номер провадження справи 34/45/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016 Справа № 908/1279/16

Господарський суд Запорізької області у складі судді Науменка А.О., при секретареві Курочкіній О.О.

За участю представників: від позивача ОСОБА_1, довіреність № 1680/12 від 19.05.2016 р.; від відповідача не зявився.

Розглянув в судовому засіданні матеріали справи № 908/1279/16,

за позовом: Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 72-А);

до відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський» (72446, Запорізька область, с. Дунаївка, вул. Магістральна 5)

про стягнення суми,

Сутність спору:

Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області заявлено вимоги до Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський» про стягнення 569 789,10 грн. шкоди, завданої державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.05.2016 р. позовна заява прийнята до розгляду, порушено провадження у справі № 908/1279/16 присвоєно номер провадження 34/45/16, справу до розгляду в засіданні господарського суду призначено на 25.05.2016 р. В засіданні оголошувалась перерва.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 11.07.2016 р. на підставі ст. 69, 77 ГПК України продовжено строк вирішення спору у справі на 15 днів, оголошено перерву на 25.07.2016 р.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачем була проведена планова перевірка відповідача за результатами якої встановлено, що відповідачем здійснювався забір води з артезіанської свердловини без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням вимог ст. ст. 44, 49 Водного кодексу України. У звязку з чим було заподіяно шкоди державі внаслідок порушення природоохоронного законодавства в розмірі 569 789,10 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд позов Державної екологічної інспекції у Запорізькій області задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у попередніх судових засіданнях проти позову заперечив, зокрема з наступних підстав, наказ №308 від 04.04.2014 р. про проведення перевірки у відповідача відсутній, перевірка могла стосуватись виключно питань дотримання кооперативом природоохоронного законодавства в сфері охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів і виключно при поводженні відповідача з відходами та небезпечними хімічними речовинами. Акт перевірки не відповідає встановленим законодавством вимогам та не може вважатись таким взагалі, оскільки не містить дати складання. Квартальний план проведення перевірок позивачем не містить заходу, який повинен бути проведений відносно відповідача. Розрахунок заподіяних державі збитків, доданий до претензії, також складений з грубим порушенням чинного законодавства. Так, формула розрахунку збитків включає як один з множників ставку збору за спеціальне водокористування, передбачену статтею 325 Податкового кодексу України. Однак, на момент направлення претензії, виконання розрахунку та на момент звернення до суду такої норми в Податковому кодексі України не існувало. Стаття 325 Податкового кодексу України виключена внаслідок набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014р. Також відповідач вважає, що спір не підлягає вирішенню в господарських судах, оскільки повязаний з виконанням позивачем публічно-правових повноважень. З урахуванням вимог ст. 250 ГК України до відповідача не може бути застосована відповідальність, оскільки порушення виявлено позивачем у червні 2014 року, тобто більше ніж за рік до моменту звернення до суду з вимогами про стягнення коштів. Законодавством чітко встановлено, що навіть за умови закінчення строку спеціального водокористування воно може бути припиненим виключно за рішенням органу, що видав дозвіл. Також в поясненнях до відзиву відповідач, зазначає, що виходячи з вимог законодавства, відповідач не міг самовільно припинити водокористування після закінчення строку дії дозволу. Це ж визначено і положеннями п.п.4, 9 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого Постановою КМУ № 321 від 13.03.2002 року. Більш того, до закінчення строку дії дозволу на спеціальне водокористування відповідач 09 грудня 2013 року звернувся листом № 09 про отримання дозволу на спеціальне водокористування. Пакет документів був повернутий відповідачу тільки в червні 2014 року. Таким чином, за принципом мовчазної згоди відповідач законно здійснював спеціальне водокористування, оскільки сам позивач у встановлений законодавством строк не надав відповідачу документ дозвільного характеру.

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У відповідності до ст. 85 ГПК України в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області у період: з 10.04.2014 р. по 18.04.2014 р. було проведено планову перевірку Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський», за результатами якої було складено акт.

В акті перевірки зазначено, що в період часу з 01.01.2014р. по 14.04.2014р. Сільськогосподарський кооператив «Прилиманський» здійснював забір води з артезіанської свердловини без дозволу на спеціальне водокористування, що в своє чергу є порушенням вимог ст. ст. 44, 49 Водного кодексу України. Об`єм використаної води склав 9996,3 м3 про що свідчить Довідка відповідача від 18.04.2014р. №14/04.

Внаслідок виявленого порушення Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області було винесено припис від 18.04.2014р. №61, яким зобовязано відповідача в установленому порядку надати: до відділу ЕКПРМР дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів; до відділу ЕКПРМР дозвіл на спеціальне водокористування; до відділу ЕКПРМР висновок державної екологічної експертизи; привести в належний санітарно-технічний стан свердловини №7, №10, №14 та огородити зону строгого санітарного режиму свердловини; налагодити первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються; передачу відходів здійснювати з відповідними організаціями на її збирання та утилізацію.

Крім того, на підставі виявленого факту вчиненого Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський» правопорушення Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області були складені: протокол про адміністративне правопорушення № 003933 від 14.04.2014 р. та постанову № 000105(01)12 від 18.04.20141 р. про накладення адміністративного стягнення на керівника Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський» ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 85 грн.

Відповідно до «ОСОБА_1 розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів», затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища і ядерної безпеки України від 20.07.2009 року за №389, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.08.2009р. за №767/16783, за період з 01.01.2014р. по 14.04.2014р. розмір шкоди, заподіяної державі Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Прилиманський» внаслідок забору підземних вод без дозволу на спеціальне водокористування становить 569 789,10 грн.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, заслухавши представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Статтею 46 Водного кодексу України передбачено, що водокористування може бути двох видів - загальне або спеціальне.

Відповідно до статті 48 Водного кодексу України, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Згідно із ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за погодженням із Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

Пунктом 9 ст. 44 Водного кодексу України встановлений обовязок водокористувача здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

У відповідності до приписів статей 68, 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка завдала шкоду. Для відшкодування завданої шкоди необхідно довести такі факти як неправомірність поведінки особи; вину заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

За даними Довідки Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський» від 18.04.2014р. №14/04 відповідачем за І квартал 2014 року здійснено забір 9996,3 м3 води з підземного водоносного горизонту (свердловини).

Державною екологічною інспекцією у Запорізькій області були складені: протокол про адміністративне правопорушення № 003933 від 14.04.2014 р. та постанову № 000105(01)12 від 18.04.2014 р. про накладення адміністративного стягнення на керівника Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський» ОСОБА_2 у вигляді штрафу в розмірі 85 грн.

В даному випадку суд дійшов висновку, що Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Прилиманський» не доведено відсутність своєї вини у допущеному порушені, оскільки факт здійснення відповідачем забору води із артезіанських свердловин у період з 01.01.2014 року по 14.04.2014 року без дозволу на спеціальне водокористування підтверджується довідкою Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський», Актом планової перевірки, протоколом про адміністративне правопорушення, постановою про накладення адміністративного стягнення.

Таким чином, Сільськогосподарським виробничим кооперативом «Прилиманський» порушено приписи п. 9 ст. 44, ч. 1 ст. 49 Водного кодексу України.

Посилання відповідача на невідповідність акту перевірки вимогам чинного законодавства України не відповідає дійсності, оскільки акт перевірки складений у відповідності до вимог Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 10.09.2008р. №464, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.01.2009р. №18/16034.

Відповідно до п. 1.4 Порядку організації та проведення перевірок субєктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 10.09.2008 року №464, акт перевірки це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок господарювання і є носієм доказової інформації при виявленні порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Відсутність в Акті перевірки дати його складання не спростовує факт встановлення під час перевірки порушень відповідачем вимог чинного законодавства України. Крім того, в Акті зазначено період часу проведення перевірки, а саме: початок перевірки 10.04.2014р. завершення перевірки 18.04.2014 р. Фактично датою складення акту є дата завершення перевірки, тобто 18.04.14 р.

З урахуванням викладеного, посилання відповідача на незаконність дій позивача є безпідставним.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 Водного кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов'язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів встановлено Методикою розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі, внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року за № 389 (надалі ОСОБА_1).

За змістом ч. 2 ст. 48, ч. 1 ст. 49, ст. 110 Водного кодексу України забір води без дозволу на спеціальне водокористування є самостійною підставою длянарахування та відшкодування збитків за п. п. 1.2, 9.1 ОСОБА_1 розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20 липня 2009 р. № 389, і не поєднується з іншими діями, зокрема забрудненням підземних вод, за яке також встановлено самостійну відповідальність (постанова Верховного Суду України від 3 вересня 2013 р. у справі № 3-26гс13).

Згідно п. 9.1. Методики (у редакції, що діяла на час складення розрахунку 18.04.2014р.), розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), здійснюється за формулою: З сам = 100 х W х Тар.

Розрахунок шкоди в розмірі 569 789,10 грн. здійснено позивачем у відповідності до п. 9.1. Методики, за формулою: З сам =100 * 9996,3 * 0,57 = 569 789,10 грн., де 9996,3 - об'єм води, що використана самостійно без дозволу за спеціальне водокористування; 0,57 - розмір в грн., аналогічний ставці збору за спеціальне використання води, встановленої ст. 325 Податкового кодексу України, поділений на 100 м3.

Відповідач стверджує, що розрахунок заподіяних державі збитків здійснено з порушенням чинного законодавства України, оскільки «на момент направлення претензії, виконання розрахунку та на момент звернення до суду ст. 325 Податкового кодексу України не існувало. Стаття 325 Податкового кодексу України виключена з Податкового кодексу України внаслідок набрання чинності Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року».

Відповідно до п. 9.1 розділу 9 ОСОБА_1 ставка рентної плати за спеціальне використання води, встановленої ст. 325 Податкового кодексу України, береться на дату виявлення порушення.

Необхідно зазначити, що Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року набрав чинності 01.01.2015р.

Перевірку проведено у період часу з 10.04.2014 р. по 18.04.2014 р., припис №61 винесено 18.04.2014 р., розрахунок збитків, заподіяних державі самовільним забором води із підземного водоносного горизонту (артезіанських свердловин) складено саме за час, коли діяла норма ст. 325 Податкового кодексу України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, повинна відшкодовуватись у розмірах, які визначаються на підставі затверджених у встановленому порядку такс і методик обрахування розмірів шкоди, що діють на час здійснення порушення або, у разі неможливості встановлення часу здійснення порушення, - на час його виявлення. Відсутність таких такс або методик не може бути підставою для відмови у відшкодуванні шкоди.

Таким чином, твердження відповідача про неправомірне складання розрахунку збитків з урахуванням ст. 325 Податкового кодексу України не відповідають дійсності.

Відповідальність за заподіяння шкоди внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства визначена ч. 1 ст. 111 Водного кодексу України, та статтею 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», тому виноски відповідача про скасування вказаної відповідальності з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VIII від 28.12.2014 року є помилковими.

Посилання відповідача на п.2 ч.1 ст.55 та п.2 ч.1 ст.56 Водного кодексу України в обґрунтування доводів щодо необхідності прийняття відповідним компетентним органом рішення про припинення права на спеціальне водокористування, судом відхиляється з тих мотивів, що зазначені статті регулюють порядок дострокового припинення дії дозволу на спецводокористування. Згідно п.2 ч.1 ст.56 Водного кодексу України припинення права спеціального водокористування здійснюється за рішенням органу, що видав дозвіл на спеціальне водокористування. Відсутність рішення про припинення права спеціального водокористування і надавало відповідачу право та можливість звертатись до уповноваженого органу з клопотанням на отримання нового дозволу на спеціальне водокористування (Аналогічна правова позиція міститься у постанові Вищого господарського суду України від 09.02.2010 р. у справі № 2/109-09).

Щодо можливості застосування принципу мовчазної згоди, а отже визнання правомірними дії відповідача по забору води з підземного водоносного горизонту без отримання дозволу на спеціальне водокористування слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» принцип мовчазної згоди - принцип, згідно з яким суб'єкт господарювання набуває право на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без отримання відповідного документа дозвільного характеру, за умови якщо суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою подано в установленому порядку заяву та документи в повному обсязі, але у встановлений законом строк документ дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі не видано або не направлено.

Постановою Кабінету Міністрів № 77 від 27.01.2010 р. «Про деякі питання застосування принципу мовчазної згоди» встановлено, що в разі ненадання у визначений законом строк суб'єкту господарювання документа дозвільного характеру або рішення про відмову у його видачі суб'єкт господарювання має право провадити певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності без одержання документа дозвільного характеру через 10 робочих днів з дня закінчення строку, встановленого для видачі документа дозвільного характеру або прийняття рішення про відмову в його видачі, на підставі копії опису прийнятих документів з відміткою про дату їх прийняття.

З огляду на зазначене, дії вказаного принципу передує саме подання суб'єктом господарювання або уповноваженою ним особою до дозвільного органу в установленому порядку заяви та документів на отримання дозвільного документу в повному обсязі (Аналогічна правова позиція міститься в постановах від 16.10.2012 р. та від 28.10.2013 р. Вищого господарського суду України по справах №32/200 та №920/415/13-г).

За приписами статті 1 Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" дозвільні органи - органи виконавчої влади, державні колегіальні органи, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону видавати документи дозвільного характеру. В даному випадку дозвільним органом є Департамент екології та природних ресурсів Запорізької обласної державної адміністрації (Управління регулювання природокористування та охорони природних ресурсів).

Клопотання відповідача з обґрунтуванням потреби у воді знаходилося на погодженні у Державної служби геології та надр України, яка не є дозвільним органом.

Отже, відповідачем не надано, належних та допустимих у розумінні ст.34 ГПК України доказів виконання всіх вимог чинного законодавства в сфері дозвільної системи України з метою отримання нового дозволу, а відтак принцип «мовчазної згоди» в даному випадку застосуванню не підлягає.

Доказів сплати нарахованої шкоди в сумі 569 789,10 грн. відповідачем суду надано не було.

Доводи відповідача про те, що даний спір не є господарським та не може вирішуватись господарським судом також є безпідставним виходячи з наступного.

Пунктом 6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 р. № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» передбачено, що за правилами господарського судочинства мають розглядатися справи зі спорів про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, в тому числі за позовами спеціально уповноважених державних органів управління в галузі охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до положень ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 2 Господарського процесуального кодексу України господарський суд порушує справи за позовними заявами, зокрема, державних та інших органів, які звертаються до господарського суду у випадках, передбачених законодавчими актами України.

Державна екологічна інспекція України у Запорізькій області є територіальним органом Державної екологічної інспекції України, який діє у складі Держекоінспекції України і їй підпорядковується.

Згідно з п. п. 6.4., 6.11, 6.17 Положення про Державну екологічну інспекцію у Запорізькій області, затверджену наказом Державної екологічної інспекції України від 12.11.2011 №136, Держекоінспекція для виконання покладених на неї завдань, зокрема, має право: вживати в установленому порядку заходів досудового врегулювання спорів, виступати позивачем та відповідачем у судах.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 1 ГПК України позов подано в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції у Запорізькій області, яка є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Посилання відповідача на вимоги ст. 250 Господарського кодексу України, що в свою чергу на думку відповідача, виключає можливість стягнення з відповідача шкоди, оскільки порушення виявлене у червні 2014 року, тобто більше ніж за рік до моменту звернення до суду з позовом є безпідставним, оскільки приписи вказаної статі не можуть бути застосовані до даних правовідносин, які виникли внаслідок порушення природоохоронного законодавства України, мають позадоговірний характер та не повязані з порушенням субєктом господарювання визначених законом умов здійснення господарської діяльності.

Позиція відповідача щодо можливості застосування статті 250 ГК України є безпідставною, оскільки майнова шкода та адміністративно-господарські санкції мають різну правову природу.

За визначенням ст. 238 ЦК України, адміністративно-господарські санкції є заходами організаційно-правового або майнового характеру, які застосовуються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування до суб'єктів господарювання за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, і є спрямованими на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Статтею 239 ГК України встановлені види адміністративно-господарських санкцій, як то: вилучення прибутку (доходу); адміністративно-господарський штраф; стягнення зборів (обов'язкових платежів); застосування антидемпінгових заходів; припинення експортно-імпортних операцій; застосування індивідуального режиму ліцензування на умовах та в порядку, визначених законом; зупинення дії ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання певних видів господарської діяльності; анулювання ліцензії (патенту) на здійснення суб'єктом господарювання окремих видів господарської діяльності; обмеження або зупинення діяльності суб'єкта господарювання; ліквідація субєкта господарювання та інші адміністративно-господарські санкції, встановлені цим Кодексом та іншими законами.

Шкода ж у цивільному праві - це негативні наслідки майнового і немайнового характеру, які настали для суб'єкта права стосовно як до існуючих, так і можливих (ще не існуючих) благ.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення природоохоронного законодавства, підлягає відшкодуванню в повному обсязі (ст.69 ЗУ Про охорону навколишнього природного середовища).

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо порядку зарахування коштів, отриманих як компенсація шкоди, заподіяної порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища слід зазначити наступне.

Відповідно до Бюджетного кодексу України та Закону України від 25 грудня 2015 року № 928-VIII «Про Державний бюджет України на 2016 рік» надходження за кодом бюджетної класифікації доходів 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності» зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті у Головному управлінні за балансовим рахунком 3311 «Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами». Зазначені рахунки відкрито у розрізі територій.

Згідно з пунктами 2.5, 2.6 Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.01.2013 № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823, платники перераховують платежі до державного бюджету у готівковій або безготівковій формі на відповідні рахунки за надходженнями, відкриті в органах Казначейства, за місцезнаходженням (місцем проживання) платника, якщо інше не встановлено законодавством. Перерахування грошових коштів, сплачених платниками до державного бюджету, здійснюється через Систему електронних платежів Національного банку України (далі по тексту - СЕП НБУ) на рахунки, відкриті в органах Казначейства відповідно до законодавства.

На підставі Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державної казначейської служби України від 09.08.2013 № 128, кошти, які надійшли за день На рахунки 3311, у регламентований час розподіляються Головним управлінням в автоматичному режимі за встановленими нормативами між державним бюджетом та відповідними місцевими бюджетами.

Відповідно до Бюджетного кодексу України надходження за кодом бюджетної класифікації доходів 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності» розподіляються наступним чином:

- 30 відсотків до доходів спеціального фонду Державного бюджету України;

- 20 відсотків до спеціального фонду обласного бюджету;

- 50 відсотків до спеціального фонду відповідних місцевих бюджетів (сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно з законом та перспективним планом формування територій громад).

Після розподілу кошти у відповідних обсягах засобами програмного забезпечення перераховуються за належністю.

Відповідно до ст. ст. 44, 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський» (72446, Запорізька область, с. Дунаївка, вул. Магістральна, 5, ідентифікаційний код юридичної особи: 03750782) до спеціального фонду Державного бюджету України 170 936 (сто сімдесят тисяч дев'ятсот тридцять шість) грн. 73 коп. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що становить 30% грошових стягнень за шкоду, до спеціального фонду обласного бюджету Запорізької обласної ради 113 957 (сто тринадцять тисяч дев'ятсот п'ятдесят сім) грн. 82 коп. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що становить 20% грошових стягнень за шкоду, та до спеціального фонду місцевого бюджету Дунаївської сільської ради Приазовського району Запорізької області 284 894 (двісті вісімдесят чотири тисячі вісімсот дев'яносто чотири) грн. 55 коп. шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, що становить 50% грошових стягнень за шкоду, із зарахуванням коштів на відповідний аналітичний рахунок, відкритий в головному управлінні Державного казначейства України у Запорізькій області за балансовим рахунком 3311.

Стягнути з Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Прилиманський» (72446, Запорізька область, с. Дунаївка, вул. Магістральна, 5, ідентифікаційний код юридичної особи: 03750782) на користь Державної екологічної інспекції у Запорізькій області (69035, м. Запоріжжя, вул. 40 років Незалежної України, 72-А, ідентифікаційний код юридичної особи: 38025388) 8 546 (вісім тисяч п'ятсот сорок шість) грн. 84 коп. судового збору.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.07.2016.

Суддя А.О. Науменко