РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016Справа № 910/8166/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Івашіної Н.В., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Київенерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт"

про стягнення 25 935,54 грн.

за участю представників:

від позивача:Кучкова Ю.В. - представник за довіреністю № 91/2015/11/11-6 від 11.11.2015 р.
від відповідача:Кошиль Ю.В.- представник за довіреністю № 02 від 14.05.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго") з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт" (далі - ТОВ "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт") про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у гарячій воді в розмірі 38 904,74 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору № 1410410 від 01.12.2014 р. на постачання теплової енергії у гарячій воді в частині своєчасної плати за надані послуги, внаслідок чого у ТОВ "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт" утворилась заборгованість.

У позові Публічне акціонерне товариство "Київенерго" просить суд стягнути з відповідача заборгованість за спожиту теплову енергію у гарячій воді в сумі 24 969,20 грн., інфляційну складову боргу в сумі 13 115,44 грн. та 3% річних в сумі 820,10 грн., а всього - 38 904,74 грн.

Під час розгляду справи від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої він просить стягнути з ТОВ "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт" заборгованість за спожиту теплову енергію у гарячій воді в сумі 12 000,00 грн., інфляційну складову боргу в сумі 13 115,44 грн. та 3% річних в сумі 820,10 грн., а всього - 25 935,54 грн.

У судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав та обґрунтував, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечив, зазначив, що позивачем невірно нараховано суму матеріальних втрат. Просив відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

01.12.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт" (абонент) був укладений договір № 1410410 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

Сторони погодили, що постачальник зобов'язується безперебійно постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на межу балансової належності із споживачем для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленим споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку № 1 (п. 2.2.1 договору).

Відповідно до п. 2.3.1 договору споживач зобов'язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку № 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними в додатку № 2.

Згідно з п. 2.3.5 договору споживач зобов'язався забезпечувати своєчасне надходження коштів на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру ГІОЦ КМДА від мешканців за спожиту теплову енергію та своєчасне щомісячне надходження коштів на рахунок постачальника за теплову енергію, спожиту орендарями.

Згідно з п. 4.1 договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.06.2015 р.

Також сторонами договору на постачання теплової енергії у гарячій воді було погоджено :

- обсяги постачання теплової енергії (додаток № 1 до договору);

- тарифи та порядок розрахунків (додаток № 2 до договору), відповідно до яких сторонами визначено, що споживач щомісячно забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію та транзитний рахунок постачальника.

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, за період з 01.12.2014 р. по 01.02.2015 р. надав послуги з постачання теплової енергії у гарячій воді на загальну суму 60 544,17 грн., що підтверджується обліковими картками, відомістю обліку споживання теплової енергії за вказаний період та поясненнями представників сторін.

Однак, відповідач зі свого боку умови договору щодо оплати послуг виконав неналежним чином, оплатив їх частину на суму 48 544,17 грн., внаслідок чого у останнього виникла заборгованість зі спожитої теплової енергії у гарячій воді у сумі 12 000,00 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України передбачено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з пунктом 2.1 договору на постачання теплової енергії у гарячій воді сторони домовились, що при виконанні умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, Положенням про Держенергоспоживнагляд, Правилами користування тепловою енергією, правилами технвчної експлуатації тепловикористовуючих установок і теплових мереж, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України.

Статтею 20 Закону України "Про теплопостачання" визначено, що тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, крім тарифів на виробництво теплової енергії для суб'єктів господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законодавством.

Тарифи на теплову енергію були погоджені сторонами та на час розгляду даної справи не скасовані та недійсними не визнані.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ст. 530 ЦК України).

Частиною 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки доказів належної оплати заборгованості суду не надано, позовні вимоги в частині стягнення 12 000,00 грн. основного боргу за договором № 1410410 від 01.12.2014 р. за період з 01.12.2014 р. по 01.02.2015 р. підлягають задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в сумі 13 115,44 грн. та 3% річних в сумі 820,10 грн., нарахованих з січня 2015 р. по грудень 2015 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на вищенаведені норми законодавства, вимоги про стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних є такими, що заявлені правомірно.

Разом з тим, суд приймає до уваги той факт, що нарахування матеріальних втрат здійснюється на наступний день після закінчення строку, встановленого додатком № 2 до договору для оплати послуг (не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим), а також часткову оплату відповідачем заборгованості (24.03.2015 р., 27.03.2015 р., 31.03.2015 р.) у заявлений період, що впливає на правильність розрахунку.

Отже, провівши власний перерахунок суми матеріальних втрат, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 13 115,44 грн. та 3% річних в сумі 751,26 грн., тобто у меншій сумі, ніж заявлено позивачем, оскільки ним не враховано зазначені вище обставини.

Відповідно до статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 32 - 34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Київенерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт" про стягнення 25 935,54 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Експлуатуюча компанія "Основа комфорт" (01135, м. Київ, вул. Златоустівська, 16, ідентифікаційний код 37469835) на користь Публічного акціонерного товариства "Київенерго" (01001, м. Київ, пл. І. Франка, 5, ідентифікаційний код 00131305) основну заборгованість у сумі 12 000 (дванадцять тисяч) грн. 00 коп., яку зарахувати на рахунок № 01 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 322669, одержувач - ПАТ "Київенерго", інфляційну складову боргу в сумі 13 115 (тринадцять тисяч сто п'ятнадцять) грн. 44 коп., 3 % річних в сумі 751 (сімсот п'ятдесят одна) грн. 26 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) грн. 34 коп., зарахувати на рахунок № 1 у ГУ по м. Києву та Київській області ВАТ "Державний ощадний банк України", МФО 322669, одержувач - ПАТ "Київенерго".

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 25 липня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 1 серпня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.