ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

"03" серпня 2016 р.Справа № 922/2540/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

розглянувши матеріали

позовної заяви Фізичної особи ОСОБА_2, м. Харків
до 1-ого відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніка", м. Харків , 2-ого відповідача Фізичної особи ОСОБА_4, м. Харків , 3 - ого відповідача Фізичної особи ОСОБА_5, м. Харків , 4-ого відповідача Фізичної особи ОСОБА_6, м. Харків , 5-ого відповідача Фізичної особи ОСОБА_7 м.Харків , 6-ого відповідача ОСОБА_8 м. Харків
про визнання недійсними протоколів загальних зборів

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа ОСОБА_2, м. Харків звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Даніка", Фізичних осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7, та ОСОБА_8, про:

- визнання недійсним та скасування протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Даника" () від 11.12.1999 р. в частині п.2 та п.3, якими до складу засновників ТОВ "Даніка" прийнято Товариство з обмеженою відповідальністю "Відродження Полісся" .

- визнання недійсними та скасування всіх протоколів загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніка", якими змінювався склад засновників (учасників) товариства та/або розмір їх часток у статутному капіталі та/або керівний склад органів управління, які складено після 11.12.1999 року до теперішнього часу, у тому числі - протокол загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніка" № 3 від 01.12.2000 року, протокол загальних зборів № 12 від 22.12.2003 року, протокол загальних зборів № 20 від 20.10.2006 року, протокол позачергових загальних зборів № 30 від 09.03.2012 року, а також № 31, № 32, № 33, № 36;

- визнання недійсними та скасування додаткових угод до Установчого договору та зміни до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніка", які приймались рішеннями його загальних зборів з 11.12.1999р. до теперішнього часу, у тому числі - додаткову угоду № 1 від 04.12.2000 року, додаткову угоду № 2 від 22.12.2003 року;

- визнання недійсними та скасування додаткових угод до Установчого договору та зміни до Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніка", які приймались рішеннями його загальних зборів з 11.12.1999р. до теперішнього часу, у тому числі - додаткову угоду № 1 від 04.12.2000 року, додаткову угоду № 2 від 22.12.2003 року;

- визнання недійсними та скасування реєстраційних записів, виконаних Управлінням реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців виконкому Харківської міської ради, починаючи з 11.12.1999 року, а також:

Запис 1 від 24.12.2004р. 1 005202;

Запис 2 від 06.10.2006р. 1 005202;

Запис 3 від 15.11.2006р. 1 005202;

Запис 4 від 28.12.2006р. 1 005202;

Запис 5 від 29.12.2006р. 1 005202;

Запис 6 від 12.12.2007р. 1 005202;

Запис 7 від 27.09.2011р. 1 005202;

Запис 8 від 06.11.2011р. 1 005202;

Запис 9 від 27.12.2011р. 1 005202;

Запис 10від 03.01.2012р.1 005202;

Запис 11 від 16.03.2012р. 1 005202;

Запис 12 від 16.03.2012р. 1 005202;

Запис 13 2014р.;

- повернення становища, яке існувало до порушення закону, станом на 11.12.1999 року, шляхом визнання права власності на частку статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Даніка" у розмірі: 50% - за учасником ОСОБА_11, 50% - за учасником ОСОБА_12;

- враховуючи те, що ані ТОВ "Відродження Полісся", ані ОСОБА_4, ані ОСОБА_5, ані ОСОБА_13, ані ОСОБА_7, ані ОСОБА_8 не вносили ніяких грошей до статутного капіталу ТОВ "Даніка", але ОСОБА_11 і ОСОБА_12добровільно віддали по 8,3% (16,6%) в 2001 р.ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали у рівних долях по 3,4+ 3,3+3,3=10 % за 20000 гр. (при тому взяли з ОСОБА_8 - 6000 доларів США за відступку своїх 10% статутного капіталу, установити становище учасників: ОСОБА_4 - 2,2% статутного капіталу, ОСОБА_5 - 2,3%, ОСОБА_6 - 2,3 %, ОСОБА_7 - 10%, ОСОБА_8 - 10%, ОСОБА_11 - 31,65 %, ОСОБА_12 - 41,6 %. Судові витрати позивач просить стягнути солідарно з відповідачів.

Позивач у позовній заяві виклав клопотання, в якому позивач просить звільнити від сплати судового збору, або відстрочити сплату судового збору у зв'язку із тим, що позивач є пенсіонером, що отримає пенсію у розмірі 1546,00 грн. та інших доходів не має.

Розглянувши зазначену позовну заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам розділу VIII Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягає поверненню з посиланням на ст. 63 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 63 ГПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо: позовну заяву підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; у позовній заяві не вказано повного найменування сторін, їх поштових адрес; у позовній заяві не вказано обставин, на яких ґрунтується позовна вимога, доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини, обґрунтований розрахунок стягуваної чи оспорюваної суми; не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі; порушено правила поєднання вимог або об'єднано в одній позовній заяві кілька вимог до одного чи кількох відповідачів і сумісний розгляд цих вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору; не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів; до винесення ухвали про порушення провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору.

Суддя повертає позовну заяву не пізніше трьох днів з дня її надходження, про що виносить ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущенного порушення.

З поданої до суду позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що позивачем не додано належних доказів сплати судового збору.

Законом України N 3674-VI від 08 липня 2011 року «Про судовий збір», який вступив в силу з 01.11.2011 р., встановлено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється на рівні одного розміру мінімальної заробітної плати.

За приписами ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат; за подання позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України» встановлено у 2016 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі з 1 січня - 1 378,00 гривень.

У відповідності до п. 2.11. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше вимог немайнового характеру, пов'язаних між собою підставами виникнення або поданими доказами, судовий збір сплачується окремо з кожної з таких вимог.

Відповідно до п. 2.21. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013 року «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Відповідні документи подаються до господарського суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені із застосуванням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Дослідивши матеріали позовної заяви вбачається, що позивачем не надано жодного доказу сплати судового збору, натомість позивач у позові просив суд звільнити від сплати судового збору, посилаючись на те, що останній є пенсіонером , отримує пенсію в сумі 1546,0 та інших доходів не має.

У відповідності до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», у розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати таке.

Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому оскільки статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, отже, в тому числі й органів державної влади, то самі лише обставини, пов'язані з фінансуванням установи чи організації з Державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, призначених для сплати судового збору, не можуть вважатися підставою для звільнення від такої сплати.

Згідно з ч. 2 п. 2.22. постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 21.02.2013 р. № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України», якщо заявником не подано належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі або (за необхідності) документів, що підтверджують звільнення від його сплати, заява (скарга) повертається господарським судом з підстав, передбачених ГПК, а саме: статтею 435, пунктом 4 частини першої статті 63, пунктом 3 частини першої статті 97, пунктом 4 частини першої статті 1113, частиною другою і пунктом 1 частини четвертої статті 11120, пунктом 3 частини шостої статті 113, частиною п'ятою статті 1222, частиною п'ятою статті 1228. При цьому якщо таке повернення здійснюється у зв'язку з недодержанням заявником вимог закону щодо порядку та/або розміру сплати судового збору (сплата його не до спеціального фонду Державного бюджету України або в меншому розмірі, ніж необхідно), то у відповідній ухвалі господарського суду має бути зазначено правильний порядок сплати та/або розмір судового збору.

Враховуючи вищенаведене, господарський суд відхиляє клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, оскільки ним не доведено і не подано доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті ним судового збору у встановленому порядку і розмірі станом на день подачі позову 01.08.2016 р.

При цьому, господарський суд зауважує, що надані позивачем доводи , а саме Довідка з УПФУ Дзержинського району про отримання останнім пенсії за віком не підтверджує майновий стан позивача та не є належними доказами скрутного майнового стану позивача станом на день звернення з позовом до суду - 01.08.2016 р.

Відповідно до ч.1 ст. 56 ГПК України позивач, прокурор зобов'язані при поданні позову надіслати сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб, листом з описом вкладення.

При цьому, вказана правова норма не ставить обов'язок позивача направити відповідачу копії доданих до позовної заяви документів в залежність від того, чи є у відповідача в наявності ці документи, а містить імперативну норму щодо обов'язковості надіслання сторонам копії позовної заяви та доданих до неї документів, листом з описом вкладення.

При зверненні з позовною заявою до суду позивач порушив вимоги п. 2 ч. 1 ст. 57 ГПК України, який встановлює необхідність надання суду доказів, що підтверджують відправлення відповідачеві копії позовної заяви з доданими до неї документами.

Відповідно до пунктів 59, 61 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв'язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв'язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

З сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що належним доказом відправлення відповідачеві позовної заяви та доданих до неї документів є опис вкладень в поштовий конверт, наданий в оригіналі або належним чином завірений.

Натомість, додані до позовної заяви фіскальні чеки від 22.07.2016 р. свідчать лише про надання поштових послуг позивачеві, і не є належним доказом направлення позовної заяви з додатками на адресу іншої сторони.

Окрім цього, суд зазначає, що позовна заява позивача датована 01.08.2016р., а касові чеки відділення зв'язку свідчить про відправлення відповідачеві та третім особам позовної заяви 22.07.2016р., тобто раніше, ніж виготовлено сам позов, а тому суду не відомо, чи була направлена на адресу відповідачів позовна заява від 01.08.2016р., яка надана на розгляд господарського суду.

Як зазначено у п. 3.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. №18, недодержання вимог статей 54, 56 та пунктів 2 і 3 частини першої статті 57 ГПК України щодо форми, змісту і додатків до позовної заяви тягне за собою наслідки, передбачені статтею 63 ГПК України.

Слід зазначити, що статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ст. 129 Конституції України).

Статтею 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак, - а отже прийняття до розгляду позовної заяви, поданої без дотримання приписів статті 57 ГПК України може бути витлумачено як надання переваги заявникові, що є неприпустимим.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 63 ГПК України суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо не подано доказів надсилання відповідачеві копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про повернення позову без розгляду, оскільки позивачем не подано доказів надсилання відповідачам копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Дослідивши матеріали позовної заяви, Господарський суд Харківської області зауважує, що жодний документ, який додано до позовної заяви не засвідчено належним чином.

У відповідності до ч. 2 ст. 36 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з п. 5.27 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 р. № 55, відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів «Згідно з оригіналом», назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту «підпис».

У пункті 5.26 Національного стандарту України ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації», зазначено, що відбитком печатки організації засвідчують на документі підпис відповідальної особи.

Таким чином, копії документів засвідчуються шляхом проставляння печатки підприємства на кожній сторінці документа, або на зворотній сторінці прошитої копії документа, напису «Згідно з оригіналом» та назви посади, особистого підпису особи, що має відповідні повноваження та засвідчує копію, її ініціали та прізвища, дати засвідчення копії.

Суд зауважує, що вищевказані положення законодавства стосуються усіх доказів, які подаються до господарського суду.

У відповідності до ч. 2 ст. 36 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Таким чином, судом встановлено, що надані копії документів не засвідчені належним чином - не містять відтиску печатки підприємства та посади особи, яка засвідчила дані копії, як передбачено пунктами 5.26. та 5.27. Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації (ДСТУ 4163-2003), а тому не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів в розумінні статті 36 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись п.4, 6 ст.63 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Фізичної особи ОСОБА_2, м. Харків без розгляду .

Відмовити Фізичної особи ОСОБА_2, м. Харків у задоволенні клопотання про звільнення останнього від сплати судового збору.

Суддя О.О. Присяжнюк

Примітка: Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення допущеного порушення (ст.63 ГПК України).