ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016р. Справа № 914/1450/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 підприємства «Баварія Транс», м.Львів

до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Вест Імпекс», м.Львів

про стягнення 39 151,57 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача ОСОБА_2 представник.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст. 20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено ОСОБА_1 підприємством «Баварія Транс» до відповідача ОСОБА_1 підприємства «Вест Імпекс» про стягнення 39 151,57 грн., з яких 30305,00 грн. основний борг, 6006,20 грн. пеня, 415,97 грн. 3% річних та 2424,40 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою суду від 02.06.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 21.06.2016р. В судовому засіданні 21.06.2016р. оголошено перерву до 12.07.2016р. В судовому засіданні 12.07.2016р. оголошено перерву до 26.07.2016р.

Представник позивача подав додаткові пояснення (вх.№30915/16 від 22.07.2016р.) та клопотання про відкладення розгляду справи (вх. № 30914/16 від 22.07.2016р.).

Представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву (вх. №28774/16 від 06.07.2016р.).

Розглянувши клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку відмовити у його задоволенні, оскільки воно не підтверджено належними та допустимими доказами. Разом з тим, у матеріалах справи є достатньо доказів для вирішення спору за відсутності представника позивача.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника відповідача, суд,-

встановив:

26.03.2015р. між приватним підприємством «Баварія Транс» (перевізник) та приватним підприємством «Вест Імпекс» (замовник) укладено договір-заявку № 56 на перевезення вантажу.

Згідно договору-заявки: адреса завантаження м.Стрий, Львівської області; адреса розвантаження - D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9; вантажоодержувач і платник - Epsa Europalletn (D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9); вантаж піддони; дата завантаження 30.03.2015р.; термін доставки 1-2.04.2015р.; сума фрахту 1200 Євро; порядок оплати безготівковий розрахунок після вигрузки машини; перевізник приватне підприємство «Баварія Транс»; замовник приватне підприємство «Вест Імпекс» для Epsa Europalletn; автомобіль НОМЕР_1/ВС0790ХТ.

Як зазначає позивач у позовній заяві, на виконання взятих на себе зобовязань ПП «Баварія Транс» належним чином надано послуги перевезення обумовленого вантажу із м.Стрий до м.Ульм-Лер Німеччина. Згідно СMR накладній Epsa Europalletn вантаж отримало. Проте обовязку щодо оплати не виконано.

Зміст заявки, як зазначає позивач, передбачав, що оплату міжнародного перевезення замість замовника здійснюватиме вантажоодержувач Epsa Europalletn, однак з квітня 2015р. по сьогоднішній день оплати не проведено. На виставлений рахунок від 14.07.2015р. компанією Epsa Europalletn не вчинено дій на виконання оплати наданих послуг, вимоги претензії від 19.12.2015р. № 168 ПП «Вест Імпекс» проігноровано.

24.03.2015р. між ПП «Вест Імпекс» (продавець) та Epsa Europalletn (покупець) укладено контракт № 24-03/15/1 відповідно до умов якого, протягом терміну дії цього контракту продавець зобовязується передавати у власність (постачати) покупцеві піддони згідно специфікації до контракту, а покупець зобовязується приймати та вчасно у повному обсязі оплачувати поставлений товар в порядку передбаченому контрактом.

У відповідності до п.3.1. контракту товар поставляється продавцем покупцеві на умовах DAP Germany (згідно умов Інкотермс 2010) у пункт призначення, що визначається у специфікації або повідомляється Покупцем продавцеві додатково у письмовій формі. Відповідно до зазначених умов продавець зобовязаний за власний рахунок укласти договір перевезення товару автотранспортом до названого покупцем пункту призначення та надати не розвантажений товар у розпорядження покупця або іншої особи, названої покупцем, на прибулому транспортному засобі у пункті призначення в строк, визначений в п.3.7. цього контракту.

Позивач стверджує, що пунктом 3.1. передбачено, що відповідач зобовязаний нести всі витрати повязані з товаром до моменту його поставки.

Судом встановлено, що 25.03.2015р. між ПП «Вест Імпекс» (продавець) та Epsa Europalletn (покупець) укладено додаток № 1 до контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015р. відповідно до п.1 якого, згідно умов контракту, а саме пункту 3.1. вносяться наступні зміни: «передбачена можливість поставки товарів на умовах FCA Lviv та DAP Germany.

Згідно п.4.1. контракту, загальна сума контракту складає 2 000 000,00 євро. Сума контракту включає вартість товару, упаковки, маркування, транспортних послуг по доставці товару згідно п.3.1. договору.

Відповідно до п.5.1. оплата по цьому контракту здійснюється банківським переказом шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця на умовах 100 % передоплати за кожну партію товару, що поставляється.

Виходячи із наведених положень контракту, як зазначає позивач, яким передбачалися умови поставки товару між продавцем та покупцем товару, кожна окрема поставка здійснюється на умовах передоплати. У звязку з чим позивач вважає, що відповідач свідомо уникає оплати виконаних послуг.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути 30305,00 грн. основного боргу за надані послуги з перевезення. Керуючись ч.6 ст. 231 ГК України позивач нарахував відповідачу пеню у розмірі 6006,20 грн., та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 415,97 грн. 3% річних та 2424,40 грн. інфляційні втрати.

Відповідач проти позову заперечив, зокрема зазначив, що він не є належним відповідачем у даній справі і відповідальним за оплату транспортних витрат є компанія Epsa Europalletn.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, заслухавши представника відповідача, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

За умовами ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

У ч.1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ст. 916 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.03.2015р. між приватним підприємством «Баварія Транс» (перевізник) та приватним підприємством «Вест Імпекс» (замовник) укладено договір-заявку № 56 на перевезення вантажу.

Згідно договору-заявки: адреса завантаження м.Стрий, Львівської області; адреса розвантаження - D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9; вантажоодержувач і платник - Epsa Europalletn (D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9); вантаж піддони; дата завантаження 30.03.2015р.; термін доставки 1-2.04.2015р.; сума фрахту 1200 Євро; порядок оплати безготівковий розрахунок після вигрузки машини; перевізник приватне підприємство «Баварія Транс»; замовник приватне підприємство «Вест Імпекс» для Epsa Europalletn; автомобіль НОМЕР_1/ВС0790ХТ.

Зі змісту договору-заявки № 56 від 26.03.2015р. вбачається, що приватне підприємство «Вест Імпекс» подало заявку на перевезення вантажу на замовлення компанії Epsa Europalletn, про що прямо зазначено у самій заявці, зокрема у реквізитах замовника, і підписавши даний договір та скріплюючи його печаткою позивачу було відомо про зазначені обставини.

Як зазначено у договорі-заявці, вантажоодержувачем і платником є Epsa Europalletn (D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9).

25.03.2015р. між ПП «Вест Імпекс» (продавець) та Epsa Europalletn (покупець) укладено додаток № 1 до контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015р. відповідно до п.1 якого, згідно умов контракту, а саме пункту 3.1. вносяться наступні зміни: «передбачена можливість поставки товарів на умовах FCA Lviv та DAP Germany.

Слід зазначити, що відповідно до рахунку-фактури № 02Е-03 від 30.03.2015р. виписаної на вантаж та вантажно-митної декларації, долучених відповідачем до матеріалів справи, перевезення здійснювалось на умовах FCA Lviv, про що не могло бути невідомо позивачу.

Договір заявка № 56 від 26.03.2015р., контракт № 24-03/15/1 від 24.03.2015р. та додаток № 1 до нього, долучені до позовної заяви позивачем.

Термін FCA згідно правил Інкотермс «франко-перевізник» означає, що продавець доставить товар, який пройшов митне очищення, зазначеному покупцем перевізнику до названого місця.

З вищенаведеного суд дійшов висновку, що обовязок по оплаті за перевезення вантажу лягає на покупця згідно контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015р. яким є Epsa Europalletn (D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9).

Зі змісту договору-заявки вбачається, що відповідач замовляючи послуги з перевезення вантажу для компанії Epsa Europalletn діяв як її представник у межах замовлення такої послуги, який в силу контракту № 24-03/15/1 від 24.03.2015р. є також продавцем товару для перевезення якого укладався договір перевезення.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє (ст. 239 ЦК України).

Відповідно до ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Згідно міжнародної товарно-транспортної накладної CMR від 30.03.2015р., що міститься у матеріалах справи, вантаж було доставлено компанії Epsa Europalletn, про що свідчить підпис представника компанії Epsa Europalletn скріплений печаткою, відтак отримавши вантаж, компанія Epsa Europalletn тим самим прийняла виконання перевезення на умовах FCA Lviv згідно яких обовязок по оплаті за перевезення вантажу лягає на Epsa Europalletn (D-89081 Ulm-Lehr, Germany. Industrie str. 9), а відповідно схвалила такий правочин вчинений відповідачем на користь компанії Epsa Europalletn. Разом з тим, у CMR зазначено, що товар поставлявся на підставі рахунку-фактури № 02Е-03 від 30.03.2015р., в якому зазначено про умови поставки FCA Lviv.

Підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ст. 1 ГПК України).

Сторонами в судовому процесі є позивач і відповідач. Позивачами є підприємства

та організації, зазначені у статті 1 цього Кодексу, що подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є юридичні особи та у випадках, передбачених цим Кодексом, - фізичні особи, яким пред'явлено позовну вимогу (ст. 21 ГПК України).

З огляду на обставини встановлені вище, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено порушення його права або охоронюваного законом інтересу відповідачем, відтак у задоволенні позову до відповідача слід відмовити з підстав його необгрунтованості.

Відповідно до п. 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду № 10 від 29 травня 2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи наведене, суд відхиляє заяву відповідача (вх. № 25852/16 від 21.06.2016р.) про застосування позовної давності.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судовий збір сплачений позивачем, відповідно до ст. 49 ГПК України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 01.08.2016р.

Суддя Петрашко М.М.