КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" липня 2016 р. Справа№ 910/3586/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Скрипки І.М.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Несін С.В. - директор

від відповідача: Шипов К.Ю. - дов. від 30.05.2016 року б/н

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Електростиль" на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року

у справі № 910/3586/16 (суддя Чинчин О.В.)

за позовом Приватного підприємства „Світло-Енерго" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю „Електростиль" (м. Київ)

про стягнення заборгованості в розмірі 131 241 грн. 10 коп.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернувся Приватне підприємство „Світло-Енерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Електростиль" про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості в сумі 131 241 грн. 10 коп.

Позовна заява ПП „Світло-Енерго" обґрунтована тим, що ним було поставлено товар відповідно до рахунків-фактур, які відповідач оплатив частково, а в частині боргу, що залишилися свій обов'язок зі сплати не виконав.

Рішенням від 30.03.2016 року господарський суд міста Києва позов задовольнив повністю. Стягнути з ТОВ „Електростиль" на користь ПП „Світло-Енерго" заборгованість у розмірі 131 241 грн. 10 коп., судовий збір у розмірі 1 968 грн. 62 коп.

Рішення господарський суд міста Києва мотивував тим, що на підставі рахунків-фактур між сторонами було укладено усний договір поставки, за яким відповідач не повністю розрахувався та доказів оплати за поставлений товар не подав

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ТОВ „Електростиль" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року по справі № 910/3586/16 скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.04.2016 року у справі № 910/3586/16 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Ільєнок Т.В. та Рудченко С.Г. було прийнято до провадження апеляційну скаргу ТОВ „Електростиль" на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з перебуванням головуючого судді Яковлєва М.Л. (судді-доповідача) на лікарняному та судді Ільєнок Т.В. у відпустці було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, яким було визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. (головуючий), Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.06.2016 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Електростиль" було прийнято до провадження колегією судів в складі: головуючий суддя Гаврилюк О.М, судді: Сулім В.В. та Коротун О.М. та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Коротун О.М. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 21.06.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Гончаров С.А., Сулім В.В.

В зв'язку з перебуванням суддів учасників колегії Гончарова С.А. та Суліма В.В. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 30.06.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Тарасенко К.В., Скрипка І.М.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Тарасенко К.В. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 14.07.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Гончаров С.А., Скрипка І.М.

Після зміни складу колегії розгляд справи розпочався спочатку.

В судовому засіданні 14.07.2016 року представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

За загальним правилом відповідно до ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Також, згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

У свою чергу, відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Згідно з приписами ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що між сторонами мало місце укладення правочину про поставку у спрощений спосіб, оскільки надані до матеріалів справи рахунки-фактури та видаткові накладні містять найменування та ціну товару.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Згідно з ч. 6 ст. 265 ГК України реалізація суб'єктами господарювання товарів негосподарюючим суб'єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Cт. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Колегія суддів дослідила стан поставки товарів між сторонами та дисципліну їх оплати і встановила, що порушення мали місце з обох сторін.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 09.11.2012 року № СФ-0000376 на 5 000 грн. 02 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 22.11.2012 року № 237 на 5 000 грн. 02 коп. та був повністю оплачений 13.11.2012 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 29.11.2012 року № СФ-0000406 на 5 130 грн. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 30.11.2012 року № 241 на 5 130 грн. та був повністю оплачений 30.11.2012 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 14.12.2012 року № СФ-0000428 на 1 750 грн. 01 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 24.12.2012 року № 261 на 1 750 грн. 01 коп. та був повністю оплачений 14.12.2012 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 22.01.2013 року № СФ-0000026 на 2 080 грн. 03 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 24.01.2013 року № РН-0000027 на 2 080 грн. 03 коп. та був повністю оплачений 15.02.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 30.01.2013 року № СФ-0000038 на 15 188 грн. 30 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 01.03.2013 року № РН-00060.1 на 15 188 грн. 30 коп. та був частково оплачений на 14 845 грн. 12 коп. 01.02.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 04.02.2013 року № СФ-0000048 на 2 920 грн. 03 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 06.02.2013 року № РН-0000034 на 2 080 грн. 03 коп. та був повністю оплачений 04.02.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 05.02.2013 року № СФ-0000055 на 46 810 грн. 54 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 01.03.2013 року № РН-00060 на 46 810 грн. 54 коп. та був оплачений на 85 000 грн. (06.02.2013 року - 25 000 грн. та 12.04.2013 року - 60 000 грн.), що підтверджується виписками з банківського рахунку.

За твердженням позивача сума переплати за попереднім рахунком-фактурою була направлена на оплату товару за видатковою накладною від 01.03.2013 року № РН-00061, виписаною на підставі рахунку-фактури від 13.02.2013 року № СФ-0000064 на 34 650 грн. 05 коп.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 13.02.2013 року № СФ-0000065 на 36 650 грн. 30 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 01.03.2013 року № РН-00058 на 36 650 грн. 30 коп. та був частково оплачений на 30 000 грн. 26.02.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 15.02.2013 року № СФ-0000069 на 4 635 грн. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 01.03.2013 року № РН-00059 на 5 256 грн. та був оплачений на суму 4 635 грн. 15.02.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 27.02.2013 року № СФ-00081 на 20 286 грн. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 01.03.2013 року № РН-00061.1 на 20 286 грн. та був повністю оплачений 27.02.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 13.03.2013 року № СФ-00101 на 36 600 грн. Товар по цьому рахунку-фактурі був не поставлений, проте був повністю оплачений 19.04.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 15.05.2013 року № СФ-0148 на 1 750 грн. 01 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 27.05.2013 року № РН-00113 на 1 750 грн. 01 коп. та був повністю оплачений 15.05.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 20.05.2013 року № СФ-015 на 218 688 грн. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткових накладних на загальну суму на загальну суму 170 215 грн. 06 коп. з 218 688 грн. 28 коп. відповідно до видаткових накладних від 23.05.2013 року № РН-00111 (22 176 грн.), від 31.05.2013 року № РН-00124 (20 286 грн.), від 05.07.2013 року № РН-00151.1 (83 972 грн. 18 коп.), від 02.08.2013 року № РН-00175 (40 530 грн. 86 коп.), від 23.12.2013 року № РН-00298.1 (3 250 грн. 02 коп.), які були частково оплачені на 170 000 грн. (20.05.2013 року - 20 000 грн. та 23.05.2013 року - 150 000 грн.), що підтверджується виписками з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 30.05.2013 року № СФ-0174 на 41 149 грн. 60 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі не був поставлений, проте рахунок-фактура був частково оплачений на суму 22 949 грн. 53 коп. 24.07.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 30.05.2013 року № СФ-0175 на 24 090 грн. 01 коп. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткових накладних від 05.07.2013 року № РН-00150.1 (17 775 грн. 11 коп.) та від 02.08.2013 року № РН-00176 (6 315 грн. 01 коп.) на загальну суму 24 090 грн. 01 коп. та був повністю оплачений 03.06.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 16.07.2013 року № СФ-0235 на 64 656 грн. Товар по цьому рахунку-фактурі був поставлений відповідно до видаткової накладної від 02.10.2013 року № РН-00223 на 95 156 грн. 04 коп. та був оплачений на суму 64 656 грн. 17.07.2013 року, що підтверджується випискою з банківського рахунку. Частину поставленого по цьому-рахунку-фактурі товару позивач повернув відповідачу, що підтверджується накладною на повернення від 27.12.2013 року № 1 на 64 656 грн. та довіреністю на отримання товару від 11.12.2013 року № 1490, втім помилково зазначив, що повернення відбувається на підставі рахунку-фактури від 20.05.2013 року № СФ-0155.

За твердженням позивача, оскільки за ним рахувалася переплата, то відповідач поставив йому товар відповідно до видаткової накладної від 02.08.2013 року № РН-00177, виписаною на підставі рахунку-фактури від 29.07.2013 року № СФ-0251 на 18 274 грн. 20 коп.

Позивачу був виставлений на оплату рахунок-фактура від 13.08.2013 року № СФ-0270 на 86 208 грн. Товар по цьому рахунку-фактурі не був поставлений, проте рахунок-фактура був частково оплачений на суму 60 000 грн. (01.08.2013 року - 50 000 грн. та 24.10.2013 року - 10 000 грн.), що підтверджується виписками з банківського рахунку.

Таким чином з листопада 2012 року до серпня 2013 року позивач замовив у відповідача поставку товару на загальну суму 567 210 грн. 48 коп. та оплатив його на суму 551 691 грн. 87 коп. Відповідач поставив позивачу товар на загальну вартість 485 106 грн. 77 коп. Також позивач повернув відповідачу поставлений товар на загальну суму 64 656 грн. Таким чином сальдо за розрахунками між сторонами становить 131 241 грн. 10 коп. на користь позивача (551 691 грн. 87 коп. [загальна сума сплачених коштів] + 64 656 грн. [вартість поверненого товару] - 485 106 грн. 77 коп. [вартість фактично поставленого товару]).

Колегія суддів враховує зауваження відповідача, викладені в апеляційній скарзі, де відповідач вказує, що по рахунку-фактурі від 13.02.2013 року № СФ-0000065 оплачено 30 000 грн. замість 36 550 грн. 34 коп., по рахунку-фактурі від 30.01.2013 року № СФ-0000038 оплачено 14 845 грн. 12 коп. замість 15 188 грн. 32 коп., по рахунку-фактурі від 15.02.2013 року № СФ-0000069 оплачено 4 635 грн., а поставлено на 5 256 грн.

При цьому колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 3 ст. 670 Цивільного кодексу України якщо покупець прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, він зобов'язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.

Також, відповідач вказує, що по рахунку-фактурі від 30.05.2013 року № СФ-0174 було оплачено 22 949 грн. 53 коп. замість 41 149 грн. 58 коп., а по рахунку-фактурі від 13.08.2013 року № СФ-0270 оплачено 60 000 грн. замість 86 208 грн. Ці відомості є вірними, але неповними, оскільки відповідачем по цим рахункам-фактурам товар не поставлявся.

Втім, інші зауваження відповідача є недостовірними. Так відповідач вказував, що по рахунку-фактурі від 16.07.2013 року № СФ-0235 оплачено 64 656 грн., а поставлено на 93 356 грн. 04 коп. Відповідачем зазначено вірний розмір сплачених коштів, втім відповідно до видаткової накладної від 02.10.2013 року № РН-00223 відповідачем було поставлено товар на 95 156 грн. 04 коп., а не на 93 356 грн. 04 коп. Крім того відповідач зауважив, що позивач вказує на повернення світильників ЖСП09В-1000-011 у кількості 30 шт. згідно рахунку-фактури від 20.05.2013 року № СФ-0155, проте за твердженням відповідача відповідно до цього рахунку-фактури такі світильники не поставлялися, а поставлялися відповідно до інших документів не доданих до матеріалів справи. Як вбачається з матеріалів справи частину поставленого товару (світильники ЖСП09В-1000-011 у кількості 30 шт.) вартістю 64 656 грн. позивачем було повернуто відповідачу, що підтверджується накладною на повернення від 27.12.2013 року № 1. В накладній на повернення від 27.12.2013 року № 1 зазначено, що товар повертається відповідно до рахунку-фактури від 20.05.2013 року № СФ-0155. Втім в самому рахунку-фактурі від 20.05.2013 року № СФ-0155 такі світильники не зазначені. Вони зазначені в рахунку-фактурі від 16.07.2013 року № СФ-0235 та в видатковій накладній від 02.10.2013 року № РН-00223. Таким чином твердження відповідача про те, що світильники ЖСП09В-1000-011 у кількості 30 шт. поставлялися відповідно до інших документів, які не додані до матеріалів справи, є невірним.

Відповідач вказує, що по рахунку-фактурі від 20.05.2013 року № СФ-0155 оплачено 170 000 грн. замість 218 688 грн. 28 коп. Загальна сума оплати позивача вказана відповідачем вірно, втім відповідачем відповідно до видаткових накладних від 23.05.2013 року № РН-00111 (22 176 грн.), від 31.05.2013 року № РН-00124 (20 286 грн.), від 05.07.2013 року № РН-00151.1 (83 972 грн. 18 коп.), від 02.08.2013 року № РН-00175 (40 530 грн. 86 коп.), від 23.12.2013 року № РН-00298.1 (3 250 грн. 02 коп.) по рахунку-фактурі від 20.05.2013 року № СФ-0155 було поставлено товару на загальну суму 170 215 грн. 06 коп. з 218 688 грн. 28 коп.

Додатково відповідач вказував, що по рахунку-фактурі від 13.02.2013 року № СФ-0000064 не було оплачено поставлений товар на 34 650 грн. 05 коп., а по рахунку-фактурі від 29.07.2013 року № СФ-0251 не було оплачено поставлений товар на 18 274 грн. 20 коп.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що рахунки-фактури від 13.02.2013 року № СФ-0000064 та від 29.07.2013 року № СФ-0251 для оплати не надавалися, а поставка по ним була здійснена для зменшення заборгованості відповідача перед позивачем.

Отже, відповідно до наявних в матеріалах справи рахунків-фактур, видаткових накладних та виписок з банківського рахунку у відповідача перед позивачем наявна заборгованість у розмірі 222 394 грн. 99 коп. за непоставлений та повернений товар (переплата на 38 189 грн. 46 коп. за рахунком-фактурою від 05.02.2013 року № СФ-0000055 та видатковою накладною від 01.03.2013 року № РН-00060; оплата 36 600 грн. за непоставлений товар за рахунком-фактурою від 13.03.2013 року № СФ-00101; 64 656 грн. вартості поверненого товару, поставленого відповідно до рахунку-фактури від 20.05.2013 року № СФ-0155 (фактично відповідно до рахунку-фактури від 16.07.2013 року № СФ-0235); оплата 22 949 грн. 53 коп. за непоставлений товар за рахунком-фактурою від 30.05.2013 року № СФ-0174; оплата 60 000 грн. за непоставлений товар за рахунком-фактурою від 13.08.2013 року № СФ-0270).

В свою чергу у позивача перед відповідачем наявна заборгованість за поставлений та неоплачений товар у розмірі 91 153 грн. 89 коп. (343 грн. 20 коп. недоплати за поставлений товар відповідно до рахунку-фактури від 30.01.2013 року № СФ-0000038 та видаткової накладної від 01.03.2013 року № РН-00060.1; 34 650 грн. 05 коп. заборгованості за прийнятий товар відповідно до видаткової накладної від 01.03.2013 року № РН-00061, виписаної на підставі рахунку-фактури від 13.02.2013 року № СФ-0000064; 6 550 грн. 34 коп. недоплати за поставлений товар відповідно до рахунку-фактури від 13.02.2013 року № СФ-0000065 та видаткової накладної від 01.03.2013 року № РН-00058; 621 грн. за прийнятий товар відповідно до видаткової накладної від 01.03.2013 року № РН-00059 понад вартість визначену в рахунку-фактурі від 15.02.2013 року № СФ-0000069 та понад розмір фактичної оплати; 215 грн. 06 коп. недоплати за поставлений товар відповідно до видаткових накладних від 23.05.2013 року № РН-00111, від 31.05.2013 року № РН-00124, від 05.07.2013 року № РН-00151.1, від 02.08.2013 року № РН-00175, від 23.12.2013 року № РН-00298.1, виписаних на підставі рахунку-фактури від 20.05.2013 року № СФ-0155; 30 500 грн. 04 коп. за прийнятий товар відповідно до видаткової накладної від 02.10.2013 року № РН-00223 понад вартість визначену в рахунку-фактурі від 16.07.2013 року № СФ-0235 та понад розмір фактичної оплати; 18 274 грн. 20 коп. заборгованості за прийнятий товар відповідно до видаткової накладної від 02.08.2013 року № РН-00177, виписаної на підставі рахунку-фактури від 20.07.2013 року № СФ-0270).

Ч. 1 ст. 662 ЦК України зазначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України у покупця виникає право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати від продавця, який одержав суму попередньої оплати товару і не поставив його у встановлений строк.

Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд України в постанові від 15.10.2013 року № 3-30гс13 (5011-42/13539-2012).

08.02.2016 року позивачем була надіслана на адресу відповідача вимога про перерахування протягом семи днів грошових коштів у розмірі 131 241 грн. 10 коп. 08.02.2016 року дана вимога була відправлена відповідачу цінним листом № 980 та отримана ним 15.02.2106 року, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач не надав відповіді на вимогу та залишив її без виконання.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду позивач просив стягнути не весь розмір за непоставлений та повернений товар (222 394 грн. 99 коп.), а зменшив його на свою суму заборгованості перед відповідачем за поставлений та неоплачений товар (91 153 грн. 89 коп.), що становить 131 241 грн. 10 коп. (222 394 грн. 99 коп. - 91 153 грн. 89 коп.).

Такий же розмір заборгованості відповідача перед позивачем був визначений сторонами в Акті звірки взаєморозрахунків станом на 01.07.2014 року, який оформлений належним чином та підписаний уповноваженими представниками сторін і скріплений печатками підприємств без зауважень та заперечень, в добровільному порядку.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позов ПП „Світло-Енерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю „Електростиль" є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Електростиль" на рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі № 910/3586/16 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі № 910/3586/16 залишити без змін.

3. Справу № 910/3586/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.А. Гончаров

І.М. Скрипка