РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016Справа №910/9331/16
За позовом Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд"

до Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Святошинського району м.Києва

про стягнення 31 127,37 грн.

Суддя Грєхова О.А.

Представники сторін:

від позивача: Вербова В.А., за довіреністю

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Святошинського району м.Києва заборгованості за договором оренди житлового приміщення №535 від 05.02.2014 в загальному розмірі 31 127,37 грн., з яких: 9 769,85 грн. заборгованості з орендної плати, 1 407,95 грн. пені, 19 539,70 грн. неустойки, 409,87 грн. заборгованості за комунальні послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.05.2016 порушено провадження по справі №910/9331/16, розгляд справи призначено на 13.06.2016.

13.06.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог суду, а також від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача в судовому засіданні 13.06.2016 підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в засідання господарського суду 13.06.2016 своїх представників не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином.

Враховуючи нез'явлення відповідача в судове засідання, а також ненадання ним витребуваних документів, господарський суд відклав розгляд справи на 18.07.2016.

У судове засідання 18.07.2016 представник позивача з'явився, представник відповідача не з'явився.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 18.07.2016 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвал Господарського суду міста Києва, розгляд справи було відкладено на 25.07.2016.

У судове засідання 25.07.2016 представник позивача з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач в засідання господарського суду своїх представників не направив, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Відповідно до п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

На виконання вимог ст. 81-1 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судового засідання, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 82 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 25.07.2016 відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Київської міської ради від 01.03.2001 р. № 217/1194 "Про створення Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд", шляхом реорганізації Дирекції по утриманню та експлуатації житлових будинків маневреного фонду Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" було створено Комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд".

Відповідно до розпорядження Київської міської державної адміністрації від 12.11.2001 р. № 2419 "Про будинки комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" будинок № 10 по вул. Борщагівській закріплено за Комунальним підприємством "Спецжитлофонд" на праві повного господарського відання, як будинок маневреного фонду.

Між Комунальним підприємством з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (далі - позивач, орендодавець) та Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Святошинського району м.Києва (далі - відповідач, орендар) було укладено Договір оренди житлового приміщення від 05.02.2014 (надалі - Договір оренди), відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар, на визначений у п. 5.1 строк, приймає в орендне користування квартиру № 153 у будинку на вул. Борщагівській, 10 з характеристикою, викладеною в п. 1.2, оплатою, визначеною у розділі 2.

Відповідно до п. 2.2 Договору оренди на підставі рішення Київради від 28.09.2006 № 18/75 «Про внесення змін до рішення Київської міської ради від 27.05.2004 № 262/1472 «Про орендне користування житловими приміщеннями комунального підприємства «Спецжитлофонд», Договором встановлюється плата за оренду приміщення, яку сплачує орендар у сумі 30,00 грн. за 1 кв.м. загальної площі, що складає 1 815,00 грн. на місяць, у т.ч. ПДВ 302,50 грн.

Згідно з п. 2.3 Договору оренди орендні платежі сплачуються орендарем орендодавцю щомісячно до 10 числа поточного місяця на рахунок орендодавця (без виставлення орендодавцем орендарю рахунків-фактур на оплату орендних платежів), зазначений у розділі «Юридичні адреси та банківські реквізити сторін», або на рахунок повідомлений орендарю орендодавцем у порядку визначеному п. 7.1 Договору.

Сторони домовились, у випадку якщо орендарю для оплати орендних платежів орендодавцю (п. 2.4 Договору) необхідні рахунки-фактури то, вказані рахунки-фактури орендар отримує щомісячно до десятого числа поточного місяця, у орендодавця за юридичною адресою вказаною у Договорі. У разі не пред'явлення, протягом 10 днів після сплину вищевказаного строку, орендарем претензії орендодавцю про неотримання зазначених рахунків-фактур, рахунки-фактури на оплату орендних платежів вважаються отриманими орендарем (п. 2.3.1 Договору оренди).

Пунктом 2.8 Договору оренди визначено, що розмір місячної орендної плати орендарю за користування житловим приміщенням на наступний місяць розраховується шляхом коригування розміру місячної орендної за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць.

Відповідно до п. 5.1 Договору оренди, сторони домовились, що умови даного Договору застосовуються до відносин сторін, які виникли з 01 лютого 2014 до 31 липня 2014 року.

Згідно з п. 7.9 Договору оренди умови і положення цього Договору залишаються дійсними до повного виконання сторонами своїх зобов'язань згідно з Договором.

За актом приймання-передачі від 01.02.2014 позивач передав, а відповідач - прийняв у тимчасове користування квартиру № 153 у будинку № 10 по вул. Борщагівській у місті Києві.

Додатковою угодою №1 від 04.08.2014 до Договору сторонами продовжено строк дії Договору оренди з 01.08.2014 по 31.01.2015.

Додатковою угодою №2 від 27.01.2015 до Договору сторонами продовжено строк дії Договору оренди з 01.02.2015 по 31.07.2015.

Додатковою угодою №3 від 03.07.2015 до Договору сторонами продовжено строк дії Договору оренди з 01.08.2015 по 31.12.2015.

01.04.2016 сторонами складено та підписано Акт прийому-передачі житлового приміщення, з якого вбачається, що орендар повернув орендоване приміщення, квартиру № 153 у будинку № 10 по вул. Борщагівській у місті Києві, орендодавцю.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 Цивільного кодексу України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Крім того, 05.02.2014 сторонами було укладено Договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та електропостачання (далі - Договорі про надання послуг), відповідно до умов якого виконавець зобов'язується надавати споживачеві вчасно та відповідної якості послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, електропостачання, а споживач зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору про надання послуг, відповідач зобов'язаний своєчасно і у повному обсязі, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, вносити плату за постачання комунальних послуг визначених цим Договором, на поточний рахунок, зазначений в п. 3.4 Договору.

Згідно з п. 4.2.1 Договору про надання послуг споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установлені Договором строки.

Пунктом 9.1 Договору про надання послуг сторонами погоджено, що квитанції на оплату комунальних платежів споживач отримує кожний місяць до 20-го числа поточного місяця у виконавця за юридичною адресою вказаною у цьому Договорі. У разі не заявлення протягом 10 днів після сплину вищевказаного строку споживачем претензії виконавцю про неотримання зазначених квитанцій, вказані квитанції вважаються отриманими споживачем.

Цей Договір діє з 01.02.2014 по 31.07.2014 та укладається за юридичною адресою виконавця, зазначеною в цьому Договорі (п. 10.1 Договору про надання послуг).

Згідно з п. 10.2 Договору про надання послуг, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначає позивач, зобов'язання щодо оплати орендної плати та інших платежів за Договорами відповідачем не виконувались, в зв'язку з чим у позивача утворилась заборгованість по сплаті орендної плати в розмірі 9 769,85 грн. за період з 01.11.2015 по 31.03.2016 та по оплаті комунальних платежів в розмірі 409,87 грн. за період з 01.12.2015 по 01.04.2016.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтями 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені обставини справи та вимоги правових норм викладених вище, а також на те, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 9 769,85 грн. заборгованості за Договором оренди нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Що ж до вимог про стягнення 409,87 грн. за Договором про надання послуг, то як вбачається з наданого позивачем розрахунку, зазначена заборгованість є сумою нарахованою відповідачу позивачем за споживання газу, однак жодного доказу на підтвердження споживання відповідачем газу, матеріали справи не містять.

Крім того, умовами Договору про надання послуг взагалі не передбачено надання позивачем відповідачу послуг з постачання газу.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, позовні вимоги в частині стягнення 409,87 грн. за спожитий газ задоволенню не підлягають.

Крім основної заборгованості, позивач просить суд стягнути з відповідача 1 407,95 грн. пені та 19 539,70 грн. неустойки.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Як вбачається з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 6.3 Договору оренди за несвоєчасне внесення орендних платежів, орендар сплачує орендодавцю пеню із розрахунку 1 % від несплаченої суми за кожен прострочений день. А за прострочення оплати орендних платежів понад дев'яносто календарних днів, орендар додатково сплачує орендодавцю штраф, що встановлюється у розмірі п'ятдесяти відсотків від суми річної орендної плати за користування приміщенням.

Згідно з п. 6.4 Договору оренди у разі невиконання орендарем обов'язку, визначеного п. п. 3.2.5 Договору орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за коритування приміщенням за кожний місяць прострочення звільнення приміщення та вжити заходів, визначених п. п. 4.1.4 Договору.

Пунктом 6.5 Договору оренди сторонами погоджено, що неустойка передбачена п.п. 6.3, 6.4 Договору, нараховується орендодавцем протягом усього строку прострочення виконання зобов'язання без будь-яких обмежень строків її нарахування.

Відповідно до п. 3.2.5 Договору оренди орендар зобов'язується після закінчення строку дії Договору, або в разі його розірвання у порядку, визначеному п. 5.5 Договору, звільнити приміщення та повернути його орендодавцю за актом приймання-передачі. Обов'язок складення акту приймання-передачі приміщення при поверненні орендодавцю покладається на орендаря. Акт приймання-передачі приміщення підписується представниками сторін та скріплюється їх печатками.

Як встановлено судом, Договір оренди, з урахуванням укладених сторонами Додаткових угод діяв до 31.12.2015, в свою чергу, відповідачем не було виконано свого обов'язку визначеного п. 3.2.5 Договору оренди, про що свідчить Акт прийому-передачі житлового приміщення від 01.04.2016, відповідно до якого, приміщення було повернуто орендодавцем орендарю лише 01.04.2016, в зв'язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача неустойки, передбаченої п. 6.4 Договору оренди.

Таким чином, суд, здійснивши власний розрахунок пені та неустойки, з урахуванням доведеного позивачем належними доказами розміру заборгованості відповідача за Договором оренди та факту прострочення повернення орендодавцем орендованого приміщення орендарю, встановив, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня в розмірі 1 407,95 грн. та неустойка в розмірі 19 539,70 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням пені та неустойки, в загальному розмірі 31 127,37 грн. підлягають частковому задоволенню в розмірі 30 717,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 43, 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства по утриманню зелених насаджень Святошинського району м.Києва (04128, м. Київ, вулиця Академіка Туполєва, будинок 21; ідентифікаційний код: 03359753) на користь Комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення "Спецжитлофонд" (04071, м.Київ, вул. Оболонська, будинок 34; ідентифікаційний код: 31454734) заборгованість в розмірі 9 769 (дев'ять тисяч сімсот шістдесят дев'ять) грн. 85 коп., неустойку в розмірі 19 539 (дев'ятнадцять тисяч п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 70 коп., пеню в розмірі 1 407 (одна тисяча чотириста сім) грн. 95 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 364 (одна тисяча триста шістдесят чотири) грн. 22 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.07.2016.

Суддя О.А. Грєхова