донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

25.07.2016 справа №908/116/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі: за участю представників сторін: від позивача: від відповідача 1 (скаржника): від відповідача 2: від третьої особи: розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу на рішення господарського суду від у справіОСОБА_4 ОСОБА_5 довіреність б/н від 17.09.2015 р.; ОСОБА_6 довіреність б/н від 07.07.2016 р.; не зявився; не зявився ОСОБА_7 акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1» м.Запоріжжя Запорізької області 14.03.2016 р. № 908/116/16
за позовом до за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1:Товариства з обмеженою відповідальністю «Сухі суміші» м.Запоріжжя 1.Публічного акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1» м.Запоріжжя 2.Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікос Фінанс» м.Київ Реєстраційної служби Запорізького управління юстиції Запорізької області м.Запоріжжя
провизнання права власності на нерухоме майно, визнання іпотечного договору частково недійсним
ВСТАНОВИВ:

У січні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Сухі суміші» м.Запоріжжя звернулося до господарського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_7 акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1» м.Запоріжжя, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікос Фінанс» м.Київ про: визнання за ТОВ «Сухі Суміші» право власності на нерухоме майно Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа 326,6 м2, яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній 1б; визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р., укладеного між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Ікос Фінанс») та Закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій №1» (у зв?язку зі зміною організаційно-правової форми ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1») недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа 326,6 м2, яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.01.2016 р. залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1 Реєстраційну службу Запорізького міського управління юстиції Запорізької області.

26.02.2016 р. до господарського суду Запорізької області від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій останній просить визнати за ТОВ «Сухі Суміші» право власності на нерухоме майно силос № 21, літера Л3 інв. № 00008, склад цементу, який розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній 1б; визнати іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004 р., укладений між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Ікос Фінанс») та Закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій №1» (у зв?язку зі зміною організаційно-правової форми ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1») недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа 326,6 м2, яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б.

15.02.2016 р. ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» подало до господарського суду Запорізької області відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати позовну давність, посилаючись на те, що іпотечний договір був укладений у 2004 році, а тому позивач міг в будь-який час дізнатися про «порушення» та протягом трьох років відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав.

29.02.2016 р. до господарського суду Запорізької області від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких зазначив, про те, що права ТОВ «Сухі Суміші» на спірний об?єкт нерухомості є порушеними, а також про те, що спірний об?єкт нерухомості включено до майна, яке є предметом спірного договору іпотеки, позивач дізнався 07.10.2015 р. під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином позивачем не пропущено загальний строк позовної давності.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» м.Запоріжжя задоволено частково; визнано іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004 р., укладений між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Ікос Фінанс») та Закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій №1» (у зв?язку зі зміною організаційно-правової форми ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1») недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3 інв. № 00008, склад цементу, силос № 21, яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б.

Відповідач 1, Публічне акціонерне товариство «Завод залізобетонних конструкцій № 1», не погодившись з винесеним рішенням, звернувся до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 р. у справі № 908/116/16 щодо визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р. недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа 326,6 кв.м., яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1Б та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «Сухі Суміші» у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник скаржника (відповідача 1) у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Представники відповідача 2 та третьої особи у судове засідання не зявилися, про час та місце були повідомлені належним чином.

Судовий процес в апеляційний інстанції фіксувався за допомогою технічних засобів фіксації в порядку, передбаченому ст.81-1 ГПК України.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього; апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача-1, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.04.1994 р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області та Організацією орендарів Заводу залізобетонних конструкцій № 1 (правонаступником якої є ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1») було укладено договір купівлі-продажу державного майна № 91. Відповідно до зазначеного договору Регіональне відділенням Фонду державного майна України по Запорізькій області продало, а Організація орендарів Заводу залізобетонних конструкцій № 1 купила державне майно цілісного майнового комплексу заводу, зданого їй (Організації орендарів Заводу залізобетонних конструкцій № 1) в оренду, яке знаходиться за адресою: 330600, м. Запоріжжя, МСП-473. Майно підприємства включає в себе обладнання, пристрої, інвентар та інше майно згідно акту інвентаризації, перелік якого додається до цього договору (додаток № 1) та є його невід?ємною частиною.

Відповідно до переліку нерухомого майна від 17.07.2000 р., яке приватизоване у складі цілісного майнового комплексу «Запорізький завод залізобетонних конструкцій № 1» до договору купівлі-продажу від 11.04.1994 р. № 91, зареєстрованого Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою 06.05.1994 р. за № 2-1760 у власність відповідача (п. 12) був переданий склад цементу інвентарний номер 00008 за адресою: 69106, м.Запоріжжя, вул. Фінальна, 1б.

Також в матеріалах справи міститься план поверхів будівлі Л3 інв. № 00008 (силоси № 18, № 19, № 20, № 21), з якого вбачається, що до складу цементу інвентарний номер 00008 входить чотири силоси: № 18, № 19, № 20, № 21.

22.07.1994 р. відповідачу 1 на підставі договору купівлі-продажу видане свідоцтво про власність № 56, яке свідчить про те, що покупець (відповідач 1) є власником зазначеного у договорі № 91 майна цілісного майнового комплексу.

Відповідно до реєстраційного посвідчення, копія якого міститься в матеріалах справи, Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації посвідчило, що майно, в т.ч. інв. № 00008, зареєстровано на праві колективної власності за Організацією орендарів Запорізького заводу залізобетонних конструкцій № 1 на підставі договору № 91 від 11.04.1994 р.

Відповідно до п. 4.2 статуту ТОВ «Сухі Суміші» ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» є учасником ТОВ «Сухі Суміші», якому належить 161 частка в статутному капіталі товариства.

Як вбачається з переліку майна, яке знаходиться на балансі відповідача 1 та переданого ТОВ «Сухі суміші» в якості засновницького внеску, передачі підлягає майно, у т.ч. склад цементу (1 силос) інв. № 00008 вартістю 30157,67 грн. Цей перелік затверджено рішенням загальних зборів акціонерів (протокол № 6 від 22.04.1999 р.) та узгоджено з головою правління.

31.07.2000 р. за актом прийому-передачі майна ЗАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» до статутного фонду ТОВ «Сухі Суміші» ЗАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» передало, а ТОВ «Сухі Суміші» прийняло до свого статутного фонду основні засоби, в т.ч. склад цементу інв. № 00008 (1 силос № 21), який було оцінено в 30234,02 грн.

31.10.2000 р. виконавчим комітетом Запорізької міської ради було прийнято рішення № 385/10 «Про оформлення права власності на будівлі та споруди по вул. Фінальній, 1б за ТОВ «Сухі Суміші», куди в переліку увійшов силос № 21 складу цементу Л3, інв. № 00008.

На виконання зазначеного рішення було проведено реєстрацію права колективної власності на об?єкти нерухомості.

Відповідно до свідоцтва на право власності на будівлі № 2249 від 14.11.2000 р. майно, зазначене в акті прийому-передачі від 31.07.2000 р., згідно реєстраційному напису від 14.11.2000р. № 1162 в цілому інв. № 00008 (силос № 21) належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» на праві колективної власності.

В матеріалах справи міститься довідка від 09.02.2016 р., підписана головним бухгалтером ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» ОСОБА_8, з якої вбачається, що на балансі ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій №1» знаходиться склад цементу інв. № 00008, загальною площею 326,6 кв. м., на якому знаходяться силоси № 18, № 19, № 20. 01.08.2000 р. Силос № 21, розміщений на складі цементу інв. № 00008 був списаний з балансу ПАТ «ЗЗБК № 1» на підставі акту приймання-передачі майна ЗАТ «ЗЗБК № 1» до статутного фонду ТОВ «Сухі Суміші» від 31.07.2000 р. На даний момент склад цементу (інв. № 00008) має статус заставного майна згідно з умовами іпотеки № 240-ю від 28.06.2004 р.

Після передачі силосу № 21 до статутного капіталу ТОВ «Сухі Суміші», він був списаний з балансу ПАТ «ЗЗБК № 1» та виключений зі складу інв. № 00008, в результаті чого у складі цементу інв. № 00008 залишилися силоси № 18, № 19, № 20.

Позивач у позовній заяві (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить визнати за ним право власності на нерухоме майно силос № 21, літера Л3 інв. № 00008, склад цементу, який розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній 1б.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред??явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідачем не оспорюється та не заперечується право власності позивача на спірний об?єкт силос № 21 інв. № 00008. Документ, що посвідчує право власності на зазначений об?єкт не втрачено. В позовній заяві позивачем зазначено, що він набув право власності на об?єкт нерухомості силос № 21 складу цементу літера № Л3, 00008, який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Фінальна, 1б у встановленому законом порядку.

Судова колегія зауважує, що зазначена вимога позивача не може бути задоволена, оскільки нерухоме майно, зокрема, силос № 21 інв. № 00008, який розташований у м.Запоріжжя по вул. Фінальній 1б, належить позивачу на праві колективної власності, про що свідчить свідоцтво на право власності № 2249 від 14.11.2000 р.

Крім того, 01.07.2004 р. прийнято Закон України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень яким визначено правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою цих прав, створення умов для функціонування ринку нерухомого майна.

Згідно ст. 1 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов?язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Позивачем не надано доказів державної реєстрації за ЗАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» права власності на об?єкт нерухомості силос № 21 складу цементу літера Л3 інв. № 00008, який розташований у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б та не надано доказів свого звернення стосовно реєстрації об?єкта нерухомості - силосу № 21 складу цементу літера Л3 інв. № 00008, який розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул. Фінальна, 1б.

Проте як вже було зазначено, позивач набув право власності на об?єкт нерухомості - силос № 21 складу цементу літера Л3 інв. № 00008, який розташований у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення права власності, а отже воно визнається дійсним навіть у разі відсутності його державної реєстрації, передбаченої Законом України «Про державну реєстрацію».

Позивачем також заявлено вимогу про визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р., укладеного між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Ікос Фінанс») та Закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій №1» (у зв?язку зі зміною організаційно-правової форми ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1») недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3 інв. № 00008, склад цементу, цегла, шл/б, загальна площа 326,6 м2, яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1,3,5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Господарським судом Запорізької області розглядалася справа № 5009/938/12 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ікос Фінанс» м.Київ до відповідачів ОСОБА_7 акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1» м.Запоріжжя та Товариства з обмеженою відповідальністю «Корал, ГМБХ» м.Запоріжжя, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_7 акціонерного товариства «Банк Кіпру» м.Київ про стягнення 17028985,11 грн. заборгованості за кредитним договором № 36/04 від 07.07.2004 р., в тому числі: 13185100 грн. заборгованості за кредитом та 3 843 885,11 грн. заборгованості за процентами.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 13.04.2012 р. по справі № 5009/938/12 позовні вимоги ТОВ «Ікос Фінанс» задоволено; стягнуто солідарно з ОСОБА_7 акціонерного товариства Завод залізобетонних конструкцій № 1», з Товариства з обмеженою відповідальністю Корал, ГМБХ на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Ікос Фінанс заборгованість в сумі 17028985 грн. 11 коп. та 65 989 грн. 50 коп. судового збору.

В зазначеному рішенні господарський суд встановив, що 07.07.2004 р. АБ АвтоЗАЗбанк (банк, правонаступником є ПАТ Банк Кіпру згідно п. 1.2 статуту ПАТ Банк Кіпру, зареєстрованого 08.07.2010 р.) та ЗАТ Завод залізобетонних конструкцій № 1 (позичальник, правонаступником є ПАТ ЗЗК № 1 згідно п. 1.1 статуту ПАТ ЗЗК № 1, зареєстрованого 12.04.2011 р.) укладено кредитний договір № 36/04, відповідно до пункту 1.1 розділу 1 якого, банк надає позичальнику кредитну лінію в сумі 5 690 000 грн. на здійснення поточної діяльності строком з 07.07.2004 р. до 07.07.2011 р. зі сплатою 16 % річних.

Виконання зобовязань за кредитним договором № 36/04 забезпечено, зокрема, іпотечним договором № 240-ю від 28.07.2004 р., який укладено між АБ «АвтоЗАЗбанк» (Іпотекодержателем) та Закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій № 1» (Іпотекодавцем).

29.08.2011 р. ПАТ «Банк Кіпру» (клієнт) та ТОВ «Ікос Фінанс» (фактор) було укладено договір факторингу № 7, відповідно до умов якого, в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт продає (переуступає) фактору права вимоги, які включають в себе кредитний договір № 36/04 від 07.07.2004 р., а фактор приймає такі права вимоги та зобов'язується передати фінансування в розпорядження клієнта за плату (п. 2.1 договору факторингу № 7).

Пунктом 2.3 договору факторингу № 7 визначено права, що переходять до фактора за кредитним договором № 36/04 у зв'язку з продажем права вимоги, зокрема, права за договорами застави та/або договорами іпотеки та/або договорами поруки, укладеними між клієнтом та боржником/поручителем для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором.

Згідно договорів про відступлення права вимоги від 29.08.11 р. за: договором поруки № 24/10 від 08.04.2010 р., іпотечним договором № 240-ю від 28.07.2004 р., договором застави № 241-ю від 28.07.2004 р., договором застави № 245-ю від 29.07.2004 р., договором застави № 34/08 від 03.03.2008 р., договором застави № 73/08 від 07.05.2008 р., договором застави № 25/10 від 08.04.2010 р., передано цесіонарію - ТОВ «Ікос Фінанс».

Таким чином, на даний момент правонаступником АБ «АвтоЗАЗбанк» за іпотечним договором № 240-ю від 28.07.2004р. є ТОВ «Ікос Фінанс».

28.07.2004 р. між АТ «АвтоЗАЗбанк» (Іпотекодержатель) та ЗАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» (Іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір № 240-ю, за умовами якого предметом іпотеки є нерухоме майно, яке розташовано у м. Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б, у т.ч. склад цементу, літера Л3 інв. № 00008 (позиція № 29 в описі обєкту іпотеки).

В матеріалах справи міститься Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об?єктів нерухомого майна щодо суб?єкта № 53892942 від 24.02.2016 р., з якої вбачається, що обєкт нерухомості, який розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б, інв. № 00008 зареєстровано за Закритим акціонерним товариством Завод залізобетонних конструкцій № 1.

Проте, як вже зазначалося, що об?єкт нерухомості, а саме склад цементу, літера Л3 інв. № 00008, який належить Закритому акціонерному товариству Завод залізобетонних конструкцій № 1 включає в себе силоси № 18, № 19, № 20.

Колегія суддів зауважує, що об?єкт нерухомості літера Л3 інв. № 00008 (силос № 21) належить на праві власності позивачу та не був предметом іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р. На момент укладання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р. об?єкт нерухомості (склад цементу літера Л3 інв. № 00008) у власності вже не мав силос № 21. Отже об?єктом іпотечного договору був обєкт нерухомості, який розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній 1-Б, склад цементу літера Л3 інв. № 00008 (силоси № 18, № 19, № 20).

Частиною 5 п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судова колегія зазначає, що договір іпотеки № 240-ю від 28.07.2004 р. не порушує прав та законних інтересів позивача, оскільки при укладанні зазначеного договору ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» не передавав в іпотеку майно, що належить позивачу.

Позивач не надав належних доказів в обґрунтування того, що силос № 21 було передано в заставу за іпотечним договором № 240-ю від 28.07.2004 р.

Таким чином, у вимозі позивача про визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р., укладеного між Акціонерним банком «АвтоЗАЗбанк» (правонаступником якого є ТОВ «Ікос Фінанс») та Закритим акціонерним товариством «Завод залізобетонних конструкцій №1» (у зв?язку зі зміною організаційно-правової форми ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1») недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3 інв. № 00008, склад цементу, силос № 21, яке розташоване у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1б слід відмовити.

15.02.2016 р. ПАТ «Завод залізобетонних конструкцій № 1» подало до господарського суду Запорізької області відзив на позовну заяву, в якому просив застосувати позовну давність, посилаючись на те, що іпотечний договір був укладений у 2004 році, а тому позивач міг в будь-який час дізнатися про «порушення» та протягом трьох років відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України звернутися до суду за захистом своїх прав.

29.02.2016 р. від позивача до господарського суду Запорізької області надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що права ТОВ «Сухі Суміші» на спірний об?єкт нерухомості є порушеними, а також про те, що спірний об?єкт нерухомості включено до майна, яке є предметом спірного договору іпотеки, позивач дізнався 07.10.2015 р. під час проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, позивач вважає, що ним не було пропущено загальний строк позовної давності.

Судова колегія вважає, що оскільки іпотечний договір № 240-ю, укладений 28.07.2004 р., ніяким чином не порушує права та законні інтереси позивача, тому застосування строку позовної давності є недоцільним та відмовляє у застосування строку позовної давності.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судова колегія вважає, що місцевий господарський суд неправомірно вийшов за межі позовних вимог та визнав іпотечний договір № 240-ю від 28.07.2004 р. недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3, інв. № 00008, цементу, силос № 21, яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1Б, а тому висновок суду не ґрунтується на положеннях діючого законодавства, не відповідає обставинам справи, а відтак є підстави для скасування рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 р. у справі № 908/116/16 в цій частині. В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 р. по справі № 908/116/16 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в порядку ст.49 ГПК України підлягають віднесенню на позивача.

Приймаючи до уваги викладене, керуючись ст. ст.ст. 99, 101, 102, 103, 104, 105 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1» м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 р. у справі № 908/116/16 задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 р. у справі №908/116/16 скасувати в частині визнання іпотечного договору № 240-ю від 28.07.2004 р. недійсним в частині передання в іпотеку нерухомого майна Л3, інв. № 00008, цементу, силос № 21, яке розташовано у м.Запоріжжя по вул. Фінальній, 1Б.

В іншій частині рішення господарського суду Запорізької області від 14.03.2016 р. по справі № 908/116/16 підлягає залишенню без змін.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» м.Запоріжжя відмовити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сухі Суміші» (69106, м.Запоріжжя, вул. Фінальна, 1б, ) на користь ОСОБА_7 акціонерного товариства «Завод залізобетонних конструкцій № 1» (69106, м.Запоріжжя, вул. Фінальна, 1б, ) судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3031,60 грн.

Господарському суду Запорізької області видати наказ у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Вищого господарського суду України у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя : Н.В. Будко

Судді: Т.Д. Геза

ОСОБА_3

Надруковано: 7 прим.

1. скаржнику (відповідачу 1)

1. позивачу

1. відповідачу 2

1. третій особі

1. у справу

1. апеляційному суду

1. ГСЗО