КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2016 р. Справа№ 910/32393/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Квятківській Н.А.,

за участю представників сторін:

від позивача: Єлишев К.Ю. (довіреність від 16.11.2015 № 8211);

від відповідача: ОСОБА_3 (паспорт від 26.10.1995 серія НОМЕР_1);

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2016

у справі № 910/32393/15 (суддя Демидов В.О.)

за позовом публічного акціонерного товариства "КРЕДОБАНК"

до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

про розірвання договору та стягнення 230 400,00 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/32393/15 позов задоволено повністю. Вирішено зозірвати укладений між позивачем та відповідачем договір про надання юридичних послуг від 21 червня 2010 року, стягнути з відповідача на користь позивача кошти у сумі 230 400 грн. 00 коп. та 4 674 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2016 скасувати в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 230 400 грн. 00 коп. та прийняти нове, яким в цій частині позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що враховуючи п.п. 4.1, 5.3 договору про надання юридичних послуг від 21.06.2010, суд першої інстанції не мав правових підстав стягувати з відповідача 230 400,00 грн. На думку апелянта, господарський суд міста Києва дійшов невірних висновків щодо виконання позивачем умов, викладених у п. 3.1 договору, а також скаржник, посилаючись на п.2 ст. 83 ГПК України просить суд вийти за межі позовних вимог і надати правову оцінку додатковій угоді від 08.10.2014 щодо факту її недійсності (неукладеності). Крім того, апелянт подав заяву про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи неможливість її подання до суду першої інстанції через хворобу.

У зв'язку із необхідністю визначення складу колегії відповідно до п.п. 2.3.25 п. 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п. 5.1 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Київському апеляційному господарському суді, затверджених рішенням зборів суддів від 03.02.2016, було здійснено автоматизований розподіл, відповідно до якого визначено склад колегії, а саме: головуючий суддя Федорчук Р.В., судді Тищенко А.І., Михальська Ю.Б., про що сформовано відповідний протокол.

Ухвалою суду від 10.05.2016 вищезазначеною колегією суддів апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 прийнято до провадження та призначено до розгляду за участю уповноважених представників сторін.

25.05.2016 позивачем через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено, що апеляційна скарга відповідача є безпідставною, її доводи є такими, що не відповідають чинному законодавству, а рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/32393/15 є законним та обґрунтованим.

У судовому засіданні 22.06.2016 представник скаржника доводи, викладені в апеляційній скарзі підтримав повністю, оскаржуване рішення просив скасувати в частині стягнення з відповідача 230 400,00 грн.

Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, вважає рішення законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено господарським судом міста Києва та підтверджується матеріалами справи, 21.06.2010 між публічним акціонерним товариством «КРЕДОБАНК» (далі - позивач, замовник) та фізичною особою-підприємцем адвокатом ОСОБА_3 (далі - відповідач, виконавець) укладено договір про надання юридичних послуг (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов'язання щодо представництва інтересів замовника у відповідних органах, установах (КМДА, Київзем тощо) з питань оформлення договору оренди з подальшим правом отримання в оплатну приватизацію земельної ділянки площею 0,0297 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктами 2.1., 4.1 договору визначено, що виконавець забезпечує отримання на користь замовника таких документів: довідка про присвоєння кадастрового номеру та наявного правового статусу земельної ділянки, розпорядження КМДА про укладання договору оренди зазначеної в договорі земельної ділянки, договір оренди земельної ділянки площею 0,0297 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений між КМДА в особі Київського міського Голови та замовником, а також підготовки всіх необхідних документів для подальшого оформлення приватизації зазначеної ділянки, а замовник зобов'язаний оплатити технічні, транспортні та інші витрати виконавця у сумі 230 400, 00 грн. після підписання даного договору на протязі п'яти банківських днів шляхом перерахування коштів на рахунок, визначений додатком 1 до цього договору. Після виконання виконавцем умов цього договору замовник зобов'язаний оплатити послуги виконавця шляхом перерахування 57 600,00 грн. протягом 5 банківських днів від дня прийняття робіт даного договору на рахунок виконавця, реквізити якого будуть визначені у додатку 2 до цього договору, який укладається при підписанні акту прийому-передачі.

Умови цього договору мають виконуватися сторонами в розумні строки, що не перевищують 4-х місяців з дня оплати замовником витрат виконавця згідно з п. 4.1 договору та надання усіх необхідних документів виконавцю відповідно до умов підпункту «а» п. 3.1 договору та чинного законодавства України (п. 5.1 договору).

Умовами п. 7.1 договору сторони погодили, що даний договір вступає в дію з моменту підписання та діє до повного виконання замовником та виконавцем своїх обов'язків за цим договором, за винятком обставин, встановлених даним договором.

07.07.2010 позивачем на виконання умов п. 4.1 договору перераховано відповідачу кошти в сумі 230 400,00 грн., що підтверджується копією меморіального ордеру № 7177 від 07.07.2010 (знаходиться в матеріалах справи) з призначенням платежу: аванс за представництво інтересів по приватизації землі у АДРЕСА_1.

08.10.2014 позивач та відповідач уклали додаткову угоду до договору про надання юридичних послуг, відповідно до якої виконавець підтвердив свої зобов'язання за основним договором та зобов'язався продовжити надання послуг за основним договором, а також сторони домовилися, що загальна сума (ціна) договору складається з попередньо оплачених замовником витрат виконавця у розмірі 230 400,00 грн. та вартості послуг виконавця у розмірі 100 000,00 грн., що є еквівалентом 7 700,00 доларів США, у разі зміни курсу долара, сума в гривнях має бути еквівалентно змінена. Замовник зобов'язується оплатити вартість послуг виконавця у розмірі 100 000,00грн., що є еквівалентом 7 700,00 доларів США протягом 3 робочих днів виключно з моменту належного виконання виконавцем прийнятих на себе зобов'язань за основним договором та укладення замовником договору оренди земельної ділянки. Умови основного договору (з урахуванням положень цієї угоди) мають виконуватись сторонами у розумні строки, при цьому виконавець зобов'язаний виконати прийняті на себе зобов'язання (виконати роботи/надати послуги) в термін до «31» січня 2015 року, що також підтверджується протоколом про порозуміння від 08.10.2014 (копія знаходиться в матеріалах справи).

Листом від 30.01.2015 № 15-951/15, отриманим відповідачем 13.02.2015 особисто під підпис, позивач звертався до нього з проханням до 03.02.2015 надати інформацію про актуальний стан виконуваних робіт за вказаним договором, а також повідомити орієнтовний план запланованих заходів (із зазначенням відповідних дат), направлених на завершення виконання поставлених перед ним завдань за договором, відповіді на який відповідач не надав.

Докази виконання відповідачем умов договору в матеріалах справи відсутні.

У зв'язку з порушенням відповідачем умов укладеного договору та невиконанням своїх договірних зобов'язань позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Правовідносини, що склались між сторонами за своєю правовою природою є договором надання послуг, за умовами якого, відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Згідно статті 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

У відповідності до статей 626, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. Договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Таким чином, укладення між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та публічним акціонерним товариством "КРЕДОБАНК" спірного договору було спрямоване на отримання останнім послуг щодо представництва інтересів позивача у відповідних органах, установах (КМДА, Київзем тощо) з питань оформлення договору оренди з подальшим правом отримання в оплатну приватизацію земельної ділянки площею 0,0297 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У матеріалах справи відсутні докази виконання відповідачем договору про надання юридичних послуг від 21.06.2010.

Проте в апеляційній скарзі відповідач зазначив, що враховуючи п.п. 4.1, 5.3 договору про надання юридичних послуг від 21.06.2010, суд першої інстанції, розриваючи договір, не мав правових підстав стягувати з відповідача 230 400,00 грн. Дане твердження апелянта спростовується наступним.

Відповідно до п. 4.1. договору, замовник зобов'язаний оплатити технічні транспортні та інші витрати виконавця у сумі 230 400,00 грн. після підписання даного договору. Пунктом п. 5.3 договору передбачено, що у разі дострокового розірвання договору на вимогу однієї із сторін, або відмови від його виконання кожна із сторін має право утримати все те, що вона отримала при виконанні умов договору.

Як зазначено вище вказану суму позивачем було перераховано відповідачу, що підтверджується матеріалами справи.

У судовому засіданні 22.06.2016 відповідач не заперечував, що умови договору ним не виконані, а також не заперечував факту отримання від позивача грошових коштів у розмірі 230 400,00 грн., при цьому доказів на підтвердження понесених у зв'язку з виконанням договору витрат відповідач не надав.

Таким чином, судом не було встановлено факту виконання договору відповідачем. Доказів протилежного останнім не надано.

З врахуванням зазначеного (в т.ч. змісту п. 5.3 договору, який передбачає виконання його умов), твердження апелянта з посиланням на п. 5.3 договору стосовно відсутності у першої інстанції правових підстав для стягнення 230 400,00 грн. у зв'язку з розірванням договору є необгрунтованим.

На думку апелянта, господарський суд міста Києва дійшов невірних висновків щодо виконання позивачем умов, викладених у п. 3.1 договору, проте вказане твердження є необґрунтованим з огляду на наступне.

Пунктом 3.1 договору визначені обов'язки замовника, зокрема, замовник зобов'язується своєчасно забезпечувати виконавця всім необхідним для виконання даних їм доручень, у тому числі документами передбаченими нормами чинного законодавства України в потрібній кількості примірників, нормативними актами, та іншими документами, що регулюють діяльність замовника, надання таких документів здійснюється по акту прийому передачі документів, що підписується обома сторонами.

25.05.2016 представником позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду подано копію довіреності № 7694 від 17.12.2014, виданої ОСОБА_3 на представлення інтересів позивача, яку було отримано ОСОБА_3 20.01.2015, що підтверджується розпискою про отримання на документі, копію листа від 20.01.2015 № 04-132/15, отриманого ОСОБА_3 13.02.2015, що підтверджується розпискою про отримання на документі, копію листа від 30.01.2015 № 15-951/15, отриманого ОСОБА_3 13.02.2015, що підтверджується розпискою про отримання на документі.

Крім того, у судовому засіданні 22.06.2016 відповідач не заперечував отримання вищевказаних документів.

Відсутність акту-прийому передачі також не спростовує отримання відповідачем вказаних документів.

Враховуючи приписи ст. ч. 1 ст. 101 ГПК України додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього. П. 9 постанови ВГСУ від 17.05.2011 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу ХІІ Господарського процесуального кодексу України» визначено, що обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із ч. 1 ст. 101 ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини.

У судовому засіданні 22.06.2016 представник позивача, пояснив, що вказані документи було подано тільки до суду апеляційної інстанції для спростування доводів апеляційної скарги, оскільки необхідність їх подання до суду першої інстанції не виникала у зв'язку з відсутністю заперечень відповідача.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції приймає вказані докази та відхиляє доводи відповідача щодо невиконання позивачем обов'язків, визначених п. 3.1 договору.

Також скаржник, посилаючись на п.2 ст. 83 ГПК України, просить суд вийти за межі позовних вимог і надати правову оцінку додатковій угоді від 08.10.2014 щодо факту її недійсності (неукладеності).

Угода може бути визнана недійсною лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Отже, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За приписом ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим Правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законом.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а саме: копію довіреності № 7694 від 17.12.2014, виданої ОСОБА_3 на представлення інтересів позивача, яку було отримано ОСОБА_3 20.01.2015, копію листа від 20.01.2015 № 04-132/15, отриманого ОСОБА_3 13.02.2015, копію листа від 30.01.2015 № 15-951/15, отриманого ОСОБА_3 13.02.2015, які були надані відповідачу для виконання договору від 21.06.2010 та додаткової угоди до нього від 08.10.2014 та отримані ним, дії сторін свідчать про дійсний намір укласти додаткову угоду від 08.10.2014 у передбачений законом спосіб та, що ця угода була спрямована на реальне настання правових наслідків, що нею обумовлені.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції за наявності визначених законом підстав погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що з наданих позивачем доказів вбачається, що він взяті на себе зобов'язання виконав належним чином та відповідно до п. 4.1 договору перерахував виконавцю кошти в сумі 230 400,00 грн., проте відповідач в порушення умов договору своїх зобов'язань з надання юридичних послуг у встановлений договором строк до 31.01.2015 не виконав, тому у відповідача відсутні підстави утримувати безпідставно сплачену позивачем суму у розмірі 230 400,00 грн., у зв'язку з чим позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів у розмірі 230 400, 00 грн. підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про надання юридичних послуг, позивачем заявлено вимогу про розірвання вказаного договору.

Враховуючи приписи ст. 657, 901, 907 Цивільного кодексу України, Київський апеляційний господарський суд за наявності визначених законом підстав погоджується висновком господарського суду міста Києва стосовно того, що при укладанні договору позивач розраховував отримати юридичні послуги в строк до 31.01.2015, а відтак ненадання відповідачем у вказаний строк обумовлених договором послуг, свідчить про істотність порушення договору, допущеного відповідачем, а тому вказаний правочин підлягає розірванню.

В апеляційній скарзі апелянт заявив клопотання про застосування строку позовної давності, обґрунтовуючи неможливість його подання до суду першої інстанції через хворобу.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно роз'яснень п. 3.9.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 ГПК, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Враховуючи приписи ч. 3 ст. 267 ЦК України, а також те, що відповідач не позбавлений був направити свого представника для участі у судовому засіданні чи клопотання про застосування строку позовної давності через відділення поштового зв'язку, колегія суддів апеляційної інстанції за наявності визначених законом підстав приходить до висновку щодо відхилення клопотання відповідача про застосування строку позовної давності.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судовою колегією встановлено відсутність належних доказів щодо обставин, передбачених ст. 104 Господарського процесуального кодексу України, які підтверджували б наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

У той же час, доводи скаржника не підтверджені належними та допустимими доказами та зводяться до намагань надати їм перевагу над встановленими судом першої інстанції обставинами, та переоцінити ці обставини, що не впливає на результат розгляду справи.

За вказаних обставин суд вважає, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст.32-34, 36, 43, 49, 99, 101- 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/32393/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.02.2016 у справі № 910/32393/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/32393/15 повернути до господарського суду міста Києва.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська