РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016Справа №910/8459/16

За позовомВійськового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України
доКонцерну «Техвоєнсервіс»
простягнення 784 670,95 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:Півторак Т.О.
від відповідача:Татарчук Р.О.
прокурор:Козлов А.І.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Військовий прокурор Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до Концерну «Техвоєнсервіс» (надалі - «Концерн») про стягнення 784 670,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином умови договору про закупівлю послуг за державні кошти №294/15/90 від 01.06.2015 р. не виконав, у зв'язку з чим прокурором заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 292 493,95 грн. та штрафу у розмірі 492 177,00 грн. за прострочення виконання зобов'язань з надання послуг.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.05.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 06.06.2016 р.

В судовому засіданні 06.06.2016 р. судом оголошувалась перерва на 29.06.2016 р.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.06.2016 р. розгляд справи відкладено на 18.07.2016 р. у зв'язку із неявкою прокурора та неподанням витребуваних доказів.

Представник позивача та прокурор в судове засідання з'явилися, на виконання вимог ухвали суду надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача з'явилася, вимоги ухвали суду виконала частково, надала пояснення по суті спору, просила суд зменшити розмір неустойки, заявленої до стягнення прокурором.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складалися протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

01.06.2015 р. між Міністерством оборони України (замовник) та Філією Концерну «Державне підприємством «Черкаський автомобільний ремонтний завод» (виконавець) був укладений договір про закупівлю послуг за державні кошти №294/15/90 (надалі - «Договір»), за змістом п. 1.1 якого виконавець зобов'язується у 2015 році надати послуги замовникові послуги з технічного обслуговування та ремонтування інших автотранспортних засобів (45.20.2) (Послуги з капітального ремонту автомобільної техніки та спеціальної автомобільної техніки Збройних Сил України марок КРАЗ-255Б, 255В, 256, 257, 258) (автомобільна техніка), за номенклатурою, у кількості, в терміни та за цінами, які зазначені у календарному плані надання послуг (додаток 1 до договору), що є невід'ємною частиною цього договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити ці послуги.

Пунктом 1.2 Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 16.10.2015 р. визначено, що за цим договором підлягає капітальному ремонту: КРАЗ-255Б, 255В, 256, 257, 258 - 10 од.

Відповідно до п. 3.6 Договору замовник оплачує надані послуги, які передбачені календарним планом надання послуг (додаток 1 до договору), за договірною ціною, погодженою сторонами та зафіксованою у протоколі погодження договірної (фактичної) ціни послуг (додаток 3 до договору).

Пунктом 4.1 Договору сторони погодили, що замовник здійснює розрахунки з виконавцем за фактично надані послуги протягом 20 банківських днів з дати підписання замовником акту приймання наданих послуг, який являється невід'ємною частиною цього договору, відповідно до наданих виконавцем рахунків, при наявності документів, передбачених п. 4.2 договору у разі надходження коштів на рахунки Міністерства оборони України. Розрахунки із співвиконавцями, постачальниками здійснюються виконавцем за власний рахунок.

Згідно з п. 5.1 Договору термін проведення капітального ремонту автомобільної техніки встановлюється календарним планом надання послуг (додаток 1 до договору).

За змістом п. 5.18 Договору за результатами приймання наданих послуг комісія складає та підписує акт приймання наданих послуг (додаток 4 до договору), який надається на адресу замовника для затвердження. Зобов'язання виконавця по наданню послуг за договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання комісією акту приймання наданих послуг (додаток 4 до договору).

Додатком №1 до Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 16.10.2015 р. сторонами був погоджений календарний план надання послуг, згідно з яким передбачалися 2 етапи надання послуг: 1 етап - капітальний ремонт 5 одиниць техніки у строк до 31.07.2015 р. на загальну суму 1 406 250,00 грн.; 2 етап - ремонт 5 одиниць техніки у строк до 30.09.2015 р. на загальну суму 1 406 250,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку прокурора, виконанням відповідачем зобов'язання з надання передбачених умовами Договору послуг, у зв'язку з чим прокурором заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені та штрафу.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та Додатком №1 до Договору в редакції Додаткової угоди №3 від 16.10.2015 р., зобов'язання з надання послуг з капітального ремонту техніки мало відбутися у строк до 31.07.2015 р. та до 30.09.2015 р. відповідно кожного етапу.

Із матеріалів справи (акти приймання-передавання наданих послуг №1 від 30.10.2015 р., №2 від 15.12.2015 р. та №3 від 21.12.2015 р.) вбачається, що позивачем було надано, а відповідачем прийнято послуги на суму 2 812 500,00 грн.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

За таких обставин має місце прострочення виконання відповідачем зобов'язання з надання послуг за Договором.

Прокурором заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 292 493,95 грн. та штрафу у розмірі 492 177,00 грн. за прострочення виконання зобов'язань з надання послуг у період з 01.08.2015 р. по 20.12.2015 р.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений Договорами строк свого обов'язку по наданню послуг не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Частиною 2 ст. 549 Цивільного кодексу України встановлено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Викладене підтверджується постановами Верховного Суду України від 28.02.2011 р. у справі №23/225 та 27.04.2012 р. у справі №06/5026/1052/2011.

Пунктом 7.2.2 Договору визначено, що за порушення терміну виконання зобов'язання з виконавця стягується пеня у розмірі 0,1% вартості послуг, яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Таким чином, умовами Договору та Господарського кодексу України передбачено цивільно-правову (господарсько-правову) відповідальність за порушення умов такого договору у вигляді сплати пені та штрафу.

Суд перевірив наданий прокурором розрахунок та вважає, позовні вимоги прокурора про стягнення з Концерну пені у розмірі 292 493,95 грн. та штрафу у розмірі 492 177,00 грн. правомірними та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Клопотання відповідача про зменшення заявлених до стягнення штрафних санкцій задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

У відповідності до частини 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Застосовуючи цей припис, слід враховувати вказівку, що міститься в п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» відповідно до якої вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

В той же час, відповідачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту існування виняткових обставин, з якими принципи ст. 83 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість зменшення неустойки.

Стосовно правомірності звернення прокурора з даним позовом суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно з п. 6 частини другої ст. 20 Закону України «Про прокуратуру» при виявленні порушень закону прокурор або його заступник у межах своєї компетенції мають право звертатись до суду з заявами про захист прав і законних інтересів громадян, держави, а також підприємств та інших юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 р. у справі № 1-1/99 зазначено, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Суд дійшов висновку, що прокурором правильно визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, оскільки Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який виконує функції держави у відносинах сторін, що підтверджується наступним.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про оборону України» Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань.

В даному випадку інтереси держави полягають в припиненні порушень законності в бюджетній сфері, що в свою чергу впливає на фінансову систему держави.

Враховуючи викладене, військовий прокурор Черкаського гарнізону правомірно згідно діючого законодавства звернувся до суду з даною позовною заявою для захисту інтересів держави в особі Міністерства оборони України.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Військового прокурора Черкаського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України задовольнити повністю.

2. Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» (03168, м. Київ, пр. Повтірофлотський, 6; ідентифікаційний код 33689867) на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код 00034022) штраф у розмірі 492 177 (чотириста дев'яносто дві тисячі сто сімдесят сім) грн. 00 коп. та пеню у розмірі 292 493 (двісті дев'яносто дві тисячі чотириста дев'яносто три) грн. 95 коп. Видати наказ.

3. Стягнути з Концерну «Техвоєнсервіс» (03168, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код 33689867) на користь військової прокуратури Центрального регіону України (р/р 2966, МФО 820172 в ДКСУ, ) судовий збір у розмірі 11 770 (одинадцять тисяч сімсот сімдесят) грн. 07 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.07.2016 р.

Суддя В.П. Босий