КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Справа№ 910/28532/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Гончарова С.А.

Лобаня О.І.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

в судове засідання представники сторін та третьої особи не з'явилися

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства „Алькор Люкс" на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року

у справі № 910/28532/15 (суддя Босий В.П.)

за позовом Приватного підприємства „Алькор Люкс" (м. Київ)

до Київської міської ради (м. Київ)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Київського комунального об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста Києва „Київзеленбуд" (м. Київ)

про визнання недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Приватне підприємство „Алькор Люкс" з позовом до Київської міської ради про визнання недійсним та скасування Рішення Київської міської ради від 16.07.2015 року № 746/1610 „Про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та Приватним підприємством „Алькор Люкс" від 08.11.2012 року № 62-6-00562 на підставі рішення Київської міської ради від 26.02.2010 року № 386/3824, та надання статусу скверу земельній ділянці на просп. Маяковського, 4 у Деснянському районі міста Києва"; визнання за позивачем права володіння та користування земельною ділянкою по проспекту Маяковського, 4 у Деснянському районі міста Києва, площею 0,3825 га, кадастровий номер 8 000000000:62:004:0116 на підставі Договору оренди земельної ділянки від 18.07.2007 року № 62-6-00414 та Договору про внесення змін та доповнень до договору оренди земельної ділянки від 11.10.2010 року № 62-6-00562 укладеного між Київською міською радою та Приватним підприємством „Алькор Люкс".

Ухвалою від 07.12.2015 року господарський суд міста Києва залучив Київське комунальне об'єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста Києва „Київзеленбуд" до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не предмет спору, на стороні відповідача.

Рішенням від 08.02.2016 року господарський суд міста Києва у справі № 910/28532/15 в задоволенні позовних вимог Приватного підприємства „Алькор Люкс" відмовив повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року по справі № 910/28532/15 в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 04.03.2016 року у справі № 910/28532/15 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Корсакова Г.В., апеляційну скаргу ПП „Алькор Люкс" було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з участю судді учасника колегії Корсакової Г.В. у підготовці для підтримання кваліфікації, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.04.2016 року було визначено склад колегії суддів: Тищенко О.В. (головуючий), Гончаров С.А., Іоннікова І.А.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Іоннікової І.А. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.05.2016 року було визначено склад колегії суддів: Тищенко О.В. (головуючий), Гончаров С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 року у справі № 910/28532/15 задоволено самовідвід суддів Тищенко О.В. та Тарасенко К.В. від розгляду апеляційної скарги Приватного підприємства „Алькор Люкс" на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року, матеріали справи № 910/28532/15 передано для визначення складу судової колегії автоматизованою системою у відповідності до положень ст..2-1 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Коротун О.М., Корсакова Г.В.

В зв'язку з перебуванням суддів учасників колегії Коротун О.М. та Корсакової Г.В. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 20.07.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Гончаров С.А., Лобань О.І.

Після зміни складу колегії розгляд справи розпочався спочатку.

В судове засідання 21.07.2016 року повноважні представники сторін та третьої особи не з'явилися та про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином. Після обговорення судова колегія дійшла висновку, що неявка повноважних представників сторін та третьої особи не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті.

Дослідивши докази, що є у справі, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду має бути залишено без змін, виходячи із наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи рішенням Київської міської ради від 21.12.2006 року № 391/448 було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки Товариству з обмеженою відповідальністю „Соцінвестбуд" та передано останньому для будівництва, експлуатації та обслуговування торгівельно-офісного комплексу на пр. Володимира Маяковського, 4 у Деснянському районі міста Києва в оренду земельну ділянку площею 0,38 га на 5 років за рахунок міських земель не наданих у власність чи користування.

18.07.2007 року Київська міська рада та Товариство з обмеженою відповідальністю „Соцінвестбуд" уклали договір оренди земельної ділянки, за умовами якого Київська міська рада зобов'язалась передати, а відповідач - прийняти в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку площею 3 825 кв.м на пр. Володимира Маяковського, 4 у Деснянському районі міста Києва на 5 років.

18.07.2007 року договір посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстровано в реєстрі за реєстровим № 420.

26.07.2007 року договір зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у книзі записів державної реєстрації договорів за № 62-6-00414.

Рішенням Київської міської ради від 26.02.2010 року № 386/3824 внесено зміни до договору від 26.07.2007 року № 62-6-00414 оренди земельної ділянки на пр. Володимира Маяковського, 4 у Деснянському районі міста Києва, а саме: сторону по договору - Товариство з обмеженою відповідальністю „Соцінвестбуд" замінено на сторону - Приватне підприємство „Алькор Люкс" у зв'язку із заміною сторін у зобов'язанні, а також внесено зміни до договору в частині строку оренди та встановлено, що договір укладено на 10 років.

11.10.2010 року Київська міська рада та Приватне підприємство „Алькор Люкс" уклали договір про внесення змін до договору від 26.07.2007 року № 62-6-00414 оренди земельної ділянки шляхом викладення договору оренди в певній редакції та визначено, що орендарем земельної ділянки на пр. Володимира Маяковського, 4 у Деснянському районі міста Києва є Приватне підприємство „Алькор Люкс"; термін оренди встановлено 10 років.

11.10.2010 року договір про внесення змін до договору від 26.07.2007 року № 62-6-00414 посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко Н.П. та зареєстровано в реєстрі за реєстровим № 814.

08.11.2010 року договір про внесення змін до договору від 26.07.2007 року № 62-6-00414 зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у книзі записів державної реєстрації договорів за № 62-6-00562.

16.07.2015 року Київською міською радою було прийнято рішення „Про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між Київською міською радою та приватним підприємством „Алькор Люкс" від 08.11.2010 року № 62-6-00562 на підставі рішення Київської міської ради від 26.02.2010 року № 386/3824, та надання статусу скверу земельній ділянці на просп. Маяковського, 4 у Деснянському районі м. Києва" № 746/1610.

Рішенням Київради від 16.07.2015 року № 746/1610 вирішено розірвати договір оренди земельної ділянки від 08.11.2010 року № 62-6-00562, укладений між сторонами по справі, визнано таким, що втратило чинність рішення Київської міської ради від 21.12.2006 року № 381/448, надано статус скверу земельній ділянці на просп. Маяковського, 4 у Деснянському районі м. Києва.

Колегія суддів переглядаючи справу в порядку ст. 101 Госопдарського процесуального кодексу України враховує наступне.

За змістом п. 8.4 договору оренди в редакції договору про внесення змін від 11.10.2010 року орендар зобов'язаний, в тому числі, приступити до використання земельної ділянки в строк, встановлений цим договором, та після підписання цього договору і акта приймання-передачі земельної ділянки та державної реєстрації договору; завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації; своєчасно вносити оренду плату.

Пунктом 11.4 вказаного договору визначено, що договір може бути розірваний:

- за взаємною згодою сторін;

- за рішенням суду, в порядку, встановленому законом;

- в односторонньому порядку за ініціативою орендодавця, із звільненням орендодавця від відповідальності, згідно з Господарським кодексом України, в разі, коли орендар використовує земельну ділянку способами, які суперечать екологічним вимогам, не за цільовим призначенням, систематично (протягом півроку) не сплачує орендну плату, порушення строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 договору, здійснення без згоди орендодавця передачі або відчуження права користування земельною ділянкою третім особам.

У зв'язку з тим, що позивачем не виконано умов п. 8.4 договору оренди в частині завершення забудови земельної ділянки, а також беручи до уваги те, що мешканці прилеглих житлових будинків категорично виступають проти забудови земельної ділянки, Київською міською радою було прийнято Рішення про розірвання договору оренди.

Як на підставу для визнання недійсним та скасування Рішення позивач вказує на те, що порушення строків здійснення забудови відбулося не з його вини.

Статтею 19 Конституції України унормовано, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Залежно від компетенції органу, який прийняв такий документ, і характеру та обсягу відносин, що врегульовано ним, акти поділяються на нормативні і такі, що не мають нормативного характеру, тобто індивідуальні.

Ст. 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Згідно з приписами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно - правовими актами та договором оренди землі.

Відповідно до статті 1 Закону України „Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Виходячи зі змісту ст. 93 Земельного кодексу України, ст.ст. 762, 792 ЦК України, ст.ст. 13 та 21 Закону України „Про оренду землі" правовідносини щодо оренди земельної ділянки передбачають передачу орендарю земельної ділянки у володіння та користування на певний строк для її використання відповідно до умов договору та положень земельного законодавства; в силу ст.ст. 177, 181, 373, 374 ЦК України земельна ділянка (як індивідуалізований об'єкт, що має ознаки у вигляді кадастрового номеру, площі, меж) є об'єктом права власності територіальної громади, а правомочності щодо володіння та користування орендованою земельною ділянкою, як і правомочність розпорядження, є складовими права власності територіальної громади щодо земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України територіальні громади є учасниками цивільних відносин, діючи у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин, набуваючи та здійснюючи цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом (ст.ст. 169 та 172 ЦК України).

Цивільні права та обов'язки виникають (змінюються та припиняються) із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, із договорів та інших правочинів, що являють собою дії, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків; цивільні права та обов'язки можуть виникати (змінюватися, припинятися) безпосередньо з актів органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

За приписами ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором; разом з тим, за частиною 3 наведеної статті у разі односторонньої відмови від договору повністю або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За приписами ст. 32 Закону України „Про оренду землі" на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Таким чином, наведене вище правове регулювання не містить заборони для сторін договору оренди земельної ділянки передбачити випадки розірвання договору в односторонньому порядку шляхом вчинення стороною одностороннього правочину, що оформляється прийняттям рішення у встановленому порядку.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 10.11.2015 року у справі №910/27023/14.

Місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що нормами чинного законодавства передбачено можливість розірвання договору на вимогу однієї із сторін у випадках встановлених договором. З огляду на що, обрання правового способу врегулювання спору є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а право на односторонню відмову від договору є позасудовою процедурою, яка не потребує погодження іншою стороною договору.

За умовами п. 11.4 договору оренди однією з підстав для розірвання орендодавцем договору в односторонньому порядку є порушення орендарем строків завершення забудови земельної ділянки, встановлених п. 8.4 договору.

Так, за змістом п. 8.4 договору оренди в редакції договору про внесення змін від 11.10.2010 року орендар зобов'язаний, завершити забудову земельної ділянки в строки, встановлені проектною документацією на будівництво, затвердженою в установленому порядку, але не пізніше, ніж через три роки з моменту державної реєстрації.

Як встановлено судом, 08.11.2010 року договір про внесення змін до договору від 26.07.2007 року № 62-6-00414 зареєстровано Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про що зроблено запис у книзі записів державної реєстрації договорів за № 62-6-00562.

Таким чином, згідно умов п. 8.4 вказаного договору позивач зобов'язався завершити забудову земельної ділянки на просп. Маяковського, 4 у Деснянському районі м. Києва у строк до 08.11.2013 року.

Матеріалами справи підтверджується, що 11.10.2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт з будівництва торговельно-офісного комплексу по пр. Маяковського, 4 в Деснянському районі м. Києва.

Постановою прокуратури Деснянського району м. Києва від 18.02.2013 року № 27 призначено перевірку в порядку нагляду за додержанням і застосуванням законів у позивача з питань дотримання земельного і містобудівного законодавства.

Позивач вказує, що з огляду на проведення вказаної перевірки та розслідування кримінального провадження позивач був змушений призупинити виконання дій по підготовці та проведенню будівельних робіт на спірній земельній ділянці.

Тільки в серпні 2013 року генеральним підрядником за договором від 30.08.2012 року № 163/04-2012 було розпочато на земельній ділянці виконання будівельних робіт (в тому числі, встановлено огорожу, завезено будівельний матеріал та техніку, виконано влаштування свай).

Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про відсутність його вини у незавершенні забудови земельної спірної ділянки у встановлений п. 8.4 договору строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами в розумінні приписів ст.ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України неможливості виконати умови п. 8.4 договору оренди в частині своєчасного завершення забудови з огляду на таке.

Відповідні договори на здійснення будівництва були укладені лише в серпні 2012 року, а декларацію про початок виконання будівельних робіт з будівництва торговельно-офісного комплексу по пр. Маяковського, 4 в Деснянському районі м. Києва було зареєстровано позивачем 11.10.2012 р., тобто майже через 2 роки після реєстрації договору оренди спірної земельної ділянки.

При цьому, позивач був обізнаний з умовами договору оренди в частині існування у нього обов'язку закінчити забудову земельної ділянки не пізніше, ніж через 3 роки після державної реєстрації договору оренди, і відповідні наслідки не закінчення такої забудови у вигляді можливості орендодавця в односторонньому порядку відмовитися від договору.

Твердження позивача про необхідність призупинення будівельної діяльності внаслідок проведення перевірки прокуратурою Деснянського району м. Києва питань дотримання Підприємством земельного і містобудівного законодавства визнаються судом необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту встановлення у визначеному чинним законодавством України порядку заборони позивачу та/або іншим особам на проведення будівельних робіт на спірній земельній ділянці.

Більш того, за умовами договору генерального підряду від 30.08.2012 року № 163/04-2012 виконання підрядних робіт було покладено не на позивача (яке виступало замовником за інвестиційним договором від 28.08.2012 року), а на Приватне акціонерне товариство „Агробудмеханізація", яке розпочало здійснення будівельних робіт на спірній земельній ділянці лише в серпні 2013 року.

А звернення прокурора Деснянського району м. Києва 08.08.2013 року до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним та скасування рішення Київської міської ради від 26.02.2010 року № 386/3824 жодним чином не перешкоджало здійсненню позивачем своїх обов'язків за договором оренди в частині завершення забудови, оскільки в межах такої судової справи не були вжиті заходи до забезпечення позову шляхом заборони ТОВ „Алькор Люкс" та/або будь-яким іншим особам вчиняти дії по будівництву на спірній земельній ділянці.

Посилання позивача на масові заворушення та хуліганські дії з боку мешканців прилеглих житлових будинків не можуть бути підставою для звільнення його від відповідальності за невиконання умов п. 8.4 договору оренди, оскільки позивач мав закінчити забудову земельної ділянки до 08.11.2013 року, а вказані дії мали місце на спірній земельній ділянці тільки в серпні 2013 року, тобто наприкінці трирічного строку здійснення забудови.

До того ж, на підставі положень п. 11.1 договору оренди позивач не позбавлений був права в установленому порядку звернутися до відповідача як орендодавця з пропозицією продовжити строки здійснення забудови спірної земельної ділянки, доказів здійснення чого позивачем суду не надано.

Місцевий господарський суд також вірно врахував, що станом на 08.11.2013 року (закінчення трирічного строку забудови) і станом на момент прийняття Київською міською радою оспорюваного у даній справі рішення (16.07.2015 року), забудова спірного об'єкту нерухомого майна позивачем не здійснена, і належних доказів на підтвердження неможливості завершення таких робіт позивачем до суду не надано.

Наведена позивачем у судових рішеннях правова позиція Верховного Суду України (від 01.04.2015 року та від 23.12.2015 року) не стосується випадків одностороннього розірвання договору з підстав порушення орендарем визначених договором обов'язків щодо строків завершення забудови земельної ділянки.

Твердження позивача про відсутність повноважень у Київської міської ради визнавати таким, що втратило чинність рішення Київської міської ради від 21.12.2006 року №381/448 спростовується позицію Конституційного Суду України, викладеною у рішенні від 16.04.2009 року у справі № 1-9/2009.

Зокрема, вказаним рішення встановлено, що за органами місцевого самоврядування законодавцем закріплюється право на зміну та скасування власних рішень. Таке право випливає із конституційного повноваження органів місцевого самоврядування самостійно вирішувати питання місцевого значення шляхом прийняття рішень, що є обов'язковими до виконання на відповідній території, оскільки вони є суб'єктами правотворчості, яка передбачає право формування приписів, їх зміну, доповнення чи скасування.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Акт державного чи іншого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, а також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Посилання позивача на неправомірність прийняття відповідачем рішення про зміну цільового призначення земельної ділянки та надання їй статусу скверу не може в даному випадку бути підставою для визнання його недійсним, оскільки з припиненням дії договору оренди позивач втратив право користування спірною земельною ділянкою, а відтак подальша зміна цільового призначення такої земельної ділянки жодним чином не порушує прав та законних інтересів позивача, на захист яких подано даний позов.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги ПП „Алькор Люкс" до Київради є необґрунтованими, недоведеним та не підлягають задоволенню.

Отже доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли би бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 33, 34, 36, 43, 101 ГПК України.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта в порядку ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 99, 101, 103, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства „Алькор Люкс" на рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року у справі № 910/28532/15 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 08.02.2016 року у справі № 910/28532/15 залишити без змін.

3. Справу № 910/28532/15 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді С.А. Гончаров

О.І. Лобань