РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2016Справа №910/11435/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на

Малевича";

До Товариства з обмеженою відповідальністю "НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ

ПІДПРИЄМСТВО "СВІТЛО" (відповідач 1);

Міністерства юстиції України (відповідач 2);

про визнання права власності та зобов'язання вчинити дії.

Суддя Мандриченко О.В.

Представники:

Від позивача: Ландишева С. М., представник, довіреність № 20/1-05 від 20.05.2016 р.;

Від відповідача 1: не з'явилися;

Від відповідача 2: не з'явилися.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Світло" (відповідач 1) та Міністерства юстиції України (відповідач 2), у якій просить суд: визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" право власності на нежилі приміщення на першому, другому та мансардному поверхах (в літері Б) загальною площею 2 455,7 кв. м., які розташовані за адресою :м. Київ, вул. Казимира Малевича (колишня Боженка), 86 та зобов'язати Міністерство юстиції України зареєструвати за Товариством з обмеженою відповідальністю "Офісний центр "Квадрат на Малевича" право власності на нежилі приміщення на першому, другому та мансардному поверхах (в літері Б) загальною площею 2 455,7 кв. м., які розташовані за адресою :м. Київ, вул. Казимира Малевича (колишня Боженка), 86.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.06.2016 року порушено провадження у справі № 910/11435/16, слухання справи призначено на 07.07.2016 року.

У судовому засіданні 07.07.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач 1 та відповідач 2 були належним чином повідомлені про час, день і місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, які повернулися на адресу суду і підтверджують факт отримання ухвал господарського суду представниками відповідачів 01.07.2016 р. та 02.07.2012 р. відповідно.

Відповідач 1 та відповідач 2 в судове засідання 07.07.2016 р. своїх повноважних представників не направили, письмовий відзив на позовну заяву не надали. Будь яких клопотань про відкладення розгляду справи відповідачами до суду не подавалися.

З огляду на неявку представників відповідачів в судове засідання, господарський суд враховує, що за змістом ст. 22 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а неявка представників відповідачів не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, господарський суд-

ВСТАНОВИВ:

На підставі рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло», оформлених протоколом від 29.04.2016 № 29/04/16, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» виділено нову юридичну особу у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Квадрат на Малевича», затверджено розподільчий баланс Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» у зв'язку з виділом нової юридичної особи у формі товариства з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Квадрат на Малевича» та передано вказаному товариству для формування статутного капіталу за розподільчим балансом майнові активи, а саме, нежилі приміщення загальною площею 2 455,7 кв. м, що розташовані у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86 в літ. Б балансовою вартістю 3963906,50 грн., що належали на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» згідно з рішенням Господарського суду м. Києва від 22.11.2007 № 30/444.

Відповідно до статті 109 Цивільного кодексу України, виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов'язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб. Після прийняття рішення про виділ учасники юридичної особи або орган, що прийняв рішення про виділ, складають та затверджують розподільчий баланс. Суд, що прийняв рішення про виділ, у своєму рішенні визначає учасника юридичної особи або вищий орган юридичної особи (власника), який зобов'язаний скласти та затвердити розподільчий баланс. Юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно. Якщо після виділу неможливо точно встановити обов'язки особи за окремим зобов'язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов'язанням.

10 травня 2016 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис № 0042725 про державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Квадрат на Малевича», яке є правонаступником частини майна, прав та обов'язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло», що передані за розподільчим балансом, затвердженим протоколом загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» № 29/04/2016 від 29.04.2016.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 115 Цивільного кодексу України, господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів; 4) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Згідно зі статтею 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

При цьому, право володіння означає юридично забезпечену власнику можливість мати майно у своєму безпосередньому фізичному чи юридичному віданні, у сфері свого фактичного господарського чи іншого впливу. Право користування - це юридично закріплена можливість власника щодо господарського, підприємницького, культурно-побутового використання майна та вилучення з нього корисних властивостей власником чи уповноваженими особами. Право розпорядження - це юридично закріплена можливість власника самостійно вирішувати юридичну і фактичну долю майна шляхом його відчуження іншим особам, зміни його стану чи призначення тощо.

З огляду на приписи частини першої статті 145 Цивільного кодексу України, статтей 58-60 Закону України «Про господарські товариства», вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю, який має право приймати будь-які рішення щодо діяльності товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників.

З наявних у матеріалах справи протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» від 29.04.2016 № 29/04/16 та розподільчого балансу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» вбачається, що вищий орган управління відповідача 1 - загальні збори учасників прийняв рішення про передачу позивачу у власність нежилі приміщення загальною площею 2 455,7 кв. м, що розташовані у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86 в літ. Б балансовою вартістю 3963906,50 грн.

26 травня 2016 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було зареєстроване право приватної власності на вказане вище нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Квадрат на Малевича», рішення про державну реєстрацію права власності від 26.05.2016 № 29775666, номер запису № 14684000.

15 червня 2016 року, за наслідками розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» від 09.06.2016, Міністерство юстиції України скасувало рішення про державну реєстрацію права власності позивача від 26.05.2016 № 29775666 та запис про право власності № 14684000, що підтверджується наявним у матеріалах справи наказом Міністерства юстиції України від 15.06.2016 № 1683/5 та висновком Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 14.06.2016.

Частина перша статті 55 Конституції України містить загальну норму, яка означає право кожного звернутись до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом; проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Статтею 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності (абзац 3 пункту 3 Висновків Верховного Суду України, викладені в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦПК України, за I півріччя 2015 року).

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Предметом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності. Такими доказами можуть бути правовстановлюючі документи, а також будь-які інші докази, що підтверджують приналежність позивачу спірного майна.

Вказаний спосіб захисту права власності в порядку пов'язаний з тим, що право власності має спиратись на певний титул, щоб бути доведеним перед іншими особами. Саме, суд в разі виникнення спору здійснює це доведення.

Отже, рішення суду про визнання права власності, яке прийнято за результатами розгляду позову, поданого в порядку статті 392 Цивільного кодексу України, є правозахисним актом і спрямоване на захист наявного у позивача права власності.

У зв'язку із цим, момент виникнення права не залежить від набрання рішенням суду законної сили, оскільки підставою для прийняття рішення є наявність у позивача до звернення до суду тих матеріально-правових фактів, з якими закон пов'язує виникнення права власності.

Тобто, підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності, згідно зі статтею 392 ЦК України, є оспорювання або не визнання існуючого права, а не намір набути вказане право за рішенням суду.

За змістом статтей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України та статті 1 Господарського процесуального кодексу України, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача, а також - належності обраного способу судового захисту.

З огляду на обраний позивачем спосіб захисту свого права, в контексті приписів статті 392 Цивільного кодексу України, предметом доказування, а, відповідно, і судової оцінки у справі є як наявність у позивача права власності на спірне майно, так і порушення (невизнання) такого права відповідачем.

В ході розгляду справи судом встановлено вірність тверджень позивача про наявність у нього права власності на нежилі приміщення загальною площею 2 455,7 кв. м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича (колишня Боженка), 86 в літері «Б», що були передані йому за волевиявленням учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло», та яке було зареєстроване у встановленому законом порядку у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, оскарження Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» факту реєстрації права власності за позивачем у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно свідчить про невизнання та оспорювання останнім права власності на спірне майно за позивачем.

Пунктом 2 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» встановлено обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав на нерухоме майно. З огляду на приписи статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та частини другої статті 331 Цивільного кодексу України, саме з моментом державної реєстрації права власності на нерухоме майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно держава пов'язує офіційне визнання їх набуття.

Враховуючи те, що відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» від 29.04.2016 № 29/04/16 та розподільчого балансу Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» вищий орган управління відповідача 1 - загальні збори учасників прийняли рішення про передачу позивачу у власність нежилі приміщення загальною площею 2 455,7 кв. м, що розташовані у будівлі за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86 в літ. Б балансовою вартістю 3963906,50 грн., суд приходить до висновку, що спірне майно є власністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Квадрат на Малевича» і набуте ним правомірно на підставі, передбаченій законом.

Відповідно до частини першої статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 4-3 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Згідно зі статтею 33 Господарського процесуального кодексу України, обов'язок доказування тих обставин, на які посилається сторона, як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на цю сторону.

Відповідно до статті 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача 1.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Квадрат на Малевича» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86, корп. Б, ) право власності на нежилі приміщення на першому, другому та мансардному поверхах (в літері Б) загальною площею 2 455,7 кв. м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича (колишня Боженка), 86.

3. Зобов'язати Міністерство юстиції України зареєструвати за Товариством з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Квадрат на Малевича» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86, корп. Б, ) право власності на нежилі приміщення на першому, другому та мансардному поверхах (в літері Б) загальною площею 2 455,7 кв. м, які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Казимира Малевича (колишня Боженка), 86

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Світло» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, буд. 86-Б, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Офісний центр «Квадрат на Малевича» (03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 86, корп. Б, ) 59 458 (п'ятдесят дев'ять тисяч чотириста п'ятдесят вісім) грн. 60 коп. витрат зі сплати судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

6. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя О.В. Мандриченко

Дата складання рішення 18.07.2016 р.