передав замовнику, зокрема, такі роботи: надання усних консультацій замовнику - 5 годин; надання письмових консультацій замовнику - 3 години; проведення юридичного аналізу договору від 24.01.2013 №29/13 - 3 години; юридичний аналіз первинних облікових документів та регістрів бухгалтерського обліку фінансово-господарських взаємовідносин між сторонами згідно з договором від 24.01.2013р. № 29/13 - 3 години (п.1 вказаного Акту).

Як вбачається з п. 2 акту від 29.09.2015р., вартість робіт становить 9 000,00 грн.

На підтвердження оплати позивачем послуг адвоката, наданих останнім на підставі договору від 01.06.2015 № 01/06-01, на суму 9 000,00 грн., позивачем додано до позову у даній справі платіжні доручення від 07.09.2015р. № 2049 та від 29.09.2015р. № 2105.

Також, у матеріалах справи міститься засвідчена копія Свідоцтва від 20.07.2012р. №1273 про право на зайняття адвокатською діяльністю Савченком О.В.

У листі Вищого господарського суду України від 13.02.2002 № 01-8/155 "Про деякі питання практики застосування окремих норм чинного законодавства у вирішенні спорів та внесення змін і доповнень до деяких інформаційних листів" наведена така позиція: "вирішуючи питання про розподіл витрат, які підлягають сплаті за послуги адвоката, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування названих витрат не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним. За таких обставин суд з урахуванням матеріалів конкретної справи, зокрема, ціни позову може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи" .

У пункті 3 Правил адвокатської етики, затверджених Установчим З'їздом адвокатів України від 17.11.2012, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Враховуючи вищенаведене, колегія касаційної інстанції вважає, що договір від 01.06.2015 № 01/06-01, акт прийому-передачі виконаних робіт від 29.09.2015р. та розрахункові документи свідчать про надання адвокатом позивачеві правової допомоги у спорі з відповідачем, який виник внаслідок виконання Договору від 24.01.2013 (зареєстровано 25.01.2013 за № 29/13), та їх оплати позивачем.

Крім того, є правомірним висновок господарських судів, що витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката в сумі 9 000,00 грн. є достатньо завищеними та неспіврозмірними, порівняно з ціною позову та складністю даної справи.

Таким чином, господарськими судами правомірно зменшено розмір витрат на адвоката, які підлягають покладенню на відповідача, на 50 %.

Твердження відповідача про те, що акт прийому-передачі виконаних робіт від 29.09.2015р. засвідчує тільки надання консультацій, юридичного аналізу документів та матеріалів іншої господарської справи - №917/721/15, яка розглядалася Господарським судом Полтавської області, судова колегія не приймає до уваги, оскільки правова допомога була надана позивачу щодо стягнення з відповідача заборгованості за спірний Договором, а в справі №917/721/15 - стягнення проводилося навпаки з позивача на користь відповідача. Крім того, відповідачем не надано доказів участі адвоката Савченка О.В. в господарській справі №917/721/15.

У зв'язку з вищевикладеним колегія суддів вважає, що судові рішення відповідають чинному законодавству.

Згідно вимог ст. 111-7 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі вже встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Зазначене свідчить, що касатором не зазначено порушення норм матеріального та процесуального права стосовно суті порушення, яке стосується предмету спору.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 107, 108, 1115, 1117, 1118, 1119, 11111 ГПК України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В:

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 р. та рішення господарського суду міста Києва від 20.04.2016 р. у справі №910/2484/16 господарського суду міста Києва залишити без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення.

Головуючий, суддя Є.Чернов

судді Ж.Корнілова

К.Круглікова