РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016Справа №910/8125/16

За позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК»

До товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТІСІПАНТ МЕДІА»

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

Про стягнення 126591,56 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники учасників процесу:

від позивача Долгопола І.С. (за дов.)

від відповідача Писаний Д.О. (за дов.)

від третьої особи не прибув

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» до товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТІСІПАНТ МЕДІА» про стягнення 49937,50 грн..

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання за договором № 1102-13 від 02.09.2013 про виконання робіт з оформлення дозвільної документації на розміщення рекламних конструкцій, у зв'язку з чим зобов'язаний повернути позивачеві аванс у розмірі 49937,50 грн..

Суд своєю ухвалою від 04.05.2016 порушив провадження у справі № 910/8125/16.

Позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог до 126591,56 грн., з яких: 49937,50 грн. боргу, 73508,00 грн. неустойки, 599,25 грн. 3% річних, 2346,81 грн. інфляційних.

Відповідач у поданому суду відзиві зазначив, що вжив всіх необхідних заходів до виконання договору. Прострочення виконання зобов'язання сталося внаслідок протиправних дій уповноважених державних органів влади (Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Департаменту суспільних комунікації Київської міської державної адміністрації, Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Зокрема, за твердженням відповідача, він 12.12.2014 здав до Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації ) передбачені чинним законодавством документи, проте в установлений строк (10 робочих днів) не отримав відповіді. Відповідач вважає, що отримав для позивача право здійснювати господарську діяльність (розмістити рекламні засоби) на підставі принципу мовчазної згоди.

Також відповідач заперечив проти нарахування штрафних санкцій, оскільки передбачені договором зобов'язання мають не грошовий характер.

Суд своєю ухвалою від 30.06.2016 продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів та залучив до участі у справі третю особу на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Під час розгляду справи суд витребував:

- у Департаменту (Центру) надання адміністративних послуг виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) витягу із журналу обліку/реєстрації заяв про реєстрацію заяв і доданих до неї документів на отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» за адресами: м. Київ, Харківське шосе, 2а; м. Київ, вул. Воровського, 24; м. Київ. вул. Освіти, 10; м. Київ. проспект Науки, 9; м. Київ, вул. Межигірська, 63; м. Київ. бульвар Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26; м. Київ, вул. Княжий Затон, 4; м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 11 та м. Київ, вул. Лагерна, 36.

- у Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) копію протоколу про розгляд та погодження заяв публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» і доданих до них документів на отримання дозволів на розміщення рекламних засобів за адресами: м. Київ, Харківське шосе, 2а; м. Київ, вул. Воровського, 24; м. Київ. вул. Освіти, 10; м. Київ. проспект Науки, 9; м. Київ, вул. Межигірська, 63; м. Київ. бульвар Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26; м. Київ, вул. Княжий Затон, 4; м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 11, м. Київ, вул. Лагерна, 36.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

02.09.2013 товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТІСІПАНТ МЕДІА» (виконавець) та публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» (замовник) уклали договір № 1102-13 про виконання робіт з оформлення дозвільної документації на розміщення рекламних конструкцій (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов'язується за завданням замовника узгодити у порядку, передбаченому чинним законодавством, отримати у відповідному державному органі та передати замовнику належним чином оформлену дозвільну документацію на розміщення рекламних конструкцій замовника в м. Києві.

Відповідно до п.1.2 Договору перелік конструкцій, місце їх встановлення, інша інформація, пов'язана з цими роботами, а також загальна вартість робіт за даним Договором вказується у додатках до цього Договору, які є його невід'ємною частиною.

В подальшому позивач та відповідач уклали 14 додатків до Договору, за кожним з яких виконавець зобов'язувався за завданням замовника узгодити у порядку, передбаченому чинним законодавством, отримати у відповідному державному органі та передати замовнику належним чином оформлену дозвільну документацію на розміщення рекламних конструкцій замовника в м. Києві (кожен додаток конкретно зазначав адресу та вид рекламної конструкції, містив інформацію про строки виконання робіт та вартість робіт).

За умовами зазначеного Договору термін виконання робіт виконавцем становив 90 (дев'яносто) днів з дати підписання відповідних додатків до Договору (дата підписання яких відповідає даті укладання Договору) з умовами оплати по факту виконання робіт. Жодна з робіт, зазначених в Додатках, станом на 01.01.2015 не була виконана.

31.03.2015 товариство з обмеженою відповідальністю «ПАРТІСІПАНТ МЕДІА» (виконавець) та публічне акціонерне товариство «ВТБ БАНК» уклали додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої додатки №1,2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 14 до Договору втратили чинність, натомість Договір було доповнено додатком № 15 від 31.03.2015.

За додатком № 15 від 31.03.2015 виконавець зобов'язується в термін 60 календарних днів, за завданням замовника, узгодити у порядку, передбаченому чинним законодавством, отримати у відповідному державному органі та передати замовнику належним чином оформлену дозвільну документацію на розміщення рекламних конструкцій замовника в м. Києві за адресами: м. Київ, Харківське шосе, 2а; м. Київ, вул. Воровського, 24; м. Київ. вул. Освіти, 10; м. Київ. проспект Науки, 9; м. Київ, вул. Межигірська, 63; м. Київ. бульвар Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26; м. Київ, вул. Княжий Затон, 4; м. Київ, вул. Маршала Малиновського, 11, м. Київ, вул. Лагерна, 36.

Всього вартість робіт разом з ПДВ становила 199750,00 грн..

Відповідно до умов додаткової угоди № 1, замовник протягом 3 робочих днів з дати підписання цієї додаткової угоди сплачує виконавцю аванс у розмірі 25% від суми, що визначена додатком № 15 до цього Договору, а саме 49937,50 грн., в т.ч. ПДВ - 8322,92 грн..

На підставі рахунку-фактури № СФ-000022 від 06.04.2015 платіжним дорученням № 15904 від 10.04.2015 замовник перерахував на рахунок виконавця авансову оплату у розмірі 25% від суми, що визначена додатком № 15, а саме: 49937,50 грн., в т.ч. ПДВ - 8322,92 грн. (за оформлення дозвільної документації згідно дод. уг. № 1 від 31.03.2015 до дог. № 110213 від 02.09.2013)

Відповідно до пункту 4 додаткової угоди № 1 Договору, строк виконання робіт - 60 календарних днів з моменту підписання сторонами даної додаткової угоди, тобто до 02.06.2015.

Як випливає з умов Договору зобов'язання відповідача є виконаним до 02.06.2015 за наявності:

- узгодження в порядку, передбаченому чинним законодавством дозвільної документації на розміщення рекламних конструкцій;

- отримання у відповідному державному органі дозвільної документації на розміщення рекламних конструкцій;

- передачі замовнику належним чином оформленої дозвільної документації на розміщення рекламних конструкцій.

До спірних правовідносин не може бути застосований принцип мовчазної згоди, на який посилається відповідач.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови, якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Статтею 4-1 наведеного Закону передбачено, що порядок видачі документів дозвільного характеру або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними (регіональними, місцевими) органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Строк видачі документів дозвільного характеру становить десять робочих днів, якщо інше не встановлено законом.

Під терміном «закон» в даному випадку слід розуміти не тільки закони України, а також і укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, інші нормативні акти, видані державними органами, зареєстрованими у встановленому порядку.

Згідно із ст.16 Закону України «Про рекламу» розміщення зовнішньої реклами у населених пунктах проводиться на підставі дозволів, що надаються виконавчими органами сільських, селищних, міських рад, а поза межами населених пунктів - на підставі дозволів, що надаються обласними державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, в порядку, встановленому цими органами на підставі типових правил, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Дозвіл - документ установленої форми, виданий розповсюджувачу реклами на підставі розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), який дає право на розміщення зовнішньої реклами (рішення Київської міської ради, від 22.09.2011 № 37/6253 «Про затвердження Порядку розміщення реклами в м. Києві»).

Згідно з пунктом 2 рішення Київської міської ради, від 22.09.2011 № 37/6253 «Про затвердження Порядку розміщення реклами в м. Києві» дозвільний орган реєструє та розглядає заяви розповсюджувачів реклами щодо надання дозволу, внесення змін у дозвіл, переоформлення дозволу, скасування та продовження строку його дії; здійснює підготовку та подає в установленому порядку проекти розпоряджень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про надання дозволу, відмову у його наданні, продовження строку дії дозволу, відмову у його продовженні або скасування дозволу; на підставі відповідного розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) передає державному адміністратору підписаний керівником дозвільного органу дозвіл для його видачі розповсюджувачу реклами в міському дозвільному центрі державним адміністратором за принципом організаційної єдності.

Відповідно до пункту 6 рішення Київської міської ради від 22.09.2011 № 37/6253 «Про затвердження Порядку розміщення реклами в м. Києві»:

дозвільний орган протягом не більше десяти робочих днів з дати одержання від заявника через державного адміністратора належним чином оформлених двох примірників дозволу розглядає їх, готує і подає пропозиції та проект відповідного розпорядження до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації);

виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) протягом п'яти робочих днів з дати одержання пропозицій дозвільного органу приймає рішення про надання дозволу або про відмову у його наданні;

у разі видання виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) розпорядження про надання дозволу керівник дозвільного органу протягом п'яти робочих днів підписує обидва примірники дозволу та скріплює їх печаткою дозвільного органу;

перший примірник дозволу видається заявникові державним адміністратором після надання заявником підписаного з його боку додатка до договору на право тимчасового користування місцем (адресною програмою) (у разі розташування рекламного засобу на місці, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Києва), а другий примірник дозволу залишається у дозвільного органу. Видача дозволу реєструється у журналі обліку державного адміністратора та дозвільного органу;

у разі видання виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) розпорядження про відмову у наданні дозволу дозвільний орган не пізніше наступного робочого дня з моменту отримання такого розпорядження передає державному адміністратору копію розпорядження про відмову у наданні дозволу. Державний адміністратор не пізніше наступного робочого дня з дня отримання від дозвільного органу копії розпорядження про відмову у наданні дозволу повідомляє заявника про готовність видачі копії зазначеного розпорядження;

виданий у встановленому порядку дозвіл є підставою для розміщення зовнішньої реклами та виконання робіт, пов'язаних з розташуванням рекламних засобів;

після встановлення РЗ розповсюджувач реклами у п'ятиденний термін зобов'язаний подати до дозвільного органу фотографічний знімок місця, де розміщено рекламний засіб (розміром не менш ніж 6 х 9 сантиметрів), про що дозвільний орган робить відмітку в обох примірниках дозволу, що засвідчується підписом уповноваженої посадової особи дозвільного органу та скріплюється печаткою цього органу.

Крім того в матеріалах справи наявні вимоги Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) № 15-3435-АО від 15.05.2015 та № 15-3433-АО від 15.05.2015 про здійснення демонтажу конструкцій (рекламних вивісок на будинку (будівлі), споруді) за адресою: м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 8/26, у зв'язку з їх самовільним встановленням (порушення Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою кабінету Міністрів України від 29.12.2003 № 2067, Правил благоустрою міста Києва, затверджених рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 № 1051/1051, Порядку розміщення реклами в м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 22.09.2011 № 37/6253, та/або концепції розвитку зовнішньої реклами в міста Києві, затвердженої рішенням Київської міської ради від 26.01.2012 № 20/7357).

Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України та 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, що передбачено ст. 525 Цивільного кодексу України. Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 8.2 Договору, у разі невиконання або неналежного виконання виконавцем умов цього Договору, а також у разі дострокового припинення (за ініціативою виконавця) вже розпочатих робіт, виконавець зобов'язаний у письмовій формі вказати причину появи таких обставин і повернути замовнику в повному обсязі суму грошових коштів, що становить вартість робіт за відповідним Додатком.

Банк надіслав на адресу відповідача вимогу №11265/1-2 від 15.12.2015 надати пояснення та повернути на рахунок позивача протягом 10 днів 49937,50 грн..

Відповідач кошти не повернув.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 49937,50 грн. належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків, сплата неустойки (ст. 611 Цивільного кодексу України).

За пунктом 8.2 Договору за порушення виконавцем строку виконання робіт виконавець сплачує замовнику неустойку у розмірі 0,2% від загальної вартості робіт за кожен день прострочення.

За розрахунком позивача, прийнятим судом як вірний, з відповідача підлягає стягненню 73508,00 грн. неустойки (199750,00*0,2%*184) за період з 03.06.2015 по 03.12.2015.

Задовольняючи вказану вимогу позивача, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 216 та частиною 2 ст. 217 ГК України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі передбаченому договором згідно з частиною 4 ст.231 ГК України.

Відповідно до вимог ст. 199 ГК України виконання господарського зобов'язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші ніж передбачено ЦК України види забезпечення виконання зобов'язань визначено частиною 2 ст. 546 ЦК України, що узгоджується із свободою договору встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, суб'єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов'язань встановленням окремого виду відповідальності - договірної санкції, за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов'язань, зокрема, передбаченої п. 8.2 Договору про неустойку, яка не суперечить висновкам законодавства.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.11.2010 № 14/80-09-2056.

Позивач заявив вимоги про стягнення з відповідача 599,25 грн. 3% річних, 2546,81 грн. інфляційних.

Відповідно до п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Таким чином, вимоги про стягнення з відповідача 599,25 грн. 3% річних, 2546,81 грн. інфляційних задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги чи заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи рішення суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивачем належним чином доведене порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню в частині стягнення 49937,50 грн. боргу, 73508,00 грн. неустойки, а загалом 123445,50 грн.. В іншій частині позову судом відмовлено.

Відповідно до статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Дана норма встановлює дві основні підстави звільнення особи, яка порушила зобов'язання, від відповідальності. Такими обставинами є випадок та непереборна сила. Доведення наявності випадку або непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов'язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Під випадком розуміються будь-які діяння, не викликані чиїмось наміром або необережністю, тобто відсутність вини порушника. Випадковою можна визнати обставину, яку не можна передбачити та попередити при застосуванні обов'язкової для боржника обачності, хоча вона могла б бути передбачена та попереджена, якщо б боржник віднісся до свого зобов'язання з більшою обачністю, ніж та, до якої він був зобов'язаний або якщо на місці боржника була б інша особа. Такий підхід щодо суб'єктивної неможливості передбачити, а отже і попередити діяння, що викликало невиконання або неналежне виконання зобов'язання, дозволяє відмежувати випадок від непереборної сили (форс-мажор).

Поняття та ознаки непереборної сили розкриваються у п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України. Непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Як підстава звільнення особи, що порушила зобов'язання, від відповідальності непереборна сила характеризується двома ознаками. По-перше, це зовнішня до діяльності сторін обставина, яку сторони, хоча б навіть і передбачили, але не могли попередити. До таких обставин, як правило, відносять стихійні лиха (землетрус, повінь, пожежі) та соціальні явища (війни, страйки, акти владних органів тощо). По-друге, ознакою непереборної сили є її надзвичайність, що означає, що це не рядова, звичайна обставина, яка хоча і може спричинити певні труднощі для сторін, але не виходить за рамки буденності, а екстраординарна подія, яка не є звичайною.

В силу статті 617 Цивільного кодексу України не вважається випадком, а отже не є підставою для звільнення особи, що порушила зобов'язання, від відповідальності:

- недодержання своїх обов'язків контрагентами боржника (кредитор не має нести негативні наслідки відносин між боржником та його контрагентами);

- відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання (вступаючи у договірні відносини, боржник несе відповідні ризики та має замінити відсутні товари на інші або вчиняти інші заходи щодо належного виконання зобов'язання);

- відсутність у боржника необхідних коштів. Отже незалежно від того, що стало причиною відсутності у боржника необхідної суми грошей (об'єктивні обставини чи суб'єктивна недбалість боржника), це не звільняє його від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

З огляду на викладене, обставини, які виникли у зв'язку з реорганізацією дозвільного органу, не звільняють відповідача від обов'язку передати замовнику належним чином оформлену дозвільну документацію на розміщення рекламних конструкцій.

Судовий збір, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТІСІПАНТ МЕДІА» (вул. Будіндустрії, 7, м. Київ, 01013, 38040495) на користь публічного акціонерного товариства «ВТБ БАНК» (бульвар Тараса Шевченка/вул. Пушкінська, 8/26, м. Київ, 01004, код 14359319) 49937,50 грн. боргу, 73508,00 грн. неустойки, 1851,68 грн. судового збору.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення підписано 25.07.2016.

Суддя С. А. Ковтун