ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"19" липня 2016 р.Справа № 916/1376/16

Позивач: державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний"

Відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ КЕПІТАЛ ІНВЕСТ"

про стягнення 9 248,04 грн.

Суддя Цісельський О.В.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність

У відповідності до приписів ст.77 ГПК України в судовому засіданні оголошувалась перерва з 14.06.2016р. до 11 год. 00 хв. 29.06.2016р.

СУТЬ СПОРУ: позивач, державне підприємство "Морський торговельний порт "Южний", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з товариство з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ КЕПІТАЛ ІНВЕСТ" 9 248,04 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.05.2015р. позовну заяву (вх.№1477/16) прийнято до розгляду, порушено провадження у справі №916/1376/16 та справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Представник позивача заявлені позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача заявлені позивачем позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у їх задоволенні, з підстав викладених у відзиві на позов (вх.№14934/16).

Відповідно до ст.85 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, суд встановив:

11 вересня 2013р. між державним підприємством "Морський торговельний порт "Южний" (Землекористувач) та товариством з обмеженою відповідальністю "ТЕРМІНАЛ КЕПІТАЛ ІНВЕСТ" (Сервітуарій) було укладено договір про встановлення строкового платного земельного сервітуту №133-31/10, згідно умов п.1.1. якого, земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ №205857, який виданий 10 червня 2009 року на підставі рішень Южненської міської ради від 24 квітня 2009 року за №1122-V, від 29 травня 2002 року за №34-ХХІV).

Відповідно до п.1.2. Договору, земельний сервітут встановлюється і інтересах Сервітуарія на право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху, дорога від прохідних КПП-10 до КПП-15 Землекористувача та до пунктів наливу дизельного пального на території бункеровочної бази Сервітуарія, згідно Плану меж земельної ділянки загальною площею 1,6217 га, щодо якої встановлено земельний сервітут (Додаток №2 до Договору, який є невід'ємною частиною цього Договору).

За приписами п.2.1. Договору, цим Договором встановлюється строковий платний земельний сервітут який набирає чинності з моменту його державної реєстрації та діє до 31 грудня 2017 року.

У відповідності до п.3.1. Договору щомісячна плата по Договору встановлюється з розрахунку за один місяць, згідно з розрахунком (Додаток №1 до цього Договору), який є невід'ємною частиною цього Договору. Нарахування ПДВ на суму плати за цим Договором, здійснюється згідно з чинним податковим законодавством України.

Умовами п.8.1. Договору встановлено, що право земельного сервітуту виникає після підписання цього Договору сторонами з дати його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Усі зміни, додатки та додаткові угоди до цього Договору є дійсним, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені печатками сторін (п.8.4. Договору).

Додатковою угодою №1 від 20.05.2015р. сторони погодили внесення змін до умов договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту №133-31/10.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що державною фінансовою інспекцією в Одеській області було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2014р. по 30.06.2015р., за результатами проведення якої було встановлено, що протягом періоду, що перевірявся позивачем було невірно застосовано коефіцієнти індексації при розрахунку плати за право земельного сервітуту, що в свою чергу призвело до недоотримання позивачем плати за договором про встановлення строкового платного земельного сервітуту №133-31/10 в розмірі 9 248,04 грн.

З врахуванням вищенаведеного, позивач був змушений звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Дослідивши обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних правових підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як встановлено судом при укладанні вищенаведеного договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту №133-31/10, сторони погодили всі істотні умови цього договору, зокрема й щомісячну плату.

Приймаючи до уваги те, що вищенаведений договір не визнавався недійсним, у суду відсутні підстави для задоволення позову позивача та стягнення 9 248,04 грн., оскільки не зважаючи на встановлені Державною фінансовою інспекцією в Одеській області порушень, розрахунок за надані послуги було здійснено на підставі чинного договором про встановлення строкового платного земельного сервітуту №133-31/10.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд відмовляє державному підприємству "Морський торговельний порт "Южний" у задоволені позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду Одеської області набирає чинності у порядку ст.85 ГПК України.

Повний текст рішення складено 25 липня 2016 р.

Суддя О.В. Цісельський