Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" липня 2016 р. Справа № 906/631/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю прокурора Дереча І.В. - посвідчення №023362 від 04.12.2013;

представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача 1: ОСОБА_1 - дов. №506 від 08.07.2016;

від відповідача 2: ОСОБА_2 - дов.№2055 від 28.12.2015;

від третьої особи: ОСОБА_3 - дов. №46 від 11.07.2016.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коростенської міської ради

до 1) Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради

2) Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області

про визнання недійсним договору оренди №07/2013 від 22.05.2013, припинення зобов'язання за вказаним договором оренди на майбутнє, зобов'язання звільнення нежитлового приміщення площею 17,42 кв.м

Керівник Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коростенської міської ради Житомирської області звернувся з позовом до суду про визнання недійсним договору оренди частини нежитлового приміщення №07/2013 від 22.05.2013, укладеного між відділом освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком", загальною площею 17,42кв.м, розташованого в приміщенні Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області, вартість якого становить 25045,00грн; припинення з 15.06.2016 зобов'язання за вказаним договором оренди на майбутнє; зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" звільнити нежитлове приміщення загальною площею 17,42кв.м та повернути його Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається, зокрема, на порушення відповідачами вимог ст.63 Закону України "Про освіту", а також п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та додаткових поясненнях від 20.07.2016. Просив задовольнити позов.

Представник позивача в судове засідання не з'явився. 20.07.2016 до суду від позивача засобами факсимільного зв'язку надійшло клопотання, в якому останній пояснює, що позивачем направлено запити у відділи виконавчого комітету Коростенської міської ради для надання оригіналів документів, тому просить перенести розгляд справи.

Представник 1-го відповідача в судовому засіданні заперечував щодо позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №505 від 07.07.2016.

Представник 2-го відповідача в засіданні суду просив відмовити прокурору в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву №392/20 від 12.07.2016. Пояснив, що станом на 01.07.2016 забезпечує телекомунікаційними послугами 761 абонента, з яких: 18 абонентів - юридичні особи, 743 абоненти - фізичні особи, у тому числі 222 абонента, які відповідно до законодавства України мають право на отримання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, згідно поданої довідки №407/20 від 21.07.2016.

Представник третьої особи підтримав заперечення представників відповідачів проти задоволення позовних вимог. У поданих поясненнях №47 від 12.07.2016 зазначив, що частина нежитлового приміщення загальною площею 17,42кв.м, розташованого в приміщенні Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області, дійсно належить до споруди даної школи. До того, як там було розміщено обладнання стаціонарного телефонного зв'язку "Укртелекому", приміщення в цілях навчально-виховного процесу не використовувалось, знаходиться воно в незручному для експлуатації в навчальних цілях місці (зліва при запасному вході за східцями).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.2013 рішенням №212 виконавчого комітету Коростенської міської ради (позивач) надано дозвіл Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради на укладення з Житомирською філією ПАТ "Укртелеком" договору оренди частини нежитлового приміщення, розташованого по вул. Островського, 2, в м. Коростені, загальною площею 17,42кв.м (а.с. 22).

22.05.2013 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі директора Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" (орендар, 2-ий відповідач) та Відділом освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (орендодавець, 1-ий відповідач) укладено договір оренди частини нежилого приміщення №07/2013 (далі - Договір) (а.с.23-27), за умовам якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно, а саме: частину нежитлового приміщення ЗОШ №5 за адресою: м. Коростень, вул. Островського, 2, загальною площею 17,42кв.м.

Об'єкт оренди надається орендареві в тимчасове платне використання для розміщення обладнання стаціонарного телефонного зв'язку (п.2.1 Договору).

Розмір орендної плати та порядок розрахунків сторони визначили в Розділі 5 Договору.

Відповідно до п.4.1. Договору останній діє з 22 травня 2013 року по 21 квітня 2016 року терміном на два роки 11 місяців.

У разі відсутності письмового повідомлення (заяви) від однієї зі сторін іншій стороні про припинення або зміну умов оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору за умови належного виконання з боку орендаря умов договору оренди, такий договір вважається пролонгованим (продовженим) на той самий термін і на тих самих умовах (п.4.2. Договору).

Пунктом 3.1. Договору визначено, що орендар вступає в строкове платне користування об'єктом оренди в строк, вказаний в договорі, з моменту підписання акту прийому-передачі об'єкта оренди, але не раніше дати підписання сторонами цього договору. Підписання акту здійснюється комісією, яка складається з представників двох сторін.

Об'єкт, що орендується, вважається переданим в оренду з моменту підписання акту прийняття-передачі (п.3.3. Договору).

Так, у матеріалах справи знаходиться акт прийняття-передачі частини нежитлового приміщення від 22.05.2013, з якого вбачається, що орендодавцем передано орендарю частину нежитлового приміщення ЗОШ №5 за адресою: м. Коростень, вул. Островського, 2, загальною площею 17,42кв.м (а.с. 28).

Керівник Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Коростенської міської ради Житомирської області звернувся з позовом до суду про визнання недійсним договору оренди частини нежитлового приміщення №07/2013 від 22.05.2013, укладеного між відділом освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком", загальною площею 17,42 кв.м., розташованого в приміщенні Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області, вартість якого становить 25045,00грн; припинення з 15.06.2016 зобов'язання за вказаним договором оренди на майбутнє; зобов'язання Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Житомирської філії ПАТ "Укртелеком" звільнити нежитлове приміщення загальною площею 17,42 кв.м. та повернути його Відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради.

Варто зазначити, що відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ст. 215 ЦК України).

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 1 статті 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) також визначено, що господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушення хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до ч.3 ст.207 ГК України виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

При цьому, відповідно до п.2.1. постанови пленуму Вищого господарського суду України №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення учасників судового процесу, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Відповідно до п.1.1. Положення про відділ освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради, затвердженого рішенням тридцять першої сесії VI скликання Коростенської міської ради від 13.03.2014 №1402 (а.с. 91-99), Відділ освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради (далі - Відділ освіти) є виконавчим органом міської ради, підпорядкованим її виконавчому комітету та міському голові.

Відділ освіти у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, наказами та іншими нормативно-правовими документами Міністерства освіти і науки України, розпорядженнями обласної державної адміністрації, наказами управління освіти і науки обласної державної адміністрації, р і ш е н н я м и міської ради, м і с ь к о г о в и к о н а в ч о г о к о м і т е т у та розпорядженнями міського голови, а також цим Положенням (п.1.2. Положення про відділ освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради, затвердженого рішенням тридцять першої сесії VI скликання Коростенської міської ради від 13.03.2014 №1402).

Так, повноваження на укладення оспорюваного договору оренди 1-му відповідачу надано рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради №212 від 22.05.2013 "Про затвердження протоколу №2 засідання постійно діючої комісії по передачі майна в оренду та надання дозволу відділу освіти виконавчого комітету Коростенської міської ради на укладення з Житомирською філією ПАТ "Укртелеком" договору оренди частини нежитлового приміщення, розташованого по вул. Островського, 2, в м. Коростені (а.с.22), про що суд зазначав вище.

Таким чином, позивач сам, добровільно, надав 1-му відповідачу дозвіл на укладення оспорюваного договору.

Варто зазначити, що відповідно до п.1.1. Статуту Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області (третя особа) (а.с. 35-56), остання є комунальним закладом.

Частиною 2 статті 18 Закону України "Про освіту" визначено, що навчальні заклади, що засновані на загальнодержавній або комунальній власності, мають статус державного навчального закладу.

Згідно ч.5 ст.63 Закону України "Про освіту" об'єкти освіти і науки, що фінансуються з бюджету, а також підрозділи, технологічно пов'язані з навчально-виховним процесом, не підлягають приватизації, перепрофілюванню або використанню не за призначенням.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з плану-схеми першого поверху будівлі Коростенської загальноосвітньої школи I-III ступенів №5 Житомирської області (а.с. 111), а також з письмового відзиву 1-го відповідача №505 від 07.07.2016 на позовну заяву (а.с. 89-90) і письмового пояснення третьої особи на позовну заяву (а.с. 151) частина нежитлового приміщення, яка є об'єктом спірного договору, знаходиться зліва від запасного входу за сходами, до якого вихованці навчального закладу вільного доступу не мають. При цьому, вказане приміщення (без вікон) не використовується школою у навчально-виховних цілях.

Тобто, у зв'язку із особливостями проектного розміщення приміщення, що є об'єктом оренди, його використання 2-им відповідачем жодним чином не впливає та не перешкоджає учасникам навчально-виховного процесу.

Крім того, відповідно до п.4 Положення про Державну санітарно-епідеміологічну службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 №400/2011, нагляд та контроль за дотриманням вимог санітарного законодавства органами виконавчої влади і органами місцевого самоврядування, органами влади Автономної Республіки Крим, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, фізичними особами та громадянами, реалізацією ними санітарних та протиепідемічних (профілактичних) заходів, безпосередньо здійснює Держсанепідем служба України.

Згідно п.3.19 Державних санітарних правил і норм влаштування, утримання загальноосвітніх навчальних закладів та організації навчально-виховного процесу ДСанПіН 5.5.2.008-01, затверджених постановою Головного державного санітарного лікаря України №63 від 14.08.2001, здача в оренду територій, будівель, приміщень, обладнання підприємствам, установам, організаціям іншим юридичним та фізичним особам для використання, що не пов`язано з навчально-виховним процесом, не дозволяється. Ці норми розповсюджується на загальноосвітні навчальні заклади І, І-ІІ, І-ІІІ ступенів, спеціалізовані школи І, ІІ, ІІІ ступенів, гімназії, ліцеї, колегіуми, які проектуються, будуються, реконструюються та ті, що функціонують незалежно від типу, форм власності та підпорядкованості.

Проте, в матеріалах справи наявний лист №1796 від 10.12.2002 Коростенської районної санітарно-епідеміологічної станції, з якого вбачається, що остання погоджує розміщення АТС типу SI-2000 у виділеному приміщенні школи №5 (а.с. 121).

Таким чином, прокурором та позивачем не доведено, що орендоване за спірним договором приміщення до його укладення використовувалося навчальним закладом у навчально-виховній роботі, технологічно пов`язане з навчально-виховним процесом, а також не доведено факт порушення прав вихованців та осіб, які працюють у даному навчальному закладі умовами оспорюваного договору.

Окрім того, слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст.61 Закону України "Про освіту" додатковими джерелами фінансування є доходи від реалізації продукції навчально-виробничих майстерень, підприємств, цехів і господарств, від надання в оренду приміщень, споруд, обладнання.

Підпунктом 2 пункту 8 Переліку платних послуг, які можуть надаватися навчальними закладами, іншими установами та закладами системи освіти, що належать до державної та комунальної форми власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №796 від 27.08.2010, також передбачено, що навчальні заклади можуть надавати в оренду будівлі, споруди, окремі тимчасово вільні приміщення і площі, інше рухоме та нерухоме майно або обладнання, що т и м ч а с о в о н е в и к о р и с т о в у є т ь с я у о с в і т н і й, н а в ч а л ь н о - в и х о в н і й, навчально-виробничій, науковій д і я л ь н о с т і, у разі, коли це не погіршує соціально-побутових умов осіб, які навчаються або працюють у навчальному закладі.

Як вбачається з наявного в матеріалах справи письмового пояснення третьої особи на позовну заяву, до розташування 2-им відповідачем обладнання стаціонарного телефонного зв'язку приміщення (яке є об'єктом оспорюваного договору) в цілях навчально-виховного процесу не використовувалось (а.с. 151).

При цьому, у відзиві 1-го відповідача №505 від 07.07.2016 на позовну заяву вказано, що надходження за оренду приміщення дають можливість покращувати матеріальну базу навчального закладу (а.с. 89-90).

У відзиві №392/20 від 12.07.2016 на позовну заяву 2-им відповідачем також зазначено, що у випадку задоволення позовних вимог не буде захищене будь-чиє порушене право, зокрема, держави, а навпаки - буде спричинена шкода як сторонам у справі, так й інтересам територіальної громади м. Коростеня (а.с. 113-117). За даними 2-го відповідача (а.с. 144) в орендованому приміщенні з 29.12.2003 введена в експлуатацію автоматична телефонна станція типу SI-2000 на 784 телефонних номерів, яка станом на 01.07.2016 забезпечує телекомунікаційними послугами 761 абонента, з яких: 18 абонентів - юридичні особи; 743 абоненти фізичні особи, в тому числі 222 абонента - громадяни, які відповідно до законодавства України мають право на отримання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. При цьому вказане АТС запроектовано та побудовано відповідно до рішення виконавчого комітету Коростенської міської ради від 02.10.2002 №559 "Про надання дозволу на проектування та будівництво телефонної станції" (а.с. 118) за погодженням з відділом освіти (а.с. 119), дирекції Коростенської загальноосвітньої школи №5 (а.с. 120), самостійної державної пожежної частини №8 Держпожнагляду м. Коростеня (а.с. 122) та введено в експлуатацію згідно Акта державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта 29.12.2003 (а.с. 123-124). Перший договір оренди між відповідачами був укладений 01.02.2003 строком на 10 років (а.с. 146-150).

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За змістом ст.9 Конституції України, яка кореспондується зі ст.19 Закону України "Про міжнародні договори", чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання принципу справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої особи.

Маючи відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обов'язок визначальної оцінки існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує заходи позбавлення власності, а також можливість першими виявити проблеми та знайти засоби їх вирішення, прокурор у даній справі не врахував, що суспільний інтерес у наведеному ним розумінні полягає в забезпеченні в цілому (а не в одному окремому випадку) законності надання 1-им відповідачем 2-му відповідачу в оренду нежитлового приміщення, прокурор не довів, що саме спірним договором відповідачами порушено економічні інтереси держави і територіальної громади, намагаючись, при цьому, досягти усунення наслідків допущеного порушення, а не правильного застосування 1-им відповідачем законодавства про освіту та оренди державного і комунального майна.

З'ясовуючи суспільну значимість усунення наслідків допущеного порушення у вигляді недійсності окремого договору, суд констатує, що з матеріалів справи, позовної заяви прокурора не вбачається, що територіальна громада м. Коростеня в цілому, і Коростенська загальноосвітня школа I-III ступенів №5 Житомирської області, зокрема, не отримала до бюджету надходжень від діяльності 2-го відповідача згідно оспорюваного договору, чи що умовами останнього порушено права вихованців та осіб, які працюють у даному навчальному закладі, а також хід навчально-виховного процесу.

При цьому, надходження за оренду приміщення дають можливість покращувати матеріальну базу навчального закладу (третьої особи), чим задовольняються потреби територіальної громади міста.

За приписами статей 33 та 34 Господарського кодексу України, сторони зобов'язані довести обставини справи, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами.

Відтак, суд вважає, що за наведеного у позові змісту суспільного інтересу, наведених доводів щодо обставин вчинення порушення відповідачами вимог законодавства та з урахуванням фактичних обставин справи, прокурор не довів підстав для втручання публічного органу в право на мирне користування 2-им відповідачем майном.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Вищого господарського суду України від 21.06.2016 у справі №906/1241/15.

Отже, наведені вище обставини у своїй сукупності, а також норми ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, зокрема - справедливість, добросовісність та розумність, дозволяють суду не погодитися з доводами прокурора щодо порушення інтересів держави у зв`язку з укладенням договору оренди частини нежитлового приміщення №07/2013 від 22.05.2013.

Таким чином, суд відмовляє прокурору в задоволенні позову в повному обсязі за безпідставністю.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на прокурора.

Керуючись ст.ст. 82-85 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.07.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу (рек. з повід.)

3 - Відділу освіти виконкому Коростенської міської ради (рек. з повід.)

4 - прокуратурі Житомирської області (рек. з повід.)