КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Справа№ 910/1421/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зеленіна В.О.

суддів: Чорної Л.В.

Кропивної Л.В.

при секретарі Волуйко Т.В.

представники сторін:

позивача: Майстренко О.М. довіреність № 4 від 25.01.16; Семенчук М.А. довіреність № 2 від 12.01.16

відповідача 1: Гонтарь О.М. довіреність № 12 від 22.01.16; Санніков С.Г. довіреність № 20 від 12.07.16;

відповідача 2: Піх А.Б. довіреність № 52 від 31.12.15;

відповідача 3: Криворучко О.Т. довіреність № 4 від 18.01.16;

третьої особи 1: Гаркуша В.В. довіреність № 01/44-875д від 01.02.16;

третьої особи 2: Чеховський А.А. довіреність № 52 від 09.02.16;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" та Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2016р.

у справі №910/1421/16 (суддя: Пукшин Л.Г.)

за позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1) Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа"

2) Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго"

3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: 1) Державне підприємство "Енергоринок"

2)Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

про визнання правочину недійсним

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2016 у справі №910/1421/16 позовні вимоги Національного антикорупційного бюро України задоволено повністю. Визнано недійсним договір №24 про відступлення права вимоги від 12.02.2015, укладений між Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа", Відкритим акціонерним товариством "Запоріжжяобленерго" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

Не погодившись із вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (відповідач 3) звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції були не в повному обсязі з'ясовані обставини справи та допущені порушення норм матеріального права, оскільки по спірному договору відповідачем 3 були проведені розрахунки, вказаний договір відповідав вимогам законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема не суперечить ч.1 ст.514 ЦК України, ст.15-1 Закону України "Про електроенергетику", п.6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ № 28 від 31.07.1996 року (далі - ПКЕЕ), при цьому не має значення від якого суб'єкту надійде оплата - безпосередньо від споживача електричної енергії чи від третьої особи в сумі вартості використаної споживачем електричної енергії. Окрім цього, укладенням спірного договору у позивача не порушується охоронюваний законом інтерес, тобто відсутній об'єкт судового захисту тощо.

Також не погодившись із вказаним рішенням Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Енергомережа" (відповідач 1) звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повно досліджено обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки Національне антикорупційне бюро не довело своєї правосуб'єктності у конкретному випадку, а тому не володіє правами та обов'язками позивача у спірних правовідносинах. Спірним договором сторони не змінювали порядок проведення розрахунків за електричну енергію, також судом не надано оцінки наявним порушенням ст.ст. 15-1 та 26 Закону України "Про електроенергетику" та п. 6.3. ПКЕЕ, а зазначено лише позицію позивача з цього приводу. За відсутності приписів чинного законодавства щодо заборони укладати договори про відступлення права вимоги та обставин на підтвердження незаконності спірного договору у даній справі, суд першої інстанції допустився помилки, коли визнав такий договір недійсним тощо.

Не погодившись із вказаним рішенням Відкрите акціонерне товариство "Запоріжжяобленерго" (відповідач 2) звернулось із апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Скарга мотивована тим, що судом неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми матеріального і процесуального права, оскільки спірний договір уступки не суперечить ч.1 ст.514 ЦК України, ч.2 ст.15-1 Закону України "Про електроенергетику" та п.6.3 ПКЕЕ, оскільки законодавство в сфері електроенергетики не забороняє та не виключає можливість застосування механізмів оплати за електричну енергію шляхом залучення третіх осіб. Спірним договором не було змінено визначений законодавством порядок розрахунків на ринку електроенергії. Судом безпідставно не було застосовано ст.515 ЦК України, яка підлягала застосуванню у спірних правовідносинах. Суд не дослідив наявність порушення прав позивача спірним договором тощо.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 06.04.2016 (колегія суддів у складі головуючого судді Суліма В.В., суддів Тищенко А.І., Майданевича А.Г.) апеляційні скарги прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 26.05.2016.

27.04.2016 третя особа 1 подала письмові пояснення, у яких заперечує проти доводів апеляційних скарг, просить залишити їх без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

04.05.2016 позивач подав письмові пояснення, у яких заперечує проти доводів, викладених у апеляційних скаргах, просить залишити оскаржуване рішення без змін.

Розпорядженням Керівника апарату Київського апеляційного господарського суду від 26.05.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1421/16 у зв'язку із перебуванням головуючого судді (судді - доповідача) Суліма В.В. на лікарняному.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 26.05.2016 справу № 910/1421/16 передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Синиці О.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 30.05.2016 колегію суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження, об'єднано у одне провадження розгляд апеляційних скарг, розгляд справи призначено на 04.07.2016.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 04.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням судді Синиці О.Ф. на лікарняному, сформовано для розгляду апеляційних скарг у справі № 910/1421/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Мартюк А.І., Ткаченка Б.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.07.2016 колегію суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

04.07.2016 третя особа 2 подала письмові пояснення, у яких заперечує проти доводів, викладених у апеляційних скаргах, просить залишити оскаржуване рішення без змін.

04.07.2016 відповідачем 1 подані письмові пояснення, у яких він просить залучити до участі у справі державу в особі прокурора або будь-якого іншого уповноваженого на таке представництво органу, а апеляційну скаргу задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та в задоволенні позову відмовити.

04.07.2016 відповідачем 1 подано клопотання, у якому він просить зупинити апеляційне провадження у справі до розгляду окружним адміністративним судом міста Києва адміністративного позову щодо визнання протиправними дій голови Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до ст. 77 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошувалась перерва з 04 по 27 липня 2016 року.

05.07.2016 позивачем подані письмові пояснення, у яких він заперечує проти доводів, викладених у апеляційних скаргах, та просить залишити оскаржуване рішення без змін.

12.07.2016 відповідачем 3 подані додаткові письмові пояснення щодо залучення судових рішень про заміну сторони (стягувача) у виконавчих провадженнях.

20.07.2016 позивачем подані письмові пояснення, до яких доданий висновок експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи.

26.07.2016 позивачем подано клопотання про приєднання документів до матеріалів справи, у якому просить долучити постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 у справі №910/1416/16.

Відповідно до Протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 27.07.2016 р., у зв'язку із перебуванням суддів Мартюк А.І. та Ткаченка Б.О. у відпустці, сформовано для розгляду апеляційних скарг у справі № 910/1421/16 колегію суддів у складі головуючого судді: Зеленіна В.О., суддів: Кропивної Л.В., Чорної Л.В..

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.07.2016 колегію суддів у зазначеному складі прийнято справу до провадження.

27.07.2016 відповідачем 1 подані додаткові пояснення, у яких він вказав, що спірним договором не змінюється порядок розрахунків, що також встановлено при розгляді аналогічного спору по іншому договору у постанові Київського апеляційного господарського суду від 21.07.2016 у справі №910/1416/16.

Представники відповідача 1 у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу відповідача 1, просили її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у позові. Також просили зобов'язати позивача надати оригінали спірного договору та договору про проведення розрахунків, оскільки оригінали договорів були вилучені НАБУ.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу відповідача 2, просила її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у позові

Представник відповідача 3 у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу відповідача 3, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у позові

Представники позивача у судовому засіданні заперечили проти задоволення апеляційних скарг, просили залишити оскаржуване рішення без змін, надали для огляду оригінал спірного договору.

Представник третьої особи 1 у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ч.2 ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників сторін і третіх осіб, дослідивши наявні в справі матеріали в їх сукупності, розглянувши доводи апеляційних скарг, Київським апеляційним господарським судом встановлено наступне.

01.12.2012 між відповідачем 2 - ВАТ "Запоріжжяобленерго", як постачальником, та відповідачем 3 - ДП "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (після зміни організаційно-правової форми - Товариство з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат"), як споживачем, було укладено Договір №76 про постачання електричної енергії (далі - Договір поставки) (том 1 а.с.33-43), відповідно до п. 1 якого постачальник електроенергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №1 - "Обсяги постачання електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Пунктом 2.1 Договору поставки встановлено, що під час виконання умов цього Договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією.

Відповідно до п.2.3.4 Договору поставки споживач зобов'язується оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії згідно з умовами додатка №4 "Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та додатку №5 "Графік зняття показників розрахункових засобів обліку електричної енергії".

Пунктом 7.2 Договору поставки встановлено, що розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами та у відповідності до діючого законодавства.

Пунктом 1 Порядку розрахунків за активну електричну енергію (додаток №4 до Договору поставки) визначено, що розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на рахунок постачальника електричної енергії, вказаний у п. 10 Договору поставки - поточний рахунок із спеціальним режимом використання - для сплати за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, кошти за недораховану електричну енергію та ін. №01 в Філії - Запорізьке обласне управління АТ "Ощадбанк", МФО 313957, (з урахуванням змін, внесених згідно Додаткової угоди №5 до Договору поставки від 01.01.2014).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у зв'язку із неналежним виконанням ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" своїх зобов'язань із оплати спожитої електричної енергії у листопаді 2014 року у останнього утворилась заборгованість перед ВАТ "Запоріжжяобленерго" у розмірі 39 323 520,49 грн.

12.02.2015 між відповідачем 2 - ВАТ "Запоріжжяобленерго", як первісним кредитором, відповідачем 1 - ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", як новим кредитором, та відповідачем 3 - ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат", як боржником, укладено Договір №24 про відступлення права вимоги (далі - Договір уступки) (том 1 а.с.44, 145), відповідно до п. 1.1 якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" заборгованості за Договором про постачання електричної енергії №76 від 01.12.2012, щодо заборгованості, яка утворилася за листопад 2014 року на загальну суму 39 323 520,49 грн.

Пунктом 1.2 Договору уступки встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора за зобов'язаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі договору та акту звірки розрахунків.

Пунктами 2.1 та 2.5 Договору уступки передбачено, що первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредиторові всі документи, які засвідчують право вимоги до боржника, та інформацію, яка є важливою для його здійснення за основним договором, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання цього Договору, а новий кредитор за відступлення права вимоги сплачує суму у розмірі 39 323 520,49 грн. первісному кредиторові у повному обсязі до 31.12.2015.

Згідно п.2.4 Договору уступки у разі отримання первісним кредитором грошових коштів від боржника в рахунок погашення ним заборгованості за основним договором після набуття новим кредитором права вимоги за цим договором, первісний кредитор зобов'язаний не пізніше наступного дня за днем отримання грошових коштів перерахувати їх на рахунок нового кредитора.

У пункті 2.7 Договору уступки сторони погодили, що умови, порядок та строки виконання зобов'язання боржником перед новим кредитором визначаються договором про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги.

Згідно з п. 2.8 Договору уступки первісний кредитор відступає новому кредиторові право вимоги щодо пені, інфляційних збитків та 3% річних, які можуть бути нараховані по вказаній у п. 1.1. Договору заборгованості.

Також 12.02.2015 між відповідачем 1 - ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа", як новим кредитором, та відповідачем 3 - ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат", як боржником, укладено Договір №26 про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги №24 від 12.02.2015 (далі - Договір №26) (том 1 а.с.146), відповідно до п.п.3.1, 3.2, 3.3 та 3.4 якого ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" зобов'язується сплатити ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" у безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок останнього борг у сумі 38 823 520,49 грн. впродовж 10 днів з моменту підписання Договору про відступлення права вимоги. А залишок суми боргу зі сплати вартості спожитої у листопаді 2014 року електроенергії у розмірі 500 000,00 грн., а також всі зобов'язання щодо оплати пені, інфляційних збитків та 3% річних, які були відступлені згідно ст. 605 Цивільного кодексу України, припиняються новим кредитором прощенням боргу на вказану суму.

Матеріали справи містять копії Договору уступки та Договору №26, які надані суду першої інстанції, у тому числі, відповідачем 3 разом із відзивом на позовну заяву.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, 13.02.2015, тобто на наступний день після укладення Договору уступки та Договору №26, ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" перерахувало на рахунок ПрАТ "Холдингова компанія "Енергомережа" кошти у розмірі 38 823 520,49 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3711 від 13.02.2015 з призначенням платежу "Оплата за дог.26 від 12.02.2015 р. про порядок провед.розрахун. подог.про відступлення права вимоги №24 від 12.02.2015 (дог.76 від 01.12.2012р. за спож.ел.енер)." (том 1 а.с.147).

При цьому матеріали справи не містять доказів належного виконання ПрАТ "ХК "Енергомережа" грошового зобов'язання зі сплати на користь ВАТ "Запоріжжяобленерго" суми за відступлення права вимоги у передбачений Договором уступки строк.

У лютому 2016 року Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до ПрАТ "ХК "Енергомережа", ВАТ "Запоріжжяобленерго", ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги № 24 від 12.02.2015 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірний договір суперечить приписам ст. 514 ЦК України, ст.ст. 15-1, 16, 26 Закону України "Про електроенергетику", п. 6.3 Правил користування електричною енергією, що є підставою для визнання його недійсним на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задовольнив їх в повному обсязі.

Так, задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідачами шляхом укладення спірного правочину було порушено ст.ст. 15-1, 26 Закону України "Про електроенергетику" та п. 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, в частині обов'язку боржника сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію постачальнику й на рахунок, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії тощо. Одночасно судом першої інстанції відхилено доводи відповідачів про те, що за відсутності у чинному законодавстві заборони щодо відчуження права вимоги, яке виникає в зобов'язаннях з постачання електричної енергії, наявні підстави для правомірності договору. Крім цього, безпідставними визнано судом посилання відповідачів на відсутність порушень в частині зміни Договором встановленого законодавством порядку розрахунків за поставлену електричну енергію та відсутність передбачених законом повноважень НАБУ на звернення до господарського суду з позовом про визнання договору недійсним тощо.

Київський апеляційний господарський суд частково погоджується із даними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про електроенергетику", цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням.

Статтею 5 вказаного Закону визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, згідно п. 4 ч. 1 цієї статті одним з таких принципів є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

Відповідно до ч. 2 ст. 15-1 Закону України "Про електроенергетику" споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Також, згідно ч. 8 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Відповідно до п. 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1136 від 19.07.2000 року, споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

За приписами п. 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України № 28 від 31.07.1996 року, для проведення розрахунків за електричну енергію постачальник електричної енергії за регульованим тарифом або його відокремлений підрозділ відкривають в установі уповноваженого банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, в тому числі на підставі визнаної претензії, згідно п. 6.3. Правил користування електричною енергією, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Так, підставою недійсності правочину відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України).

У п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Судом першої інстанції встановлено, що умовами Договору уступки та Договору № 26 визначено зобов'язання споживача - ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" сплатити заборгованість за поставлену ВАТ "Запоріжжяобленерго" електричну енергію не постачальнику, а ПрАТ "ХК "Енергомережа". На виконання вказаних зобов'язань ТОВ "Запорізький титано-магнієвий комбінат" перерахувало кошти за спожиту електроенергію ПрАТ "ХК "Енергомережа". За висновками місцевого суду виконання споживачем свого зобов'язання за Договором уступки не є тотожним виконанню зобов'язання за Договором поставки, оскільки метою встановлення законодавцем алгоритму розрахунків є саме отримання постачальником електричної енергії коштів безпосередньо від споживача (за відсутності будь-яких посередників) на рахунок із спеціальним режимом використання.

Таким чином, кошти за спожиту електроенергію були отримані третьою особою, яка не є постачальником і яка взяла на себе зобов'язання зі сплати коштів за відступлене право вимоги за Договором уступки, тобто з іншої підстави, ніж підлягають сплаті постачальнику згідно чинного законодавства.

З огляду на вищенаведені обставини справи, наявні у справі докази та положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог, тому прийняв рішення про визнання Договору уступки недійсним. Однак, колегія суддів не погоджується із даними висновками суду першої інстанції, оскільки за змістом Договору уступки, укладеного між відповідачами по справі (п.2.7) умови, порядок та строки виконання зобов'язання боржником (відповідачем-3) перед новим кредитором (відповідачем-1) визначаються Договором про порядок проведення розрахунків по Договору уступки.

Відповідно до тексту Договору № 26 його укладено 12.02.2015 року між відповідачами 1 та 3 з метою погашення заборгованості за Договором поставки, яка утворилась станом на листопад 2014 року на загальну суму 39 323 520,49 грн., а також вимог щодо пені, інфляційних збитків та 3% річних, які можуть бути нараховані на цю заборгованість.

Не зважаючи на те, що Договір № 26 укладався на виконання Договору уступки і в той же день, 12.02.2015 року, його було укладено між двома сторонами - боржником (відповідачем-3) та новим кредитором (відповідачем-1), фактично виконано, що підтверджується наявним у справі платіжним дорученням №3711 від 13.02.2015.

Пунктом 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, що в силу приписів ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 названого Кодексу саме на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). В зв'язку з цим господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (статті 205 - 210, 640 ЦК України, частини друга - п'ята, сьома статті 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Договір є укладеним на підставі ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки трьома сторонами Договору уступки було визначено необхідність встановлення умов, порядку та строків виконання зобов'язань як істотну умову за Договором уступки, щодо чого не було досягнуто згоди й такі умови не було визначено, цей договір є неукладеним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України, в тому числі коли правочин вчинений з порушенням загальних умов частин першої-третьої, п'ятої ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам ( ч.1ст. 203 ЦК України).

За приписами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9, судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи те, що Договір № 26 врегулював розрахунки за заборгованість по Договору про поставку електроенергії, у сторін була відсутня відповідна правосуб'єктність та дієздатність (повноваження) на укладання договору, у тому числі в силу не укладення Договору уступки.

Пунктом 2.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" передбачено, якщо вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись пунктом 1 частини першої статті 83 ГПК, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абзац другий частини п'ятої статті 216 ЦК України).

Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони (на відміну від припису пункту 2 частини першої тієї ж статті ГПК).

Таким чином, враховуючи встановлення апеляційним господарським судом те, що Договір уступки є неукладеним, належить визнати недійсність пов'язаного з ним Договору № 26, за яким було сплачено грошові кошти на користь нового кредитора, а також для відновлення прав сторін застосувати наслідки недійсності у вигляді реституції (повернення отриманих відповідачем 1 від відповідача 3 за Договором № 26 коштів в сумі 38 823 520,49 грн.).

З огляду на наведене та системний аналіз положень чинного законодавства, колегія суддів прийшла до висновку, що місцевий господарський суд допустився помилки, коли визнав недійсним Договір уступки, який фактично є неукладеним за вищенаведених обставин.

Щодо права Національного антикорупційного бюро України на звернення із позовом, то статтею 1 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України" визначено, що Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

За наявності підстав, передбачених законом, Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надано право подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України (п. 13 ст.17 Закону України "Про Національне антикорупційне бюро України").

Таким правом Національне антикорупційне бюро України також наділене в силу приписів ст.129 Конституції України, ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, Національне антикорупційне бюро України в силу покладених на нього обов'язків та визначеної законом компетенції вживає заходів (в тому числі шляхом подання відповідного позову до суду) виключно у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення.

Матеріалами справи підтверджується, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, отже за наявності ознак корупційного діяння Національне антикорупційне бюро України зобов'язане вжити ефективних заходів для припинення корупційного правопорушення, в тому числі шляхом подання відповідного позову тощо.

Щодо клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі до розгляду адміністративної справи по оскарженню дій голови НАБУ, то воно не підлягає задоволенню, оскільки результати розгляду вказаної справи не впливають на можливість розгляду апеляційних скарг у даній справі.

Також судом відхиляється клопотання відповідача 1 про залучення до участі у справі прокурора, оскільки відповідно до ст. 29 ГПК України прокурор має право вступити у справу за власною ініціативою.

За таких обставин, апеляційні скарги відповідачів підлягають частковому задоволенню, оскаржуване судове рішення скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові про визнання Договору уступки недійсним в зв'язку з його неукладеністю, а також про визнання недійсним укладеного на його підставі Договору № 26 із застосуванням наслідків недійсності правочину у вигляді реституції.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, незалежно від результатів вирішення спору витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на підставі ч.2 ст.49 ГПК України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат", Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" та Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 09.03.2016 року у справі № 910/1421/16 - скасувати та прийняти нове рішення.

3. В задоволенні позову Національного антикорупційного бюро України до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа", Відкритого акціонерного товариства "Запоріжжяобленерго", Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" про визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги № 24 від 12.02.2015 року - відмовити.

4. Визнати недійсним Договір № 26 від 12.02.2015 року про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги № 24 від 12.02.2015 року, укладений між Приватним акціонерним товариством "Холдингова компанія "Енергомережа" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат".

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Енергомережа" (01001, місто Київ, вулиця Володимирська, будинок 12, ідентифікаційний код 32113410) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький титано-магнієвий комбінат" (69600, Запорізька область, місто Запоріжжя, вулиця Теплична, будинок 18, ідентифікаційний код 38983006) грошові кошти в сумі 38 823 520,49 грн. (тридцять вісім мільйонів вісімсот двадцять три тисячі п'ятсот двадцять гривень 49 коп.)

6. Видачу наказу на виконання даної постанови доручити господарському суду міста Києва.

7. Матеріали справи № 910/1421/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя В.О. Зеленін

Судді Л.В. Чорна

Л.В. Кропивна