РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016Справа №910/2736/16

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ГУТА-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асистанс України"

про повернення грошових коштів.

Суддя Нечай О.В.

Представники сторін:

від позивача: Прокопенко Н.І., за довіреністю;

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду міста Києва були передані позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ГУТА-Україна" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Асистанс України" (далі - відповідач) про повернення грошових коштів.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 22.02.2016 було порушено провадження у справі № 910/2736/16, розгляд справи призначено на 02.03.2016.

У судове засідання 02.03.2016 представник позивача з'явився та подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 22.02.2016 про порушення провадження у справі № 910/2736/16 позивач виконав.

У судове засідання 02.03.2016 представник відповідача не з'явився. Вимоги ухвали господарського суду міста Києва від 22.02.2016 про порушення провадження у справі № 910/2736/16 відповідач не виконав.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 02.03.2016 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/2736/15 від 22.02.2016, розгляд справи було відкладено на 06.04.2016.

31.03.2016 до відділу діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 06.04.2016 представник позивача з'явився.

У судове засідання 06.04.2016 представник відповідача не з'явився.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 06.04.2016 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/2736/16 від 22.02.2016, розгляд справи було відкладено на 20.04.2016.

У судове засідання 20.04.2016 представник позивач з'явився, представник відповідача не з'явився.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 20.04.2016 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/2736/16 від 22.02.2016, розгляд справи було відкладено на 25.05.2016.

17.05.2016 представник позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав документи для долучення до матеріалів справи.

У судове засідання 25.05.2016 представник позивача з'явився.

Представник відповідача у судове засідання 25.05.2016 не з'явився, вимоги ухвал господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/2736/16 від 22.02.2016 та про відкладення розгляду справи від 02.03.2016, 06.04.2016 та від 20.04.2016 відповідач не виконав.

Враховуючи те, що представник відповідача у судове засідання 25.05.2016 не з'явився, а також у зв'язку із невиконанням відповідачем вимог ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі № 910/2736/16 від 22.02.2016, розгляд справи було відкладено на 08.06.2016.

Представник позивача 08.06.2016 у судове засідання з'явився.

08.06.2016 представник відповідача у судове засідання не з'явився, вимоги ухвали господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі №910/2736/16 від 22.02.2016, відповідач не виконав.

Враховуючи нез'явлення у судове засідання представника відповідача та неподання відповідачем витребуваних судом документів, розгляд справи було відкладено на 06.07.2016.

У судове засідання 06.07.2016 представник позивача з'явився, надав свої пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 06.07.2016 не з'явився.

Відповідно до п. 3.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на те, що неявка відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з доводами, наведеними у позовній заяві, між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ГУТА-Україна» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асистанс України» (далі - відповідач) було укладено Договір доручення № 27-01-09 від 27.01.2009 (далі - Договір), відповідно до умов якого, для оперативного здійснення оплати вартості послуг, позивачем було перераховано на рахунок відповідача 10 000,00 грн ротаційного фонду.

26.01.2015 позивач звернувся до відповідача з листом № 01-06/264, яким запропонував вважати Договір таким, що припинив свою дію з 26.01.2015, у зв'язку із чим просив перерахувати залишок коштів ротаційного фонду у розмірі 10 000,00 грн на рахунок позивача.

07.05.2015 позивач направив відповідачу претензію № 01-06/294 про повернення грошових коштів, яким повідомив відповідача про незаконне використання коштів ротаційного фонду у зв'язку із неперерахуванням їх позивачу. Зазначена претензія була отримана уповноваженою особою відповідача 12.05.2015, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

14.07.2015 позивачем була отримана відповідь на претензію про повернення грошових коштів вих. № 7 від 05.06.2015, з якої вбачається, що відповідач підтвердив наявність непогашеної заборгованості перед позивачем в розмірі 10 000,00 грн, проте, посилаючись на умови Договору, зазначає про те, що починаючи з серпня 2011 року та до кінця 2013 страховик сплачував асистанту щомісячну винагороду у розмірі 10% від суми страхових платежів, вказаних у звіті бордеро, по договорам страхування, що підлягають обслуговуванню, щодо зменшення суми винагороди страховик не робив жодного повідомлення та не уклав додаткової угоди з асистантом. Враховуючи викладене, відповідач запропонував сторонам вирішити питання в досудовому порядку, шляхом підписання між сторонами Акту звірки взаєморозрахунків в період з січня 2009 року по грудень 2013.

У відповідь на вищезазначений лист позивач також направив лист № 01-06/319 від 16.07.2015 на адресу відповідача з інформацією щодо сплати ним щомісячно 10% від суми страхових платежів по договорам страхування, що підлягають обслуговуванню, та, крім того, 26.11.2015 позивачем було надіслано відповідачу ще один лист № 01-06/373 із актом звірки взаєморозрахунків та вимогою повернути кошти ротаційного фонду в розмірі 10 000,00 грн протягом 5-ти днів шляхом перерахування їх на рахунок, вказаний у даному листі.

Позивач зазначає суду про те, що відповідачем не були перераховані кошти ротаційного фонду в розмірі 10 000,00 грн на рахунок позивача, а відповідно, зазначені кошти не були розміщені на рахунку банківського вкладу позивача, що позбавило його можливості отримати відсотки за розміщення цих коштів в загальному розмірі 1 742,00 грн, чим позивачу було нанесено збитки.

З огляду на вищенаведене, позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення з останнього 10 000,00 грн коштів ротаційного фонду та 1 742,00 грн відсотків, які позивач фактично мав можливість отримати в разі вчасного розміщення зазначених коштів на рахунку, відкритому на підставі договору банківського вкладу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 та ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. (ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 1000 Цивільного кодексу України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутній Договір та те, що позивач повідомив суд про втрату ним свого примірнику Договору, суд неодноразово своїми ухвалами витребував його у відповідача, проте, у зв'язку із тим, що відповідач жодного разу не виконав вимоги ухвали суду, ухвалою господарського суду міста Києва від 06.04.2016, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» та статтями 77, 86, 115 ГПК України суд зобов'язав відповідача надати суду належним чином засвідчену копію Договору доручення № 27-01-09 від 27.01.2009 з усіма додатками та додатковим угодами до нього, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "ГУТА-Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Асистанс України.

26.04.2016 на підставі ухвали господарського суду міста Києва від 06.04.2016 було відкрито виконавче провадження № ВП 50945934 щодо зобов'язання відповідача надати суду належним чином засвідчену копію Договору доручення № 27-01-09 від 27.01.2009 з усіма додатками та додатковим угодами до нього, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ГУТА-Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Асистанс України», та надано боржнику (відповідачу) семиденний строк для самостійного виконання вищезазначеного зобов'язання.

Станом на поточну дату Договір не було отримано а ні судом, а ні Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 та статей 33, 34 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Також, відповідно до п. 2.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26 грудня 2011 року N 18 (далі - Постанова) згідно з частиною другою статті 4 3 ГПК та статтею 33 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Якщо подані сторонами та іншими учасниками судового процесу докази є недостатніми, господарський суд може за їх клопотанням чи за власною ініціативою витребувати в порядку підготовки справи до розгляду необхідні для цього письмові і речові докази, інші матеріали (пункти 3, 4, 6, 8 і 11 статті 65 ГПК), притому не лише від учасників судового процесу, а й від інших підприємств, установ, організацій, державних органів. У разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Уповноваження господарським судом заінтересованої сторони на одержання необхідних доказів (частина п'ята статті 38 ГПК) полягає у видачі їй належним чином завіреної копії ухвали суду про витребування певних доказів із зазначенням у ній про зобов'язання особи, у якої знаходяться такі докази, надати їх заінтересованій стороні для наступного подання їх до суду. При цьому особа, у якої знаходяться відповідні докази, вправі вимагати від уповноваженої особи лише пред'явлення їй належним чином засвідченої ухвали суду, а не передачі їй цієї копії.

Пунктом 2.3 Постанови врегульовано, що якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи.

Враховуючи те, що предметом позову є стягнення коштів на підставі Договору, а Договір у матеріалах справи відсутній, у суду немає можливості перевірити законність доводів позивача, викладених у позові. Відтак, всі доводи позивача, викладені у позові, є необґрунтованим та недоведеними належними доказами, в розумінні положень чинного законодавства України.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги про повернення грошових коштів та стягнення збитків у загальному розмірі 11 742,00 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 49 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки позов не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4, 49, 82 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Судовий збір покласти на позивача.

Повне рішення складено 18.07.2016.

Суддя О.В. Нечай