ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Справа № 917/615/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Хачатрян В.С.,

при секретарі Пляс Л.Ф.

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 за дорученням № 17 від 13.07.2016 року

відповідача ОСОБА_2 за дорученням № 1250 від 17.05.2016 року, ФОП ОСОБА_3 НОМЕР_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1710 П/1-28) на рішення Господарського суду Полтавської області від 02.06.16 у справі № 917/615/16

за позовом Комунального підприємства "Полтава-Сервіс" Полтавської міської ради, м. Полтава,

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, м. Полтава,

про стягнення 19481,05 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року КП "Полтава-сервіс" Полтавської міської ради звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з ФОП ОСОБА_3 орендної плати по договору № 4Р-414 від 01.11.2011 р. за період з червня 2013 року по квітень 2016 року включно в розмірі 18159,27 грн. та пеню в сумі 1321,78 грн. за період з 25.03.2015 р. по 12.04.2016 р.

05.05.2016 р. за вх. № 346 до початку розгляду справи по суті позивач надав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить стягнути орендну плату за періоди: лютий 2013 року - липень 2013 року, жовтень2013 року та січень 2014 року - квітень 2016 року в сумі 18159,27 коп. та пеню за період з 25.03.2015 р. по 12.04.2016 р. в розмірі 1321,78 грн.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02.06.2016 р. у справі № 917/615/16 (суддя Тимошенко К.В.) позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 18159,27 грн. основного боргу, 1305,52 грн. пені та 1376,85 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне зясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач вказує на те, що підставою для укладення договору оренди №4Р-414 торговельного місця від 01 листопада 2011 року між ФОП ОСОБА_3 та КП «Полтава-Сервіс» був договір оренди земельної ділянки від 28.09.2011 року, укладений між Полтавською міською радою та КП «Полтава-Сервіс», який розірвано за добровільним волевиявленням обох сторін Орендодавця та Орендаря, у зв'язку з чим, права та обов'язки КП «Полтава-Сервіс» як орендодавця торгівельного місця на вищевказаній земельній ділянці було припинено саме 30.01.2012 року.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що оскаржене рішення прийняте при повному та всебічному зясуванні обставин справи, воно є обґрунтованим і відповідає як фактичним обставинам, так і вимогам чинного законодавства. Вказує на те, що 19.03.2013 року між КП «Полтава-сервіс» ПМР та Полтавською міською радою укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 28.09.2011 року, зареєстрованого 29.09.2011 року за №637-П, вул. Фрунзе, 34 «а», за якою Орендодавець (Полтавська міська рада) та Орендар (КП «Полтава-сервіс» ПМР) прийшли до згоди щодо відмови від додаткової угоди №1 від 30.01.2012 року до договору оренди землі від 28.09.2011 року, встановивши правовим наслідком зазначеної відмови відсутність факту припинення договору оренди землі №637-П від 28.09.2011 року та відповідного існування правовідносин оренди землі між Орендодавцем та Орендарем, заснованих на зазначеному Договорі. Рішенням 33 сесії 6 скликання Полтавської області від 05.09.2013 року скасовано п. 19 рішення позачергової 19 сесії Полтавської міської ради 6 скликання від 30.01.2012 року, яким припинено Договір оренди земельної ділянки за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363 від 28.09.2011 року. На цій підставі просить рішення Господарського суду Полтавської області від 02.06.2016 р. у справі № 917/615/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Розглянувши наявні матеріали справи, вислухавши представників сторін, перевіривши повноту встановлених судом першої інстанції обставин та докази на їх підтвердження, юридичну оцінку, правильність застосування господарським судом Полтавської області норм матеріального та процесуального права та доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 ГПК України, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, Рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради «Про організацію міського комунального ринка «Речовий» на земельній ділянці у кварталі, обмеженому вулицями Фрунзе, Чапаєва, ОСОБА_4, Шевченка» від 03.08.2011 № 225 організовано міський комунальний ринок «Речовий», якому видано реєстраційне свідоцтво ринку № 45, що зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Пунктом 2 цього Рішення організацію та забезпечення створення належних умов для провадження торговельної діяльності на ринку згідно із Правилами торгівлі на ринках, покладено на Комунальне підприємство «Полтава-сервіс» Полтавської міської ради.

Рішенням позачергової 14 сесії 6 скликання Полтавської міської ради від 27.09.2011 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку по вул. Фрунзе, 34а та передано в оренду КП "Полтава-сервіс" ПМР земельну ділянку площею 1, 9470 га за вказаною адресою (а.с.66).

28.09.2011 року між Полтавською міською радою та КП «Полтава-сервіс» ПМР укладено Договір оренди землі на земельну ділянку за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1, 9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 листопада 2011 року між КП «Полтава-сервіс» ПМР та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди № 4Р-414 торговельного місця № 414 сектору - 4, яке розташоване на території комунального ринку «Речовий» за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе. 34 «а» (а.с.13,14).

Відповідно до п.1.1. Договору предметом договору є торговельне місце сектору 4 № 414 загальною площею 9 кв.м, що розташоване на території комунального ринку "Речовий" за адресою: м. Полтава, вул. Фрунзе, 34-а (далі - об'єкт оренди) та надається орендодавцем (позивачем) у тимчасове платне користування орендареві (відповідачу) для провадження торговельної діяльності.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що орендар набуває права користування об'єктом оренди з дня підписання даного договору.

Відповідно до п. 3.2 Договору орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату.

Згідно з п. 4.1., 4.2. договору орендна плата за об'єкт оренди становить за місяць оренди 528 грн. 19 коп., вноситься до 25 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата незалежно від результатів провадження господарської діяльності орендаря.

В уточненій позовній заяві позивач вказує на те, що борг відповідача по орендній платі за договором оренди № 4Р-414 від 01.11.2011 року виник за період: з лютого 2013 року по липень 2013 рок, жовтень 2013 року, з січня 2014 року по квітень 2016 року та сумарно складає 18159,27 грн. (а.с. 32, 33, 44).

Відповідач стверджує, що у нього відсутні підстави для сплати орендної плати, оскільки договір оренди земельної ділянки від 28.09.2011р., укладений між Полтавською міською радою та КП "Полтава-Сервіс" було розірвано з 30.01.2012р. згідно додаткової угоди № 1 до договору оренди землі від 28.09.2011р., то права і обов'язки КП "Полтава-Сервіс" як орендодавця та фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 як орендаря торгівельного місця на вищевказаній земельній ділянці згідно договору оренди № 4Р-414 від 01.11.2011р. також було на його думку припинено 30.01.2012 р.

У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів того, що Договір оренди № 4Р-414 від 01.11.2011 р. визнавався судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП ОСОБА_3 звертався до господарського суду Полтавської області з позовом до комунального підприємства "Полтава-сервіс" про визнання припиненим договору оренди торгового місця № 4Р-414 від 01.11.2011р., проте рішенням від 08.07.2013р. по справі № 917/777/13 у вказаному позові йому було відмовлено повністю (а.с. 50-52).

Також колегія суддів вважає необґрунтованим посилання відповідача на розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.09.2011р. з наступних підстав.

Як свідчать матеріали справи, Рішенням тридцятої сесії 6 скликання Полтавської міської ради від 19.03.2013 року вирішено переоформити правовідносини щодо оренди КП «Полтава-сервіс» ПМР земельної ділянки площею 1, 94 га відповідно до рішення позачергової 14 сесії Полтавської міської ради від 27.09.2011 року (а.с.67).

19.03.2013 року між КП «Полтава-сервіс» ПМР та Полтавською міською радою укладено Додаткову угоду до договору оренди землі від 28.09.2011 року, зареєстрованого 29.09.2011 року за №637-П, вул. Фрунзе, 34 «а», за якою Орендодавець (Полтавська міська рада) та Орендар (КП «Полтава-сервіс» ПМР) прийшли до згоди щодо відмови від додаткової угоди №1 від 30.01.2012 року до договору оренди землі від 28.09.2011 року, встановивши правовим наслідком зазначеної відмови відсутність факту припинення договору оренди землі №637-П від 28.09.2011 року та відповідного існування правовідносин оренди землі між Орендодавцем та Орендарем, заснованих на зазначеному Договорі (а.с.69).

Рішенням 33 сесії 6 скликання Полтавської області від 05.09.2013 року скасовано п. 19 рішення позачергової 19 сесії Полтавської міської ради 6 скликання від 30.01.2012 року, яким припинено Договір оренди земельної ділянки за адресою: Полтавська область, м. Полтава, вул. Фрунзе, 34а, площею 1,9470 га; кадастровий номер: :15:008:0363 від 28.09.2011 року (а.с.71-83).

П. 7 рішення 50 сесії 6 скликання Полтавської міської ради від 10.07.2015 року вирішено переоформити правовідносини КП «Полтава-сервіс» ПМР щодо оренди земельної ділянки площею 1,9470 га за адресою м. Полтава, вул. Фрунзе, 34 «а» кадастровий номер :15:008:0363 та визначити КП «Полтава-сервіс» ПМР термін користування вказаною земельною ділянкою до 31.12.2020 року та відповідно строк дії дійсного та діючого Договору оренди земельної ділянки від 28.09.2011 року №637-П до 31.12.2020 року.

06.08.2015 року до Договору оренди земельної ділянки від 28.09.2011 року № 637-П його сторонами було укладено Додаткову угоду №3, якою строк дії договору оренди встановлено по 31.12.2020 року (а.с.87).

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що договір оренди торгового місця № 4Р-414 від 01.11.2011р., укладений між позивачем та відповідачем та на підставі якого заявлені позовні вимоги є дійсний, а заперечення відповідача необґрунтовані та не відповідають матеріалам справи.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Вказані норми чинного законодавства передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У ст. ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції доказів сплати заборгованості за договором оренди торгового місця № 4Р-414 від 01.11.2011р., проте не заперечує проти користування торговим місцем у цей період, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 18159 грн. 27 коп. боргу по орендній платі.

За порушення виконання грошового зобовязання позивач у позові просить стягнути з відповідача 1321 грн. 78 коп. пені.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно із ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Положеннями ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з положеннями ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочення платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Згідно п. 6.4. договору у разі несвоєчасної оплати орендарем орендної плати та витрат за комунальні послуги та/або у разі несвоєчасного повернення орендарем з оренди торгівельного місця, останній сплачує орендодавцю пеню у розмірі 1 (один) відсоток від суми заборгованості за кожен день такої несплати.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені (а.с. 19) та встановив, що сума пені позивачем завищена.

Згідно п 4.2. договору орендна плата вноситься до 25 числа місяця, що передує місяцю, за який проводиться оплата.

Відповідно до частини 5 статті 254 Цивільного кодексу України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Позивачем при здійсненні розрахунку пені порушено вимоги ч. 5 ст. 254 Цивільного кодексу України. Крім цього, при нарахуванні пені позивачем були допущені арифметичні помилки.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що господарський суд також дійшов обґрунтовано висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 1305 грн. 52 коп., в іншій частині пені позов задоволенню не підлягає.

Таким чином, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення в рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів дійшла висновків про те, що місцевий господарський суд розглянув всебічно, повно та обєктивно в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, належним чином проаналізував правовідносини, що виникли між сторонами, та вірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Доводи відповідача про порушення і неправильне застосування господарським судом норм матеріального права при прийнятті оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що прийняте господарським судом рішення відповідає статтям 43, 85 Господарського процесуального кодексу України, вимогам щодо законності та обґрунтованості, підстав для його скасування з мотивів, наведених в апеляційних скаргах не вбачається.

За таких обставин, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а рішення господарського суду Полтавської області від 02 червня 2016 року підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 02 червня 2016 року у справі № 917/615/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Повна постанова складена 26.07.2016 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Хачатрян В.С.