КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р. Справа№ 910/1417/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ільєнок Т.В.

Михальської Ю.Б.

за участю секретаря судового засідання Гройсберг К.М.

за участю представників

від позивача: Семенчук М.А. - дов. від 12.01.2016 року № 2, Майстренко О.М. - дов. від 25.01.2016 року № 4

від відповідача 1: Гонтарь О.М. - дов. від 22.01.2016 року № 12, Санніков С,Г. - дов. від 12.07.2016 року № 20

від відповідача 2: Піх А.Б. - дов. від 31.12.2015 року № 52

від відповідача 3: Зубченко С.М. - дов. від 08.02.2016 року № 52, Пермінов С.О.

- дов. від 04.01.2016 року № 05

від третьої особи 1: Гаркуша В.В. - дов. від 16.02.2016 року № 01/44-875Д, Савченко А.В. - дов. від 23.02.2016 року № 01/44-876Д

від третьої особи 2: не з'явилися

розглянувши апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства „Холдингова компанія „Енергомережа", Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго", Публічного акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року

у справі № 910/1417/16 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Національного антикорупційного бюро України (м. Київ)

до 1 Приватного акціонерного товариства „Холдингова компанія „Енергомережа" (м. Київ)

2 Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго" (м. Запоріжжя)

3 Публічного акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" (м. Запоріжжя)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - 1 Державне підприємство „Енергоринок" (м. Київ)

2 Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сфері електроенергетики та комунальних послуг (м. Київ)

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду міста Києва звернулося Національне антикорупційне бюро України з позовом до Приватного акціонерного товариства „Холдингова компанія „Енергомережа" (далі - ПрАТ „ХК „Енергомережа"), Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго" (далі - ВАТ „Запоріжжяобленерго"), Публічного акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" (далі - ПАТ „Дніпроспецсталь") про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року № 01/05150023, укладеного між ВАТ „Запоріжжяобленерго", ПрАТ „ХК „Енергомережа" та ПАТ „Дніпроспецсталь".

Ухвалою від 10.03.2016 року господарський суд міста Києва залучив до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Рішенням від 05.04.2016 року господарський суд міста Києва позов задовольнив. Визнав недійсним договір про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року №01/05150023, укладений між Відкритим акціонерним товариством „Запоріжжяобленерго" Приватним акціонерним товариством „Холдингова компанія „Енергомережа", та Публічним акціонерним товариством „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна". Стягнув з Приватного акціонерного товариства „Холдингова компанія „Енергомережа" на користь Національного антикорупційного бюро України витрати по сплаті судового збору у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп. Стягнув з Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго" на користь Національного антикорупційного бюро України витрати по сплаті судового збору у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп. Стягнув з Публічного акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" витрати по сплаті судового збору у розмірі 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ПрАТ „ХК „Енергомережа" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/1417/16 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Пашкіна С.А., судді: Баранець О.М. та Ропій Л.М., апеляційну скаргу ПрАТ „ХК „Енергомережа" на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/1417/16 було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Пашкіної С.А. на лікарняному, було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи між суддями, яким було визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Гончаров С.А.

В зв'язку з перебуванням суддів учасника колегії Майданевича А.Г. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.07.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Також не погоджуючись із вказаним рішенням, ВАТ „Запоріжжяобленерго" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року по справі № 910/1417/16 і прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Пашкіна С.А., судді: Баранець О.М. та Ропій Л.М., апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго" на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/1417/16 було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Пашкіної С.А. на лікарняному, було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи між суддями, яким було визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Гончаров С.А.

В зв'язку з перебуванням суддів учасника колегії Майданевича А.Г. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.07.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Крім того, не погоджуючись із вказаним рішенням, ПрАТ „ХК „Енергомережа" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/1417/16 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити повністю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.04.2016 року у складі колегії суддів: головуючий суддя - Пашкіна С.А., судді: Баранець О.М. та Ропій Л.М., апеляційну скаргу ПрАТ „ХК „Енергомережа" на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/1417/16 було прийнято до провадження та призначено справу до розгляду.

В зв'язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Пашкіної С.А. на лікарняному, було призначено повторний автоматичний розподіл судової справи між суддями, яким було визначено колегію суддів у складі: Гаврилюк О.М. (головуючий), Майданевич А.Г., Гончаров С.А.

В зв'язку з перебуванням суддів учасника колегії Майданевича А.Г. у відпустці, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.07.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Гончаров С.А., Михальська Ю.Б.

Ухвалою від 14.07.2016 року Київський апеляційний господарський суд об'єднав розгляд апеляційних скарг ПрАТ „ХК „Енергомережа", Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго", ПАТ „Дніпроспецсталь" на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/1417/16 в одне провадження.

В зв'язку з перебуванням судді учасника колегії Гончарова С.А. на лікарняному, відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 року було визначено склад колегії суддів: Гаврилюк О.М. (головуючий), Ільєнок Т.В., Михальська Ю.Б.

Після зміни складу колегії розгляд справи розпочався спочатку.

В судове засідання 27.07.2016 року повноважні представники третьої особи 2 не з'явилися. Від третьої особи 2 надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі їхніх представників, яке після обговорення судова колегія задовольнила.

В судовому засіданні 27.07.2016 року представником відповідача 1 було заявлено усне клопотання про витребування оригіналу договору від 06.01.2015 року № 02/05150022. Колегія суддів оглянула примірник копії договору від 06.01.2015 року № 02/05150022 та порівняла його з тим, що міститься в матеріалах справи. Колегія суддів встановила, що за змістом вони є ідентичними, а тому в задоволенні клопотання відповідача 1 слід відмовити, оскільки його копія відповідає оригіналу.

В судовому засіданні 27.07.2016 року представники відповідача 1 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та вимоги апеляційних скарг відповідачів 2 та 3. Представник відповідача 2 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та вимоги апеляційних скарг відповідачів 1 та 3. Представники відповідача 3 підтримали вимоги своєї апеляційної скарги та вимоги апеляційних скарг відповідачів 1 та 2. Представник позивача та третьої особи 1 проти вимог апеляційних скарг відповідачів 1, 2, 3 заперечували та просили апеляційні скарги залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи 1, перевіривши застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення місцевого господарського суду має бути скасовано повністю та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю з додатковим визнанням недійсним договору від 06.01.2015 року № 02/05150022, виходячи із наступного.

Звертаючись з даним позовом до господарського суду міста Києва в якості підстав позову НАБУ як підставу для визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року № 01/05150023, укладеного між ВАТ „Запоріжжяобленерго", ПрАТ „ХК „Енергомережа" та ПАТ „Дніпроспецсталь", зазначило та, що вказаний договір суперечить приписам ст. 514 ЦК України, ст.ст. 15-1, 16, 26 Закону України „Про електроенергетику", п. 6.3 Правил користування електричною енергією.

Задовольняючи позов місцевий суд встановив, що відповідачами шляхом укладення спірного правочину було порушено ст.ст. 15-1, 26 Закону України „Про електроенергетику" та п. 6.3 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28, в частині обов'язку боржника сплатити заборгованість за спожиту електричну енергію постачальнику й на рахунок, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 29.08.2007 року ДП „Енергоринок" (ДПЕ) та ВАТ „Запоріжжяобленерго" (ЕК) укладено Договір № 4243/02 купівлі-продажу електроенергії, відповідно до умов якого ДПЕ зобов'язався продавати, а ЕК - купувати електроенергію та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

01.09.2014 року ВАТ „Запоріжжяобленерго" (постачальник) та Відкрите акціонерне товариство „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" (в подальшому змінено організаційно-правову форму - Публічне акціонерне товариство „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна") (споживач) укладено Договір про постачання електричної енергії № 2/11140506, відповідно до умов якого постачальник електроенергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку № 1 - „Обсяги постачання електричної енергії споживачу", а споживач - оплачує постачальнику електричної енергії вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Згідно п. 2.1 Договору від 01.09.2014 року № 2/11140506 під час виконання умов цього договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язались керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Відповідно до п. 2.3.4 Договору від 01.09.2014 року № 2/11140506 споживач зобов'язався оплачувати постачальнику електричної енергії вартість електричної енергії за умовами додатка № 4 „Порядок розрахунків за активну електричну енергію" та додатку №5 „Графік зняття показників розрахункових засобів обліку електричної енергії".

Умовами п. 7.2 Договору від 01.09.2014 року № 2/11140506 сторони погодили, що розрахунки за електроенергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються за діючими тарифами та у відповідності до діючого законодавства.

Розрахунки за електричну енергію на підставі п. 1 Порядку розрахунків за активну електричну енергію (додаток № 4 до Договору від 01.09.2014 року № 2/11140506) проводяться споживачем виключно грошовими коштами на рахунок постачальника електричної енергії, вказаний у п. 10 Договору - поточний рахунок із спеціальним режимом використання - для сплати за активну електроенергію, за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, кошти за недораховану електричну енергію та ін. № 01 в Філії - Запорізьке обласне управління АТ „Ощадбанк", МФО 313957, -.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, ПАТ „Дніпроспецсталь" допущено неналежне виконання зобов'язань з оплати спожитої електричної енергії, в зв'язку із чим у нього утворилась заборгованість перед ВАТ „Запоріжжяобленерго" в розмірі 38 035 362 грн. 24 коп.

05.01.2015 року ВАТ „Запоріжжяобленерго" (первісний кредитор), ПрАТ ПрАТ „ХК „Енергомережа" (новий кредитор) та ПАТ „Дніпроспецсталь" (боржник) уклали Договір № 01/05150023 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає на себе право вимоги до боржника - ПАТ „Дніпроспецсталь" заборгованості за Договором про постачання електричної енергії від 01.09.2014 року № 2/11140506, укладеного між боржником та первісним кредитором за спожиту електричну енергію у грудні 2014 року в частині суми 38 035 362 грн. 24 коп. До нового кредитора переходять права первісного кредитора за зобов'язаннями в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав на підставі договору та акту звірки розрахунків (п.1.2).

У відповідності до умов п. 2.1 Договору від 05.01.2015 року № 01/05150023 первісний кредитор зобов'язаний передати новому кредиторові всі документи, які засвідчують право вимоги до боржника, та інформацію, яка є важливою для його здійснення за Договором від 01.09.2014 року № 2/11140506, в термін до 3-х календарних днів з моменту підписання договору.

За умовами п. 2.4 Договору від 05.01.2015 року № 01/05150023 за відступлення права вимоги сплачує суму в розмірі 38 035 362 грн. 24 коп. первісному кредиторові у повному обсязі до 31.12.2015 року.

Положеннями п. 2.5 Договору від 05.01.2015 року № 01/05150023 встановлено, що умови, порядок та строки виконання зобов'язання боржником перед новим кредитором визначаються договором про порядок проведення розрахунків по цьому Договору.

06.01.2015 року ПрАТ „ХК „Енергомережа» та ПАТ „Дніпроспецсталь" укладено Договір № 02/05150022 про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року № 01, за умовами п.п. 3.1, 3.2, 3.3, 3.4 якого ПАТ „Дніпроспецсталь" зобов'язався сплатити ПрАТ „ХК „Енергомережа" у безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточний рахунок останнього борг з дисконтом в 5%, що становить 36 133 594 грн. 13 коп. - 16.01.2015 року.

Як встановлено місцевим судом, ПАТ „Дніпроспецсталь" перераховано на користь ПрАТ „ХК „Енергомережа" грошові кошти в розмірі 36 133 594 грн. 13 коп., що підтверджується випискою з банківського рахунку відповідача 3. . Проте, сторонами не надано до справи доказів виконання ПрАТ „ХК „Енергомережа" на користь ВАТ „Запоріжжяобленерго" зобов'язань зі сплати грошових коштів, як цього вимагають положення п. 2.5. Договору від 05.01.2015 року № 01/05150023.

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про електроенергетику" цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, передачею, розподілом, постачанням і використанням енергії, державним наглядом за безпечним виконанням робіт на об'єктах електроенергетики незалежно від форм власності, безпечною експлуатацією енергетичного обладнання і державним наглядом за режимами споживання електричної і теплової енергії, а також з централізованим диспетчерським (оперативно-технологічним) управлінням.

Згаданим Законом (ст. 5) визначено основні принципи державної політики в електроенергетиці, зокрема, згідно п. 4 ч. 1 цієї статті одним з таких принципів є додержання єдиних державних норм, правил і стандартів всіма суб'єктами відносин, пов'язаних з виробництвом, передачею, постачанням, розподілом і використанням енергії.

У відповідності до ч. 2 ст. 15 Закону України „Про електроенергетику" споживачі, які купують електричну енергію у енергопостачальників, що здійснюють господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, вносять плату за поставлену їм електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. У разі перерахування споживачами коштів за електричну енергію на інші рахунки отримувачі повинні повернути ці кошти за заявою споживача або за власною ініціативою в триденний термін з моменту їх отримання. У разі неповернення споживачу у цей термін коштів, сплачених на інші, не на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, ці суми підлягають вилученню до Державного бюджету України як санкція за вчинене правопорушення і не зараховуються як оплата електричної енергії. Зарахування коштів до Державного бюджету України не звільняє їх отримувача від повернення цих коштів споживачу електричної енергії.

Крім цього, згідно ч. 8 ст. 26 Закону України „Про електроенергетику" споживач, якому електрична енергія постачається енергопостачальником, що здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії на закріпленій території, зобов'язаний оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника. У разі проведення споживачем розрахунків в інших формах та/або сплати коштів на інші рахунки такі кошти не враховуються як оплата спожитої електричної енергії.

Відповідно до п. 1 Положення про порядок проведення розрахунків за електричну енергію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2000 року № 1136, споживачі, яким електрична енергія постачається енергопостачальником, що провадить підприємницьку діяльність з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та купує електричну енергію в оптового постачальника, зобов'язані оплачувати її вартість виключно коштами шляхом їх перерахування на поточний рахунок із спеціальним режимом використання такого енергопостачальника (його структурного підрозділу), відкритий в уповноваженому банку.

За приписами п. 6.2 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 року № 28, для проведення розрахунків за електричну енергію постачальник електричної енергії за регульованим тарифом або його відокремлений підрозділ відкривають в установі уповноваженого банку поточний рахунок із спеціальним режимом використання, номер якого зазначається у договорі про постачання електричної енергії.

Оплата вартості електричної енергії постачальнику електричної енергії за регульованим тарифом, в тому числі на підставі визнаної претензії, згідно п. 6.3 Правил користування електричною енергією, здійснюється виключно коштами в уповноваженому банку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії за регульованим тарифом.

Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Підставою недійсності правочину згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України).

Як встановлено судом першої інстанції, умовами Договору від 05.01.2015 року № 01/05150023 та Договору від 06.01.2016 року № 02/05150022 визначено зобов'язання споживача - ПАТ „Дніпроспецсталь" сплатити заборгованість за поставлену ВАТ „Запоріжжяобленерго" електричну енергію не постачальнику, а ПрАТ „ХК „Енергомережа". На виконання цих зобов'язань відповідачем 3 й було перераховано кошти за спожиту електроенергію відповідачу 1. За висновками місцевого суду виконання споживачем свого зобов'язання за Договором від 05.01.2015 року № 01/05150023 не є тотожним виконанню зобов'язання за Договором від 01.09.2014 року № 2/11140506, оскільки метою встановлення законодавцем алгоритму розрахунків є саме отримання постачальником електричної енергії коштів безпосередньо від споживача (за відсутності будь-яких посередників) на рахунок із спеціальним режимом використання.

Таким чином, кошти за спожиту електроенергію були отримані третьою особою, яка не є постачальником й яка взяла на себе зобов'язання зі сплати коштів за відступлене право вимоги за Договором від 05.01.2015 року № 01/05150023, тобто з іншої підстави, ніж підлягають сплаті постачальнику згідно чинного законодавства.

З огляду на вищенаведені обставини справи, наявні у справі докази та положення чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог і прийняв рішення про визнання Договору від 05.01.2015 року № 01/05150023 недійсним.

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду.

За текстом Договору від 05.01.2015 року № 01/05150023, укладеного між відповідачами по справі (п. 2.5) умови, порядок та строки виконання зобов'язання боржником (відповідачем 3) перед новим кредитором (відповідачем 1) визначаються Договором про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги. Відповідно до тексту Договору № 02/05150022 про порядок проведення розрахунків по Договору уступки від 05.01.2015 року № 01 його укладено 06.01.2015 року між відповідачами 1 та 3 з метою погашення заборгованості за Договором від 01.09.2014 року № 2/11140506, яка утворилась станом на грудень 2014 року на загальну суму 38 035 362 грн. 24 коп. Не зважаючи на те, що Договір від 06.01.2015 року № 02/05150022 укладався на виконання Договору від 05.01.2015 року № 01/05150023, його було укладено між двома сторонами - боржником (відповідачем 3) та новим кредитором (відповідачем 1), фактично виконано, що підтверджується наявними у справі платіжними дорученнями.

Як передбачено п. 2.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 в силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, встановлених ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 названого Кодексу саме на момент вчинення правочину.

Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено (договір, який не укладено). В зв'язку з цим господарським судам необхідно встановлювати, чи є оспорюваний правочин вчиненим та з якого моменту (ст.ст. 205 - 210, 640 ЦК України, ч. 2 - 5, 7 ст. 180 ГК України тощо). Зокрема, не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення тощо. Встановивши відповідні обставини, господарський суд відмовляє в задоволенні позовних вимог як про визнання правочину недійсним, так і про застосування наслідків недійсності правочину.

Договір є укладеним на підставі ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів такого виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Оскільки трьома сторонами було визначено необхідність встановлення умов, порядку та строків виконання зобов'язань як істотну умову за Договором про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року № 01/05150023, щодо чого не було досягнуто згоди й такі умови не було визначено, цей договір є неукладеним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України, в тому числі коли правочин вчинений з порушенням загальних умов частин першої-третьої, п'ятої ст. 203 ЦК України. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

За приписами п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 року № 9 судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Враховуючи те, що Договір від 06.01.2015 року № 02/05150022 врегулював розрахунки за заборгованість по Договору про поставку електроенергії від 01.09.2014 року № 2/11140506, у сторін була відсутня відповідна правосуб'єктність та дієздатність (повноваження) на укладання договору, в тому числі через неукладення Договору про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року № 01/05150023.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 року № 11 ( п. 2.3 ) передбачено, якщо вирішуючи господарський спір, суд встановить, що зміст договору, пов'язаного з предметом спору, суперечить законодавству, чинному на момент укладення договору, він, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 83 ГПК України, вправі за власною ініціативою визнати цей договір недійсним повністю або у певній частині із застосуванням за необхідності й наслідків визнання недійсним нікчемного правочину (абз. 2 ч. 5 ст. 216 ЦК України).

Реалізація господарським судом цього права здійснюється незалежно від наявності відповідного клопотання сторони ( на відміну від припису п. 2 ч. 1 тієї ж статті ГПК України).

Таким чином, враховуючи встановлення колегією суддів неукладеності Договору про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року № 01/05150023, належить визнати недійсність пов'язаного з ним Договору від 06.01.2015 року № 02/05150022 про порядок проведення розрахунків по Договору про від 05.01.2015 року № 01, за яким було сплачено грошові кошти на користь нового кредитора, а також для відновлення прав сторін застосувати наслідки недійсності правочину у вигляді реституції (повернення отриманих за Договором від 06.01.2015 року № 02/05150022 коштів).

Колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд допустився помилково, коли визнав недійсним Договір про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року № 01/05150023, який фактично є неукладеним за вищезгаданих обставин.

За приписами ст. 1 Закону України „Про Національне антикорупційне бюро України" Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

За наявності підстав, передбачених законом, Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов'язків надано право подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України (п. 13 ст. 17 Закону України „Про Національне антикорупційне бюро України").

Таким правом Національне антикорупційне бюро України також наділене в силу приписів ст. 129 Конституції України, ст. 7 Закону України „Про судоустрій і статус суддів" та п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, НАБУ в силу покладених на нього обов'язків та визначеної законом компетенції вживає заходів (в тому числі шляхом подання відповідного позову до суду) виключно у випадках виявлення в діях інших осіб ознак корупційного правопорушення.

Як встановлено матеріалами справи, НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України, отже за наявності ознак корупційного діяння Національне антикорупційне бюро України зобов'язане вжити ефективних заходів для припинення корупційного правопорушення, в тому числі шляхом подання позову тощо.

За таких обставин, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, судове рішення скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позові про визнання Договору від 05.01.2015 року № 01/05150023 недійсним в зв'язку з його неукладеністю, а також про визнання недійсним укладеного на його підставі Договору від 06.01.2015 року № 02/05150022 із застосуванням наслідків недійсності правочину у вигляді реституції.

Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідачів, незалежно від результатів вирішення спору витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги на підставі ч. 2 ст. 49 ГПК України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 49, 83, 99, 101, 103, 104, 105 ГПК України Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства „Холдингова компанія „Енергомережа", Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго", Публічного акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" на рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/1417/16 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2016 року у справі № 910/1417/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Національного антикорупційного бюро України до Приватного акціонерного товариства „Холдингова компанія „Енергомережа", Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго", Публічного акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року № 01/05150023, укладеного між Приватним акціонерним товариством „Холдингова компанія „Енергомережа", Відкритим акціонерним товариством „Запоріжжяобленерго", Публічним акціонерним товариством „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна", відмовити повністю.

3. Визнати недійсним договір від 06.01.2015 року № 02/05150022 про порядок проведення розрахунків по Договору про відступлення права вимоги від 05.01.2015 року № 01.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Холдингова компанія „Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 12; ідентифікаційний код 32113410) на користь Публічного акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 81; ідентифікаційний код 00186536) грошові кошти в сумі 36 133 594 (тридцять шість мільйонів сто тридцять три тисячі п'ятсот дев'яносто чотири) грн. 13 коп.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства „Холдингова компанія „Енергомережа" (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 12; ідентифікаційний код 32113410) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3; ідентифікаційний код 39751280) 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 34 коп. судового збору за розгляд позовної заяви.

6. Стягнути з Відкритого акціонерного товариства „Запоріжжяобленерго" (69035, м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, 14; ідентифікаційний код 00130926) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3; ідентифікаційний код 39751280) 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп. судового збору за розгляд позовної заяви.

7. Стягнути з Публічного акціонерного товариства „Електрометалургійний завод „Дніпроспецсталь" ім. А.М. Кузьміна" (69008, м. Запоріжжя, Південне шосе, 81; ідентифікаційний код 00186536) на користь Національного антикорупційного бюро України (03035, м. Київ, вул. Сурикова, 3; ідентифікаційний код 39751280) 459 (чотириста п'ятдесят дев'ять) грн. 33 коп. судового збору за розгляд позовної заяви.

8. Видачу виконавчих документів доручити господарському суду міста Києва.

9. Справу № 910/1417/16 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Т.В. Ільєнок

Ю.Б. Михальська