ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Справа № 922/504/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О. , суддя Ільїн О.В.,

при секретарі Пляс Л.Ф.,

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність б/н від 23.09.2015 р.);

відповідача ОСОБА_2 (довіреність № 201 від 13.07.2016 р.) та ОСОБА_3 (довіреність б/н від 25.04.2016 р.);

третьої особи ОСОБА_3 (довіреність № 1-8/27 від 07.07.2016 р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. № 1338 Х/1-28) на рішення Господарського суду Харківської області від 21 квітня 2016 року у справі № 922/504/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгова Аграрна Компанія", м. Київ,

до Державного підприємства "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_4 академії аграрних наук України", с. Кутузівка Харківського району Харківської області,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 академія аграрних наук України, м. Київ,

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ТОВ "Торгова Аграрна Компанія" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_4 академії аграрних наук України" про стягнення 2101411,09 грн. по договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р., в тому числі: 1150506,78 грн. основної заборгованості; 126359,21 грн. 3% річних та 824545,10 грн. інфляційних втрат.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ухвалою від 24.02.2016 р. у справі № 922/504/16 до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, залучено ОСОБА_4 академію аграрних наук України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.04.2016 р. у справі № 922/504/16 (суддя Ємельянова О.О.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з відповідача на користь позивача 2101411,09 грн., з яких: 1150506,78 грн. основної заборгованості; 126359,21 грн. 3% річних та 824545,10 грн. інфляційних втрат.

Відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та неповне зясування обставин справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на те, що поставка товару по видатковим накладним № 1081 від 18.05.2012 р., № 1145 від 31.05.2012 р. та № 1158 від 31.05.2012 р. на загальну суму 1524255,77 грн. не відповідає умовам договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р., оскільки видаткова накладна № 1081 від 18.05.2012 р. складена до укладення вказаного договору поставки, номенклатура поставлених агрохімічнх продуктів по видатковим накладним № 1145 від 31.05.2012 р. та № 1158 від 31.05.2012 р. не передбачена Специфікацією до договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 12.05.2016 р. апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та призначено до розгляду на 07.06.2016 р.

У звязку з хворобою судді Хачатрян В.С., 06.06.2016 р. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/504/16 змінено склад колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Камишева Л.М.

Відповідно до пункту 9-2 Постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 17.05.2011 р. № 7 Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України (згідно з Постановою Вищого Господарського Суду № 6 від 10.07.2014 р.), у разі зміни складу суду апеляційної інстанції, розгляд ним справи починається заново, а отже, спочатку починається й визначений ст. 102 Господарського процесуального кодексу України строк розгляду апеляційної скарги.

Ухвалою від 07.06.2016 р., у звязку з відсутністю відзиву на апеляційну скаргу 3-ї особи та неявкою представника 3-ї особи в судове засідання, розгляд справи відкладено на 14.07.2016 р.

У звязку з відпусткою судді Камишевої Л.М., 13.07.2016 р. автоматизованою системою розподілу апеляційних скарг між суддями у справі № 922/504/16 змінено склад колегії суддів та призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Пелипенко Н.М., суддя Івакіна В.О., суддя Ільїн О.В.

В судовому засіданні 14.07.2016 р. оголошено перерву до 19.07.2016 р.

Апелянт в додаткових поясненнях до апеляційної скарги (вх. № 5498 від 30.05.2016 р.) посилається на те, що позовну заяву подано за межами 3-річного строку позовної давності. Зазначає, що за усною домовленістю з керівництвом ТОВ "Торгова Аграрна Компанія" директор ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_4 академії аграрних наук України" в ОСОБА_5 листі № 240 від 22.06.2015 р. гарантував погашення заборгованості по договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р., згідно узгодженого з позивачем графіку.

Апелянт звернувся до суду апеляційної інстанції з заявою від 05.07.2016 р. за вх. № 6763 про відмову від додаткових пояснень до апеляційної скарги від 30.05.2016 р. за вх. № 5498.

Крім того, апелянт 08.07.2016 р. за вх. № 6878 надав суду апеляційної інстанції додаткові обгрунтування до апеляційної скарги, в яких зазначає, що згідно п. 5.1 договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. постачальник поставляє товар покупцю партіями у строк до 3 календарних днів з моменту надання покупцем відповідної заявки, посилається на ненадання позивачем до матеріалів справи заявки покупця на поставку товару, зазначеного в спірних видаткових накладних. Зазначає про не дослідження судом першої інстанції акту звіряння взаємних розрахунків станом на 01.03.2015 р., стверджує, що з боку відповідача засвідчено виключно тільки суму боргу по бухгалтерському обліку в розмірі 11252723,46 грн., яку відповідач не відмовлявся погасити в порядку, запропонованому в гарантійному листі від 22.06.2015 р. № 240 Заперечує проти наявності заборгованості по спірному договору поставки, стверджує, що гарантійний лист відповідача від 22.06.2015 р. № 240 не є доказом в порядку ст. 34 Господарського процесуального кодексу України щодо підтвердження поставки по спірним видатковим накладним. Вважає, що стягнення судом першої інстанції 3% річних та інфляційних витрат не передбачено умовами розділу 7 договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу від 06.06.2016 р. за вх. № 5734 не погоджується з доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що підписавши акт звіряння взаємних розрахунків станом на 01.03.2015 р., угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.03.2015 р. та гарантійний лист № 240 від 22.06.2015 р. відповідач підтвердив, що поставку товару по видатковим накладним № 1081 від 18.05.2012 р., № 1145 від 31.05.2012 р. та № 1158 від 31.05.2012 р. на загальну суму 1524255,77 грн. здійснено на умовах договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. Можливість поставки товару, який є еквівалентним за своїми властивостями товару, передбаченому п. 1.1 Специфікації до договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р.

Третя особа у відзиві на апеляційну скаргу від 14.07.2016 р. за вх. № 7042 просить задовольнити апеляційну скаргу відповідача, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, підтримує обґрунтування апеляційної скарги відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи в судовому засіданні, дослідивши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, 22.05.2012 р. між ТОВ "Торгова Аграрна Компанія" (постачальником) та ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_4 академії аграрних наук України" (покупцем) укладено договір поставки № ПЗЗР-22/05/12-01, за умовами якого постачальник зобовязався передати у власність покупця продукти агрохімічні

(товар), а покупець зобовязався прийняти та оплатити товар відповідно до умов даного договору (т. 1 а.с. 15-19).

В п. 1.2 вказаного договору сторони визначили, що кількість, ціна та номенклатура товару, що підлягає поставці за умовами цього договору, визначається у Специфікації, підписаній уповноваженими представниками сторін (Додаток № 1), яка є невідємною частиною цього договору.

В п. 1 Специфікації від 22.05.2012 р. до договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. (т. 1 а.с. 20), сторони узгодили номенклатуру, кількість та ціну товару, який має поставити постачальник (позивач у справі) на умовах вказаного договору на загальну суму 2565815,04 грн. та в п. 1.1 цієї Специфікації визначили можливість поставки товару, який є еквівалентним за своїми властивостями до товару, визначеного в п. 1 Специфікації.

У відповідності до п. 2.1 договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р., якість товару, що поставляється, повинна відповідати державним стандартам, що діють на території України і підтверджується паспортом (сертифікатом) якості виробника товару.

В п. 5.1 договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. сторони визначили, що постачальник поставляє товар покупцю партіями у строк до 3 календарних днів з моменту надання покупцем постачальнику відповідної заявки на поставку товару на умовах поставки DAP з пунктом призначення: Харківська обл., Харківський р-н, с. Кутузівка, центральний склад (згідно з правилами "Інкотермс 2010").

Згідно п.п. 5.2., 5.2.1, 5.2.2 цього договору, зобов'язання постачальника по поставці товару за даним договором вважаються виконаними з моменту (дати) отримання товару покупцем. Датою отримання товару є дата видаткової накладної на товар.

На виконання умов договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р.

Постачальник (позивач у справі) потсавив покупцю (відповідачу у справі) товар по видатковим накладним:

- № 1081 від 18.05.2012 р. на суму 2747,40 грн. (т. 1 а.с. 21);

- № 1145 від 31.05.2012 р. на суму 162721,08 грн. (т. 1 а.с. 22);

- № 1158 від 31.05.2012 р. на суму 1358787,29 грн. (т. 1 а.с. 23);

на загальну суму 1524255,77 грн., із зазначенням в накладних підставою поставки товару - договір № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р.

Вказані видаткові накладні підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками сторін.

Зазначений товар відповідач прийняв, але не оплатив протягом терміну, визначеного договором.

Станом на 01.02.2015 р. сторонами здійснено звірку розрахунків сторін з зазначенням укладених між сторонами договорів та оборотів по цим договорам та визначено заборгованость відповідача по договору № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. в сумі 1524255,77 грн. з врахуванням видаткових накладних: № 1081 від 18.05.2012 р. на суму 2747,40 грн.; № 1145 від 31.05.2012 р. на суму 162721,08 грн. та № 1158 від 31.05.2012 р. на суму 1358787,29 грн. (т. 1 а.с. 24-27).

17.03.2015 р. сторонами (ТОВ "Торгова Аграрна Компанія" та ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_4 академії аграрних наук України") укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог (т. 1 а.с. 28-29), яка підписана керівниками сторін і в якій сторони домовились про зарахування однорідних зустрічних вимог, в тому числі за договором поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. та визначили в п. 3 цієї Угоди, що з моменту набрання чинності цією угодою заборгованість сторони 1 (ТОВ "Торгова Аграрна Компанія") відсутня, а заборгованість сторони 2 (ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_4 академії аграрних наук України") по договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. складає 1150506,78 грн.

Відповідно до п. 4 Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.03.2015 р., підписання цієї угоди сторонами свідчить про відсутність будь-яких претензій сторін одна до одної щодо зарахованих однорідних вимог.

Тобто, уклавши Угоду про зарахування однорідних зустрічних вимог від 17.03.2015 р., відповідач здійснив дії про визнання ним заборгованості по договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. в сумі 1524255,77 грн., яка складається з заборгованості за товар, поставлений по видатковим накладним: № 1081 від 18.05.2012 р. на суму 2747,40 грн.; № 1145 від 31.05.2012 р. на суму 162721,08 грн. та № 1158 від 31.05.2012 р. на суму 1358787,29 грн.

Таким чином, шляхом здійснення заліку зустрічних однорідних вимог сторони досягли згоди, що з 17.03.2015 р. заборгованість відповідача перед позивачем по договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. складає 1150506,78 грн.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 260 Цивільного кодексу України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Тобто, до спливу 3-річного строку позовної давностів відповідачем здійснено дії про визнання боргу по договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. на суму 1524255,77 грн., що є підставою для переривання перебігу строку позовної давності відповідно до вимог ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України, якою визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За приписами ч. 3 ст. 264 Цивільного кодексу України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З огляду на викладене, посилання відповідача на те, що позивачем подано позовну заяву після спливу позовної давності, є безпідставним і відхиляється колегією суддів апеляційної інстанції.

Крім того, відповідач в особі директора ДП "Дослідне господарство "Кутузівка" Інституту сільського господарства Північного Сходу ОСОБА_4 академії аграрних наук України" надіслав позивачеві ОСОБА_5 лист від 22.06.2015 р. за вих. № 240 (т. 1 а.с. 30), в якому станом на 19.06.2015 р. підтвердив наявність заборгованості перед позивачем в сумі 11252723,46 грн., в тому числі заборгованість по договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. в сумі 1150506,78 грн. по спірним видатковим накладним (з врахуванням Угоди про зарахування однорідних зустрічних вимог від 17.03.2015 р.), яким запропонував позивачеві графік погашення заборгованості в сумі 11252723,46 грн.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 241 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема, у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

При цьому, схвалення правочину може бути виражене в будь-якій формі, що однозначно свідчить про волю сторони на визнання правочину, зокрема, за допомогою конклюдентних дій (прийняття виконання, здійснення розрахунків тощо).

Актом звіряння взаємних розрахунків станом на 01.03.2015 р., Угодою про зарахування однорідних зустрічних вимог від 17.03.2015 р. та ОСОБА_5 листом від 22.06.2015 р. за вих. № 240 відповідач схвалив отримання поставлених позивачем агрохімічних продуктів по видатковим накладним № 1081 від 18.05.2012 р. на суму 2747,40 грн., № 1145 від 31.05.2012 р. на суму 162721,08 грн. та № 1158 від 31.05.2012 р. на суму 1358787,29 грн., на загальну суму 1524255,77 грн., у відповідності до умов договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р., та визнав свій обовязок з оплати отриманих агрохімічних продуктів на загальну суму 1524255,77 грн. з моменту підписання вказаних видаткових накладних (отримання товару).

Тобто, за приписами ч. 2 ст. 241 Цивільного кодексу України, наступне схвалення відповідачем отримання агрохімічних продуктів по видатковій накладній № 1081 від 18.05.2012 р. на суму 2747,40 грн., створило для відповідача обов'язок з оплати отриманих агрохімічних продуктів до договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р.

Посилання апелянта не відповідність асортименту, кількості та вартості поставленого товару по видатковим накладним № 1145 від 31.05.2012 р. та № 1158 від 31.05.2012 р. умовам п. 1.2 договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. судова колегія вважає безпідставним, оскільки сторони в п. 1.1 Специфікації від 22.05.2012 р. до договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. передбачили можливість поставки товару, який є еквівалентним за своїми властивостями до вищезазначеного товару в п. 1 цієї Специфікації.

В підтвердження своїх заперечень покупець не надав відповідно до умов п. 5.1 договору заявки на поставку товару з зазначеною номенклатурою.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За приписами ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, господарський договір за загальним правилом викладається у письмовій формі. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телефонограмами тощо, а також прийняттям до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

За приписами ст.ст. 525-526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Порядок оплати поставленого товару сторони визначили в п. 4.1 договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р., відповідно до якого оплата товару, що поставляється за даним договором, проводиться в національній валюті України шляхом поетапної оплати перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника у строк до 180 (сто вісімдесят) календарних днів з дати поставки товару, але в будь-якому випадку до 30.12.2012 р. Датою оплати є дата надходження коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до пункту 6.1.1 зазначеного договору поставки, покупець зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати постачальнику грошові кошти за отриманий товар, а відповідно до пункту 6.4.1. постачальник має право своєчасно та в повному обсязі отримувати грошові кошти відповідно до умов цього договору за поставлений товар.

Відповідно до пункту 10.1 договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р., договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31.12.2012 р., але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх договірних зобов'язань за цим договором.

Враховуючи, що відповідачем прийнято товар по видатковим накладним № 1081 від 18.05.2012 р., № 1145 від 31.05.2012 р. та № 1158 від 31.05.2012 р. на умовах договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. на суму 1150506,78 грн., цей товар позивачу не повернуто та використано, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 1150506,78 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача: 3% річних в розмірі 126359,21 грн. та інфляційні втрати в розмірі 824545,10 грн.

В п. 7.1 договору поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. на суму 1150506,78 грн. сторони передбачили, що в разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за договором, сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобовязання, вираженого в національній валюті, та 3% річних від просроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобовязання.

З огляду на викладене, враховуючи що частину заборгованості відповідача за договором поставки № ПЗЗР-22/05/12-01 від 22.05.2012 р. було погашено на підставі укладеної між стронами Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 17.03.2015 р., перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, колегія суддів апеляційної інстації погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача: 3% річних в сумі 126359,21 грн., з яких: 94578,82 грн. - за період з 18.02.2013 р. по 16.03.2015 р. на суму боргу 1524255,77 грн. та 31780,39 грн. за період з 17.03.2015 р. по 17.02.2016 р. на суму боргу 1150506,78 грн. та інфляційних втрат в сумі 824545,10 грн., в тому числі: за період з 01.03.2013 р. по 28.02.2015 р. на суму боргу у розмірі 1524255,77 грн. та за період з 01.03.2015 р. по 31.01.2016 р. на суму боргу 1150506,78 грн.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобовязаний викласти в позовній заяві обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, надати докази, що підтверджують позов.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

На підставі зазначеного, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 129 Конституції України ст. 99, 101, п. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 21 квітня 2016 року у справі № 922/504/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого Господарського Суду України через Харківський апеляційний господарський суд.

Повний текст постанови складений та підписаний 22.07.2016 року.

Головуючий суддя Пелипенко Н.М.

Суддя Івакіна В.О.

Суддя Ільїн О.В.