УХВАЛА

про повернення позовної заяви

01.08.2016Справа № 925/803/16

Суддя Гумега О.В., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМ МАК УКРАЇНА"

до ПУАТ "ФІДОБАНК"

про зобов'язання виконати умови договору

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМ МАК УКРАЇНА" звернулось до Господарського суду Черкаської області з позовом до ПУАТ "ФІДОБАНК" про зобов'язання виконати умови договору.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 21.07.2016 у справі № 925/803/16 вказану позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМ МАК УКРАЇНА" передано за встановленою підсудністю до Господарського суду міста Києва на підставі ст.ст. 15, 17, 86 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2016 справу Господарського суду Черкаської області № 925/803/16 із позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМ МАК УКРАЇНА" передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Гумезі О.В.

Вивчивши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМ МАК УКРАЇНА" № б/н від 14.07.2016 і доданих до неї документів, суд дійшов висновку про повернення зазначених позовних матеріалів позивачеві без розгялду з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Відповідно до вимог ст. 54 ГПК України позовна заява подається до господарського суду в письмовій формі і підписується повноважною посадовою особою позивача або його представником, прокурором, громадянином - суб'єктом підприємницької діяльності або його представником.

Частиною 3 статті 57 ГПК України передбачено, що до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Відповідно ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі, або в належним чином засвідченій копії.

Відповідно до пункту 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 "Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації" (затв. Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55) відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту "підпис". Така відмітка проставляється на кожному аркуші засвідченої копії документа.

Позовну заяву № б/н від 14.07.2016 від імені Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМ МАК УКРАЇНА" підписано "Представником" ОСОБА_1.

При цьому до вказаної позовної заяви в якості додатку № 3 додано копію довіреності № б/н від 13.06.2016 (посвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_2), яка жодним чином не засвідчена та фактично подана у вигляді ксерокопії.

Оскільки копія наведеної довіреності належним чином не засвідчена, у суду відсутні підстави вважати її у якості доказу виконання позивачем приписів ч. 3 ст. 57 ГПК України.

Як зазначено у абз. 4 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого осподарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", позовна заява підлягає поверненню, коли до неї не додано належні документи на підтвердження повноважень особи, що підписала цю заяву як представник позивача в господарському суді (частина третя-шоста статті 28 ГПК України).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 54 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити, зокрема, найменування сторін.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 90 Цивільного кодексу України юридична особа повинна мати своє найменування, яке містить інформацію про її організаційно-правову форму. Найменування установи має містити інформацію про характер її діяльності. Юридична особа може мати крім повного найменування скорочене найменування. Найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до єдиного державного реєстру.

Фактично у позовній заяві вказано лише скорочене найменування відповідача (ПУАТ "ФІДОБАНК"), тоді як згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch), повним найменування відповідача є Публічне акціонерне товариство "ФІДОБАНК".

Наведене свідчить про недодержання вимог позивачем приписів статті 54 Господарського процесуального кодексу України, що, в свою чергу, є підставою для повернення зустрічної позовної заяви і доданих до неї документів без розгляду згідно з п. 2 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в наведеній нормі чітко вказано, що суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо у позовній заяві не вказано повного найменування сторін.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Частиною 2 статті 44 ГПК України визначено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Згідно ст. 1 Закон України "Про судовий збір" судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, а також за видачу судами документів і включається до складу судових витрат.

У відповідності до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" станом на 01.01.2016 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1378,00 грн.

Згідно з п.п. 1, 2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлюється ставка судового збору у розмірі 1,5 % ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (206700,00 грн.), а з позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати (1378,00 грн.).

Статтею 9 Закону України "Про судовий збір" (з урахуванням змін, внесених Законом України № 484-VIII від 22.05.15), встановлено, що судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Таким чином, суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє сплату та зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до суду з вимогою про зобов'язання відповідача перерахувати 35 000,00 євро на рахунок "Fratelli Pedrotti S.r.l.", 25030 Via Zanardelli, 12/a, відкритий у UBI Banca S.C.P.A. IT09T81 від імені та за дорученням позивача.

Відповідно до п. 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 (із змінами, внесеними згідно з Постановами Вищого господарського суду № 9 від 29.05.2013, № 13 від 17.12.2013, № 6 від 10.07.2014, № 4 від 09.07.2015, № 2 від 16.12.2015), вирішуючи питання щодо сплати судового збору, слід мати на увазі, що статтею 55 ГПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошей і про витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за приписом підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" . Що ж до позовних заяв немайнового характеру, то до них відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Подання до господарського суду таких заяв оплачується судовим збором згідно з підпунктом 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Зокрема, згідно абз. 1 п.п. 2.2.1 п. 2.2 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013, господарським судам слід враховувати, що судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, витребування або повернення майна у позадоговірних зобов'язаннях (у тому числі в зв'язку з вимогами, заснованими на приписах частини п'ятої статті 216, статті 1212 Цивільного кодексу України, тощо), - як рухомих речей, так і нерухомості, - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

В абз. 2 п.п. 2.2.1 п. 2.2 вищенаведеної постанови Пленуму Вищого господарського суду України визначено, що позовні заяви про зобов'язання перерахувати грошові кошти відповідно до договору банківського рахунку належать до заяв майнового характеру і оплачуються судовим збором відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір".

Відтак, заявлені позовні вимоги про зобов'язання відповідача перерахувати грошові кошти відповідно до Договору банківського рахунку № 2635 від 04.03.2016 є вимогами майнового характеру і тому судовий збір, відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання даного позову має справлятися у відсотковому співвідношенні до ціни позову та згідно встановлених законом граничних розмірів, з урахуванням при цьому також приписів п. 4 ч. 1 ст. 55 ГПК України.

Проте позивач кваліфікує даний позов як немайновий, оскільки фактично сплатив 1378,00 грн. судового збору (платіжне доручення № 977 від 08.07.2016), як за одну немайнову вимогу.

Оскільки позивачем не подано доказів сплати судового збору у встановленому розмірі, позовна заява підлягає поверненню на підставі п. 4 ст. 63 ГПК України.

При цьому судом враховано приписи п. 3.5 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно яких недодержання вимог статті 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Приписами ч. 1 ст. 56 ГПК України передбачено, що позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб листом з описом вкладення.

Відповіднодо п. 2 ч. 2 ст. 57 ГПК України встановлено, що до позовної заяви додаються документи, які підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Такі приписи згаданих норм мають на меті забезпечення, як конституційних засад змагальності сторін та рівності усіх учасників процесу перед законом і судом (п. п. 2, 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України), так і аналогічних приписів ст. ст. 4-2, 4-3 ГПК України.

Відтак, на стадії прийняття позовної заяви до розгляду та порушення провадження у справі суд має бути впевненим у тому, що зазначені засади не були порушені заявником позову.

Належним доказом відправлення відповідачеві копії позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), надані в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

Наразі, у суду відсутні підстави вважати фіскальний чек № 4444 від 14.07.2016 та опис вкладення у цінний лист № 819 від 14.07.2016 в якості належних доказів на підтвердження виконання позивачем вимог ч. 1 ст. 56, п. 2 ч. 1 ст. 57 Господарського процесуального кодексу України, оскільки згідно вказаних документів позовна заява і додані до неї документи надіслані на адресу 18501, м. Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 47, належність якої саме відповідачу - ПУАТ "ФІДОБАНК", не підтверджується доданими до позовної заяви доказами. В той же час, у доданому до позовної заяви Договорі банківського рахунку № 2635 від 04.03.2016 вказано, що юридична адреса (місцезнаходження) ПУАТ "ФІДОБАНК" 01601, вул. Велика Васильківська, 10, що відповідає даним з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Така ж адреса вказана і для листування. Докази направлення копії позовної заяви і доданих до неї документів на адресу місцезнаходження відповідача - фактично до позовної заяви не додані.

Беручи до уваги наведене, зважаючи на те, що заявником позову не дотримано вимог ч. 1 ст. 56 та п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України, враховуючи, що приписи ст. 63 ГПК України носять імперативний характер, суд дійшов висновку, що викладені обставини є підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

При цьому судом враховано правову позицію Вищого господарського суду України, викладену в абз. 1 п.п. 3.5 п. 3 постанови Пленуму Вищого осподарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", згідно якої недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

За вищенаведених обставин, позовна заява № б/н від 14.07.2016 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 63 ГПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення.

Крім того, при можливому повторному зверненні до Господарського суд міста Києва з відповідною позовною заявою, слід звернути увагу на те, що сплата судового збору за подання позовних заяв до Господарського суду міста Києва, здійснюється за реквізитами щодо вказаного суду.

Керуючись п.п. 1, 2, 4, 6 ч. 1 ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні матеріали повернути без розгляду.

Суддя О.В.Гумега