ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.07.16р. Справа № 904/5072/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Дніпротранс ЛТД, м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів», м. Дніпро

про стягнення 6 007, 31 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпротранс ЛТД (далі позивач) звернулось до господарського суду з позовом, у якому просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Дніпропетровський комбінат харчових концентратів» (далі - відповідач) суму 3 900,00 грн. основного боргу, 164,00 грн. 3% річних, 1 943, 31 грн. інфляційних, нарахованих внаслідок порушення виконання грошових зобовязань за договором-заявкою на разове перевезення № 1582 від 04.11.2014 року.

Представник позивача в судове засідання не зявився. Про час та дату розгляду спору повідомлений належним чином, оскільки в матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення, що підтверджує отримання позивачем ухвали про виклик у судове засідання.

Відповідач проти позову заперечує, 07.07.2016 року надав відзив на позов, за змістом якого вказує, що оплата наданих позивачем послуг не здійснена, оскільки позивач не надав документи на підтвердження факту надання таких послуг. Разом з тим, відповідач просить застосувати позовну давність до спірних вимог, про що надав відповідну заяву.

Клопотанням від 15.07.2016 року відповідач просить розглянути справу за наявними матеріалами без участі представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

В порядку ст. 85 ГПК України в судовому засіданні прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

04.11.2014 року між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замовником) було укладено договір-заявку на разове перевезення №1582 (далі - Договір), за умовами якого сторони погодили наступне:

- маршрут - Дніпропетровськ - Вінниця,

- найменування вантажу - продукти харчування, об'єм причепу - 30 м3,

- адреса навантаження - м. Дніпропетровськ, вул. Молодогвардійська, 1/кінець вулиці/

- дата навантаження - 04.11.2014 року,

- дата вивантаження - 05.11.2014 року,

- адреса вивантаження - згідно ТТН,

- марка автомобіля - Мерседес,

- номер автомобіля НОМЕР_1, водій ОСОБА_1,

- порядок й форма оплати 3 900 грн. з ПДВ б/г.

Відповідно до п. 12 Договору перевізник зобов'язався надати для перевезення транспортний засіб у технічно справному стані, який відповідає необхідним вимогам перевезення продуктів харчування і має всі необхідні документи встановленого зразка для здійснення міжміських перевезень, а замовник взяв на себе зобов'язання здійснити завантаження транспортного засобу й надати перевізнику належним чином оформлені документи на вантаж. Оплата вартості фрахту здійснюється замовником по завершенню навантаження впродовж п'яти банківських днів.

Пунктом 15 Договору сторони узгодили перелік документів, необхідних для надання перевізником замовнику, а саме: рахунок, акт виконаних робіт, товарно-транспортна накладна, податкова накладна або свідоцтво платника єдиного податку.

На виконання умов Договору позивач надав обумовлені Договором послуги, що підтверджується наявним в матеріалах справи двохсторонніми товарно-транспортними накладними з підписами та відбитками печатки підприємств обох сторін (а.с.10, 11), проте відповідачем не сплачено вартість отриманих послуг, внаслідок чого у останнього утворилась основна заборгованість перед позивачем в розмірі 3 900,00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивач нарахував до сплати відповідачу 3% річних за період з 12.11.14р. по 26.04.16р. у розмірі 164,00 грн., а також інфляційні за період з грудня 2014 року по березень 2016 року у розмірі 1 943, 31 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідач подав заяву, в якій просить суд застосувати строк позовної давності до спірних вимог.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звенутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 223 ГК України передбачено, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення у сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені Цивільним кодексом України, якщо інші строки не встановлено цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 253 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною 5 ст. 315 ГК України встановлено, що для пред'явлення перевізником до вантажовідправників та вантажоодержувачів позовів, що випливають з перевезення, встановлюється шестимісячний строк.

У відповідності до ст. 168 Статуту автомобільного транспорту УРСР, позови автотранспортних підприємств і організацій вантажовідправникам, вантажоодержувачам і пасажирам, що випливають з цього Статуту, можуть бути пред'явлені відповідно до встановленої підвідомчості або підсудності в арбітраж або суд протягом 6 місяців. Вказаний шестимісячний строк обчислюється: а) по стягненню штрафу за непред'явлення вантажу, передбаченого погодженим завданням на перевезення або разовим замовленням, - з дня закінчення строку, встановленого Правилами для звірення записів в обліковому документі по виконанню плану і разового замовлення; б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для пред'явлення позову.

В п. 2.2. Постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2013 року «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів» зазначено, що за змістом частини першої ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішення, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням п.6 Договору, навантаження завершено 04.11.2014р. Отже, з наступного дня - 05.11.2014 р. має обраховуватись п'ятиденний строк оплати вартості перевезення, який завершився 11.11.2014 р. Відповідно з 12.11.2014 р. слід обраховувати шестимісячний строк пред'явлення перевізником до вантажовідправника позовних вимог, що випливають з перевезення.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 16.06.2016 року, а вказаний шестимісячний строк закінчився 11.05.2015р.

Положеннями п. 5.3. постанови Пленуму ВГСУ № 10 від 29.05.2016 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів» зазначено, що зі спливом позовної давності за вимогою про повернення або сплату коштів спливає й позовна давність за вимогою про сплату процентів, передбачених статтями 536, 625 ЦК України, і сум інфляційних нарахувань, згідно з тією ж статтею 625 ЦК України (незалежно від періоду часу, за який обчислено відповідні суми процентів та інфляційних нарахувань, оскільки такі суми є складовою загальної суми боргу).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на те, що відповідачем до прийняття рішення у справі було подано заяву про застосування позовної давності, суд вважає наявними підстави для відмови в задоволенні позову.

Згідно ст. 49 ГПК України, судовий збір у справі покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 256, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 32, 33, 36, 43, 44, 49, 82-85, 116-117 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Суддя А.В. Суховаров