ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
____________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"18" липня 2016 р.Справа № 916/1296/16

За позовом: Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін-порт";

про стягнення 12 844, 32 грн.

Суддя Щавинська Ю.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 129 від 13.11.2015р.;

від відповідача: не з'явився;

СУТЬ СПОРУ: Приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур" звернулося до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін-порт", в якій просить суд стягнути з останнього суму невикористаного авансу у розмірі 12 844, 32 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує на укладення 17.09.2015р. між ним та відповідачем договору про надання послуг з обробки відходів № 1797-У, а також додаткової угоди до нього № 1 від 17.09.2015р. Позивач зазначає, що згідно п.2.1 вказаної угоди він сплатив 40 % від загальної вартості послуг, а саме 25 220,64 грн. При цьому вказує, що з моменту підписання договору та до моменту надсилання повідомлення про його розірвання відповідачем було надано послуги на загальну суму 12 376,32 грн., що підтверджується підписаними актами прийому-передачі виконаних робіт, а також відповідним актом звірки взаємних розрахунків, який відповідачем підписано не було.

Відтак, вважає, що оскільки відповідачем станом на день припинення договору (05.05.2016р.) не було повернуто суму попередньої оплати у розмірі 12 844,32 грн., останній безпідставно утримує у себе грошові кошти, отримані в якості авансу за послуги, що не були надані, що є підставою для їх стягнення у відповідності до норм ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.05.2016р. було порушено провадження у справі №916/1296/16 із призначенням розгляду в засіданні суду 15.06.2016р.

Ухвалою суду від 15.06.2016р., з огляду на нез'явлення в судове засідання представника відповідача, від якого не надходило клопотання про розгляд справи за його відсутності, неподання витребуваних ухвалою суду доказів, розгляд справи було відкладено на 11.07.2016р.

Ухвалою суду від 11.07.2016р. у звязку із незявленням в судове засідання представників сторін, від яких не надходили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, невиконанням вимог ухвали суду, а також необхідністю додаткового витребування та дослідження доказів, розгляд справи було відкладено на 18.07.2016р.

В судове засідання 18.07.2016р. зявився представник позивача, який під час розгляду справи по суті в повному обсязі підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Грін-порт" у судові засідання не зявлявся, хоча про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином шляхом надсилання вищевказаних судових ухвал на адресу, що зазначена у позовній заяві та у спеціальному витязі з ЄДР (а.с.74-75).

Відповідно до п. 3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

При цьому, суд зазначає, що необґрунтоване затягування розгляду справи суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку.

Приймаючи до уваги зазначене та те, що відповідач був цілком обізнаний про місце та час судового розгляду справи шляхом направлення на його адресу вищевказаних ухвал суду, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с.68,80), а також квитанцією курєрської відправки (а.с.89), суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача, за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст.1 ГПК України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України Про судоустрій України" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

За змістом положень вказаних норм, правом на предявлення позову до господарського суду наділені, зокрема, юридичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, субєктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд зясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту.

Як свідчать матеріали справи, підставою заявлення позову Приватне акціонерне товариство "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур" зазначило ст. 1212 ЦК України.

У відповідності до вказаної статті, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобовязанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Як вбачається з матеріалів справи, сума, про повернення якої просить позивач з посиланням на ст.1212 ЦК України, була перерахована ним на підставі договору про надання послуг з обробки відходів № 1797-У від 17.09.2015р. (а.с.46-51), а також згідно відповідної додаткової угоди до договору від 17.09.2015р. (а.с.52)

Як встановлено судом, 17.09.2015р. між Приватним акціонерним товариством "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур" (Замовник) та Товариством обмеженою відповідальністю "Грін-порт" (Виконавець) було укладено договір про надання послуг з обробки відходів № 1797-У (а.с.46-51), згідно п.1.1 якого Виконавець на умовах, передбачених діючим договором, здійснює комплекс послуг з обробки відходів, які виникли в результаті господарської діяльності Замовника, а Замовник зобовязується прийняти надані послуги і сплатити їх вартість.

Пунктом 1.3 договору встановлено, що послуги надаються на підставі поданих Замовником письмових заявок.

Згідно п. 2.4.1 договору, Замовник зобовязаний надати Виконавцю в письмовій формі (лист, факс) заявки на надання послуг згідно умов діючого договору. В заявках Замовник вказує вид послуг (у відповідності до додаткових угод, вказаних в п. 1.2 договору), найменування і кількість зданих Виконавцю відходів.

Відповідно до п. 3.1 договору, вартість послуг Виконавця є договірною та встановлюється в залежності від виду відходів по тарифам за 1 кг брутто і виду послуг, вказаних в додаткових угодах, які є невідємною частиною договору.

Сума оплати по діючому договору встановлюється на підставі кількості і видів відходів, вказаних в заявках Замовника, і цін на послуги, встановлені сторонами в додаткових угодах, які є невідємною частиною договору (п. 3.3 договору).

Згідно п. 12.1 договір набирає сили з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016р., а в частині невиконаних зобовязань до повного їх виконання.

Діючий договір може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін чи за ініціативою однієї із сторін з обовязковим письмовим повідомленням про це іншій стороні не менше ніж за 30 календарних днів до передбачуваної дати розірвання (п. 12.2 договору).

Як встановлено судом, 17.09.2015р. між сторонами до вищевказаного договору було укладено додаткову угоду № 1 (а.с.52-53), згідно п. 2.1 якої Замовник здійснює оплату за послуги Виконавцю по діючому договору в наступному порядку: 40 % загальної вартості послуг в формі оплати, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на протязі 5 банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку від Виконавця. 60 % вартості послуг в формі оплати, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця на протязі 5 банківських днів з моменту підписання акту виконаних робіт.

Як свідчать матеріали справи, згідно п. 2.1 вказаної угоди, позивач сплатив відповідачу 40% від загальної вартості послуг, а саме суму у розмірі 25 220,64 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 15.10.2015р. №412 (а.с.88).

Однак, фактично, відповідачем було виконано роботи лише на суму 12 376,32 грн., що підтверджується відповідними актами виконаних робіт (а.с.55-64).

Як зазначає позивач, і вказане не спростовано під час судового розгляду, позивачем у відповідності до п. 2.4.1 договору було надано відповідачу заявки на надання послуг №32/206 та № 32/207 від 25.03.2016р. (а.с.86-87), які відповідачем виконані не були.

З огляду на зазначене, Приватним акціонерним товариством "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур" 05.04.2016р. було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Грін-порт" повідомлення про розірвання договору, про що свідчить відповідна відмітка на вказаному документі (а.с.65).

Як свідчать матеріали справи, як заявки, так і вказане повідомлення було вручено ОСОБА_2, яка є працівником підприємства, уповноваженим отримувати кореспонденцію, що вбачається також з курєрських квитанцій (а.с.85, 89).

Статтею 901 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором про надання послуг одна сторона (Виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (Замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд зазначає, що за своєю правовою природою він є договором про надання послуг.

Згідно ч.1 ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 651 ЦК України, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Як встановлено судом, п. 12.2 вищевказаного договору, сторони погодили, що договір може бути достроково розірваний за взаємною згодою сторін чи за ініціативою однієї із сторін з обовязковим письмовим повідомленням про це іншій стороні не менше ніж за 30 календарних днів до передбачуваної дати розірвання.

Як свідчать матеріали справи, 05.04.2016р. Приватним акціонерним товариством "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур" було надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Грін-порт" повідомлення про розірвання договору (а.с.65).

Таким чином, оскільки можливість розірвання договору шляхом односторонньої відмови передбачена умовами договору та чинним законодавством, суд вважає, що договір про надання послуг з обробки відходів № 1797-У від 17.09.2015р., є розірваним з 05.05.2016р.

Як вже було зазначено судом, згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно п. 3 ч. 3 вказаної статті, положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні.

Як зясовано судом, вимоги про повернення авансу містилися також і у вищевказаному повідомленні від 01.04.2016р. за вих. № 32/220 (а.с.65).

Разом з тим, як вказує позивач, і це не спростовано в ході розгляду справи, відповідач станом на день розгляду справи невикористаний аванс у розмірі 12 844,32 грн. ( 25220,64 грн. - 12 376,32 грн.), не повернув, у звязку з чим вимоги позивача про повернення попередньої оплати, яка внаслідок припинення правовідносин за договором, набула статусу безпідставно збереженої, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд також вважає за необхідне вказати, що порядок повернення попередньої оплати передбачено безпосередньо у ч. 2 ст.693 та опосередковано у ст. 570 Цивільного кодексу України, у звязку з чим норми вказаних статей можуть бути застосовані за аналогією закону.

З огляду на вищевикладене, позов Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур" підлягає задоволенню з покладенням судового збору згідно до ст.ст. 44, 49 Господарського процесуального кодексу України на відповідача.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 75, 82 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін-порт" (65029, Одеська область, Приморський район, вул. Пішонівська, буд. 30-А, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Виробниче об'єднання "Стальканат-Сілур" (65007, м. Одеса, Приморський район, вул. Водопровідна, буд. 16, ) грошові кошти у сумі 12 844 /дванадцять тисяч вісімсот сорок чотири/грн. 32 коп., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 378 /одна триста сімдесят вісім/грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 25 липня 2016 р.

Суддя Ю.М. Щавинська