КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа№ 910/6647/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Чорної Л.В.

Від позивача - Хуторянець О.В. (довір. від 10.06.16);

Від відповідача - Яковлєв О.С. ( довір. від 01.06.16);

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агенство "Фактор"

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2016р.

у справі № 910/6647/16 (суддя Пригунова А.Б.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідачію Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агенство "Фактор"

про стягнення 92 470, 46грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.16р. у справі №910/6647/16 позов Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" на користь Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованість по кредиту у розмірі 66 666,68 грн., заборгованості по сплаті відсотків - 17 175,35 грн., 15 976,04 грн. - пені та 1497, 27 судового збору.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що в матеріалах справи містяться меморіальні ордери №25225 від 20.08.2014 р. на суму 190 152,58 грн. та №41867 від 18.12.2014 р. на суму 38 481,56 грн. та виписки з банківського рахунку відповідача, які підтверджують надання позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" кредитних коштів у розмірі 228 634,14 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2016р. та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що позивачем не надано жодного документального підтвердження перерахування коштів на рахунки відповідача.

В судовому засіданні представик відповідача надав клопотання витребувати у позивача письмові заявки позичальника, виписки з поточного рахунку позивальника, детальний розрахунок заборгованості, докази надіслання та/або вручення претензій позивача до відповідача, яке судовою колегією відхиляється у зв'язку з його необґрунтованістю.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін судова колегія встановила.

20.08.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" (позичальник) укладено договір про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14, відповідно до якого банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 200 000,00грн., а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 1 до цього договору) з кінцевим строком погашення до 19.08.2015р. і сплатити за користування кредитними коштами проценти відповідно до розділу 3 цього договору.

Згідно з п. 2.1 договору видача кредитних коштів у межах кредитної лінії здійснюється траншами в строк з 20.08.2014 р. по 19.08.2015 р. по письмових заявках позичальника, за згодою банку, шляхом перерахування їх з позичкового на поточний рахунок позичальника, якщо інше не вказано в письмовій заявці.

Відповідно до п.2.4. договору відповідач зобов'язується повернути кредитні кошти банку згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії та з кінцевим строком погашення, що вказані в п.1.1. цього договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що відповідач сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками:

- 16,0 % річних за період з дня надання кредиту до 19.08.2015 р. включно, а у разі порушення позичальником строків погашення кредиту згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії - 32 % річних від суми невиконаного своєчасно зобов'язання за кредитом згідно з вищезгаданим графіком, за період часу з моменту непогашення кредиту (частини кредиту) до дня фактичного погашення цієї заборгованості за кредитом;

- 32,0 % річних за період з терміну повернення кредиту, що зазначений в п. 1.1 цього договору, а також у випадку порушення строків повернення кредитних коштів, що вказані в п.п.4.5., 6.1. цього договору, до дня фактичного погашення заборгованості за кредитом.

Згідно з п.3.3 договору розрахунок процентів здійснюється за період користування кредитними коштами з моменту списання кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення коштів на позичковий рахунок позичальника.

Нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 числа кожного місяця та не пізніше за останній робочий день кожного місяця (п. 3.4 договору).

Відповідно до п. 7.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів та/або комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення.

Цей договір, відповідно до п. 8.6 договору набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

20.08.2014р. сторони підписали Додаток №1 до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14, в якому сторони визначили порядок погашення кредиту відповідачем в сумі і строки згідно з Графіком зниження ліміту кредитної лінії.

20.08.2014р. сторони підписали Додаток а) до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14, в якому сторони визначили тарифи комісійного винагородження за обслуговування клієнтів системного банкінгу.

20.08.2014р. сторони підписали Додаток б) до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14, в якому останні визначили порядок та строки оплати відповідачем наданої Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" інформації за кредитним договором.

20.08.2014р. сторони підписали Додаток в) до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14.

22.07.2015 р. між Публічним акціонерним товариством "Банк "Фінанси та Кредит" (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" (позичальник) укладено додаткову угоду до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14 від 20.08.2014 р., якою було змінено п.п. 1.1., 2.1., 3.1.,3.7., 5.1., 8.3. договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14 від 20.08.2014 р.

22.07.2015р. сторони підписали Додаток №2 до договору про відновлювальну кредитну лінію № 1519-14 від 20.08.2014 р.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору № 1519-14 від 20.08.2014 р., позивачем відповідачу перераховані грошові кошти у сумі 228 634,14 грн., що підтверджується меморіальними ордерами №25225 від 20.08.2014 р. на суму 190 152,58 грн. та №41867 від 18.12.2014 р. на суму 38481,56 грн. та виписками з банківського рахунку відповідача, засвідчені копії яких містяться в матеріалах справи. Отже доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного документального підтвердження перерахування коштів на рахунки відповідача спростовуються наведеними доказами.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" сплачено заборгованості за кредитом за договором № 1519-14 від 20.08.2014 р. на загальну суму 161 967,46 грн., що підтверджується виписками з банківського рахунку відповідача.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

В силу положень ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Оскільки, як зазначалось вище, в матеріалах справи містяться меморіальні ордери №25225 від 20.08.2014р. на суму 190 152,58грн. та №41867 від 18.12.2014р. на суму 38 481,56грн. та виписки з банківського рахунку відповідача, такі докази підтверджують надання позивачем Товариству з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" кредитних коштів у розмірі 228 634,14 грн.

Судова колегія, з урахуванням наведеного вважає, що місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованої по сплаті кредиту за договором № 1519-14 від 20.08.2014 р. у розмірі 66 666,68 грн., а також щодо сплати процентів за користування кредитними коштами на суму 17 175,35 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Статтями 230, 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

За змістом ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Оскільки відповідач допустив прострочення виконання грошових зобов'язань за договором № 1519-14 від 20.08.2014 р., доказів вжиття заходів для уникнення порушення умов договору відповідач не надав, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 15 976,04 грн. підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Колекторське агентство "Фактор" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 13.06.16р. у справі №910/6647/16 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6647/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.В. Кропивна

Л.В. Чорна