ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р. Справа № 911/2131/16

Суддя А.С. Грєхов, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Елком"

до відповідачів 1) Державного підприємства "Національна атомна Енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно ОСОБА_1 електрична станція"

2) фізичної особи підприємця ОСОБА_2

про стягнення 82 652,12 грн

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_3, довіреність №7 від 22.04.2016,

від відповідача-1 ОСОБА_4, довіреність №577 від 26.04.2016,

від відповідача-2 не зявився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області з позовною заявою звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Елком" (далі - позивач) до Державного підприємства "Національна атомна Енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно ОСОБА_1 електрична станція" (далі відповідач-1) та фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (далі відповідач-2) про стягнення 82 652,12 грн, з яких стягнення з відповідача-1 становить 46 454,88 грн штрафу та 35 897,24 грн пені, а також солідарне стягнення з відповідачів - 300,00 грн боргу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасне виконання відповідачем зобовязань щодо оплати товару за Договором на постачання товару №53-123-08-16-02225 від 18.02.2016.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.07.2016 порушено провадження у справі №911/2131/16 та призначено її до розгляду на 21.07.2016 о 11:40 год.

У відзиві №32/10111 від 20.07.2016 (вх. суду №15120/16 від 21.07.2016) на позовну заяву відповідач-1 просить суд відмовити в задоволенні позову та зазначає, що несвоєчасна оплата товару відбулась у звязку з арештом коштів відповідача-1.

Через канцелярію Господарського суду Київської області відповідачем-2 подано заяву б/н від 25.07.2016 (вх. суду №15330/16 від 25.07.2016) про визнання позову та розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні 21.07.2016 оголошено перерву по 28.07.2016.

Керуючись ст.85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 28.07.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та врахувавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Елком" (далі - Постачальник) та Державним підприємством "Національна атомна Енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно ОСОБА_1 електрична станція" (далі Покупець) укладено Договір на постачання товару №53-123-08-16-02225 від 18.02.2016 (далі Договір).

Згідно з п.п.1.1., 1.2. Договору Постачальник зобовязується передати у власність Покупцю, а Покупець приймає на себе зобовязання прийняти і оплатити товар у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1 (Додаток до договору №1), що є невідємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару не раніше 2014 року.

Відповідно до п.3.1. Договору постачання здійснюється на протязі з 22.02.2016 по 31.03.2016 року автотранспортом Постачальника на умовах DDP (м. Южноукраїнськ), Миколаївської області відповідно до правил Інкотермс-2010. Вантажоодержувач м. Южноукраїнськ Миколаївської області, ЮУВ ВП «Складене господарство». Термін постачання може бути змінений за погодженням сторін, шляхом укладання додаткової угоди.

Пунктами 2.1., 2.2. Договору встановлено, що загальна вартість товару складає разом 554 820,00 грн, крім того ПДВ 20% 110 964,00 грн. Всього 665 784,00 грн. За даним договором оплата відбувається на протязі 45 днів після постачання товару згідно специфікації №1 (Додаток до договору №1).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним Договором, між товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Елком" (далі - Кредитор) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі Поручитель) укладено Договір поруки б/н від 19.02.2016 (далі - Договір поруки), відповідно до умов п.1.1. якого поручитель ОСОБА_5 перед Кредитором за виконання Державним підприємством "Національна атомна Енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно ОСОБА_1 електрична станція" свого обов'язку за Договором поставки №53-123-08-16-02225 від 18.02.2016, укладеним між Кредитором і Боржником. Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником свого зобовязання за основним договором у розмірі 300,00 грн (триста гривень) і відповідає перед Кредитором за порушення зазначеного зобовязання Боржником незалежно від збільшення чи зменшення заборгованості чи/або нарахування штрафних санкцій, тільки у розмірі 300,00 гривень.

Пунктом 3.1. Договору поруки встановлено, що у випадку порушення Боржником зобовязання, забезпеченого порукою Боржник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники в обсягах визначених цим договором. Поручитель відповідає перед Кредитором у обсязі 300,00 гривень.

Згідно з ч. 1 ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до вимог ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Статтею 554 названого Кодексу встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до змісту ст.543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач-1 прийняв товари на загальну суму 66 5784,00 грн за видатковими накладними №0303/1 від 03.03.2016 на суму 237 780,00 грн, №0903/1 від 09.03.2016 на суму 428 5004,00 грн, копії яких містяться в матеріалах справи.

Як встановлено судом та підтверджується наявною в матеріалах справи копією банківської виписки з рахунку позивача, відкритого в публічному акціонерному товаристві «Приватбанк» від 17.06.2016, відповідач-1 всупереч положенням п.2.2. Договору, здійснив оплату поставленого товару 09.06.2016, а відтак порушив строк виконання своїх договірних зобовязань.

Відповідно до ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами для виникнення прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму, як це передбачено ч.1 ст. 712 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.2 ст. 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не виникає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем-1 своїх грошових зобовязань за Договором позивач на підставі Договору поруки заявляє до солідарного стягнення з відповідачів 300,00 грн боргу.

Оскільки відповідач-1 в обумовлений Договором строк свої грошові зобовязання перед позивачем в повному обсязі не виконав, що підтверджено сторонами в судових засіданнях, суд вважає, що позивач правомірно звернувся до суду.

Відповідно до ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечення відповідача-1 щодо несвоєчасності виконання останнім зобовязань у звязку з арештом коштів відповідача на підставі постанови №36074340 від 03.03.2016, судом не приймаються з огляду на приписи ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України, згідно з якою боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Враховуючи викладене, суд задовольняє вимогу позивача про солідарне стягнення з відповідачів 300,00 грн.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за Договором позивач заявляє до стягнення з відповідача-1 46 454,88 грн штрафу та 35 897,24 грн пені.

Як зазначено в ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

За змістом ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

В ч.2 ст. 217 Господарського кодексу України зазначається, що у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Частиною 4 ст.231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства, як це передбачено ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України.

Як зазначається в абзаці 1 п.4.1. Договору у разі порушення зобовязань за договором, а саме за порушення термінів сплати за поставлену продукцію, передбачених договором, Покупець зобовязаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі 0,1% від вартості не сплаченого в зазначені терміни товару за кожний день прострочення. Крім того, у разі прострочення сплати понад 30 календарних днів Покупець зобовязаний сплатити штраф у розмірі 7% від вартості не сплаченого товару.

Судом встановлено, що сума штрафу відповідно до умов Договору становить 46 604,88 грн, тож наведені нарахування штрафу в розрахунках позивача відповідають вимогам чинного законодавства, однак суд не може виходити за межі позовних вимог, тому вимога про стягнення з відповідача-1 штрафу у сумі 46 454,88 грн підлягає задоволенню.

Позивач нараховує пеню на суму простроченого платежу 237 780,00 грн за загальний період прострочки з 18.04.2016 по 16.06.2016 та на суму простроченого платежу 428 004,00 грн за загальний період прострочки з 24.04.2016 по 16.06.2016.

Судом враховано відзив відповідача-1, в якому зазначено, що товар за видатковою накладною №0303/1 від 03.03.2016 поставлено 09.03.2016, а за видатковою накладною №0903/1 від 09.03.2016 11.03.2016, про що свідчать відповідні відмітки про отримання товару на вказаних накладних.

Згідно з ч.1 ст.253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Враховуючи умови Договору, останнім днем оплати відповідачем-1 поставленого товару за видатковою накладною №0303/1 від 03.03.2016 є 23.04.2016, а отже нарахування пені на прострочену суму 237 780,00 грн повинно здійснюватись з 24.04.2016. При цьому, останнім днем оплати товару за видатковою накладною №0903/1 від 09.03.2016 є 25.04.2016, тож нарахування пені на прострочену суму 428 004,00 грн повинно здійснюватись з 26.04.2016.

Крім того, суд зазначає, що день фактичної сплати суми заборгованості (09.06.2016) не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п.1.9. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань). Отже, нарахування пені по 16.06.2016 позивачем здійснено неправильно, оскільки нарахування можуть здійснюватись лише по 08.06.2016.

Враховуючи умови Договору, встановлені судом суми заборгованості та періоди прострочки по оплаті отриманого товару, дату оплати отриманого товару відповідачем-1, заявлений позивачем та встановлений судом періоди нарахування пені, суд здійснив власний розрахунок, що наведений нижче:

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір пені за кожний день простроченняСума пені за період прострочення
Видаткова накладна №0303/1 від 03.03.2016
237780.024.04.2016 - 08.06.2016460.1 %10937.88
Видаткова накладна №0903/1 від 09.03.2016
428004.026.04.2016 - 08.06.2016440.1 %18832.18
Оскільки, вірна сума пені, за розрахунком суду складає 29 770,06 грн, вимога позивача про стягнення з відповідача 35 897,24 грн пені підлягає частковому задоволенню в сумі 29 770,06 грн.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача-1 46 454,88 грн штрафу та 29 770,06 грн пені, а також солідарне стягнення з відповідачів 300,00 грн боргу є правомірними, обґрунтованими, документально підтвердженими, відповідачем не запереченими і належним чином не спростованими, а отже, такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог суд відмовляє з огляду на їх безпідставність та недоведеність.

Відповідно до ст.49 Господарського процесуального кодексу України відшкодування понесених позивачем витрат по сплаті судового збору покладається судом на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, як зазначається в абзаці пп.4.1. п.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 378,00 грн підлягають відшкодуванню в частині солідарного стягнення (5,00 грн) відповідачами пропорційно в рівних частках по 2,50 грн, а решта судового збору в частині стягнення штрафу та пені покладається на відповідача-1 пропорційно задоволених позовних вимог у сумі 1 270,85 грн.

Відтак, враховуючи викладені норми законодавства, відшкодування понесених витрат покладаються судом на відповідача-1 у сумі 1 273,35 грн та на відповідача-2 у сумі 2,50 грн.

Керуючись ст. 124 Конституції України, статтями 2, 43, 33, 34, 49, 75, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути солідарно з Державного підприємства "Національна атомна Енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно ОСОБА_1 електрична станція" (55000, Миколаївська обл, м. Южноукраїнськ, Промзона, код 20915546) та фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (08290, Київська обл, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Елком" (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 1, офіс 516, код 39347455) 300,00 грн (триста гривень) боргу.

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна Енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Южно ОСОБА_1 електрична станція" (55000, Миколаївська обл, м. Южноукраїнськ, Промзона, код 20915546) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Елком" (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 1, офіс 516, код 39347455) 46 454,88 грн (сорок шість тисяч чотириста пятдесят чотири гривні вісімдесят вісім копійок) штрафу та 29 770,06 грн (двадцять девять тисяч сімсот сімдесят гривень шість копійок) пені та 1 273,35 грн (одну тисячу двісті сімдесят три гривні тридцять пять копійок) витрат по сплаті судового збору.

4. Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (08290, Київська обл, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Елком" (04128, м. Київ, вул. Берковецька, 1, офіс 516, код 39347455) 2,50 грн (дві гривні пятдесят копійок) витрат по сплаті судового збору.

5. В інших позовних вимогах відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено - 02.08.2016 року

Суддя А.С. Грєхов