ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2016 р.Справа № 922/2028/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Заводовій К.В.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м.Харків
до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Харків
про стягнення 39853,53грн.
за участю представників:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, м.Харків (далі за текстом- позивач), звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Харків (далі за текстом - відповідач), про стягнення 39853,53грн.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором оренди нежитлового приміщення №3 від 01.07.2015.

19 липня 2016 року до суду надійшло клопотання позивача про відкладення розгляду справи у зв'язку із неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника, яке мотивоване зайнятістю його представника, ОСОБА_3, у іншій справі.

Дане клопотання суд залишає без задоволення, оскільки з наявної у матеріалах справи копії нотаріальної довіреності від 01.06.2016 вбачається, що позивач довірив представляти свої інтереси в суді, окрім представника ОСОБА_3, ще й іншим семи особам: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Отже, позивач не був позбавлений можливості направити в судове засідання будь-кого з осіб, що вказані у даній довіреності. Доказів неможливості направлення вказаних осіб у судове засідання, призначене на 20.07.2016, позивачем не надано.

Представник позивача у минулому судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач наданим йому правом не скористався, представника в судове засідання не направив, відзиву не надав.

Господарським судом перевірено місцезнаходження відповідача. У відповідності до спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресою відповідача є: 61168, АДРЕСА_1. Вказані відомості співпадають з відомостями, зазначеними позивачем у позовній заяві.

За вказаною адресою відповідачу направлялись копії ухвал про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України. За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а у разі ненадання суду відповідної інформації адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців), і не повернуто підприємством звязку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи приписи чинного законодавства, судом здійснено належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання у даній справі.

У відповідності до приписів статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

01 липня 2015 року між позивачем, як орендодавцем, та відповідачем, як орендарем, укладено договір №3 оренди нежитлового приміщення (далі за текстом - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався передати відповідачу в строкове платне користування частину нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: Червоношкільна набережна, 12 (літера А-9) у місті Харкові на 1 поверсі, має загальну пощу 70 кв.м., і належить орендодавцеві на праві приватної власності, а відповідач зобов'язався прийняти дане нерухоме майно та сплачувати орендну плату.

Згідно пункту 1.3 Договору приміщення надається орендареві для використання його з метою організації та провадження торгівельної діяльності.

Пунктами 3.2, 3.3 Договору сторони узгодили, що орендна плата за один календарний місяць користування майном становить 6000,00грн. без урахування ПДВ. Форма розрахунків - безготівкова, шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті на рахунок орендодавця або готівкою. Оплата здійснюється не пізніше останнього числа кожного поточного місяця користування.

Під час дії Договору відповідач щомісячно сплачував орендні платежі за користування орендованим майном за період з липня 2015 року по березень 2016 року. Оплати проводилися у розмірі 6000,00грн. на місяць кожного 10 числа поточного місяця, що підтверджується наданими позивачем квитанціями форми №ПО-Д2.

В подальшому позивачем в односторонньому порядку було прийнято рішення про підвищення розміру щомісячної орендної плати за Договором до 14000,00грн., починаючи з 11.04.2016.

Про дане рішення позивач повідомив відповідача листом без номера від 10.04.2016, який направлено 27.04.2016 та вручено адресату 28.04.2016, що підтверджується поштовими чеком та описом вкладення від 27.04.2016, а також інформацією з інтернет-сайту "Відстеження поштових відправлень" (штрихкодовий ідентифікатор 154). Одночасно в даному листі, позивач зазначив, що у випадку незгоди із зміною розміру орендної плати Договір вважається розірваним з 30.04.2016. В такому разі відповідачу слід повернути орендоване приміщення за актом приймання-передачі об'єкту оренди не пізніше 07.05.2016.

Також позивач направив відповідачу лист без номеру та дати, в якому повідомив, що відповідач погіршує стан об'єкту оренди, а саме: без дозволу орендодавця зроблено переобладнання приміщення (вмонтовано в стіни кухонні меблі, а стіну обкладено декоративною плиткою), чим створено загрозу пошкодження приміщення, що є підставою для розірвання Договору на вимогу орендодавця. Крім того, відповідачем систематично не сплачується орендна плата. У зв'язку з цим, позивач зазначив, що Договір вважається розірваним після спливу 10 календарних днів з моменту отримання цього повідомлення.

Даний лист направлено відповідачу 14.04.2016 та вручено адресату 14.05.2016, що підтверджується поштовими чеком та описом вкладення від 27.04.2016, а також інформацією з інтернет-сайту "Відстеження поштових відправлень" (штрихкодовий ідентифікатор 140).

11 травня 2016 року позивач направив відповідачу лист від 11.05.2016, в якому повторно повідомив про те, що відповідач погіршує стан об'єкту оренди, що є підставою для розірвання Договору на вимогу орендодавця. Також позивач заявив вимогу про негайне звільнення орендованого приміщення відповідачем за актом приймання-передачі об'єкту оренди.

Даний лист направлено відповідачу 11.05.2016 та вручено адресату 14.05.2016, що підтверджується поштовими чеком та описом вкладення від 11.05.2016, а також інформацією з інтернет-сайту "Відстеження поштових відправлень" (штрихкодовий ідентифікатор 466).

Всі вищевказані листи залишені відповідачем без відповіді, збільшення розміру орендної плати ним не погоджено, приміщення у зазначений позивачем строк не повернуто.

В подальшому, 01.06.2016 сторонами складено та підписано акт повернення-передачі до Договору, відповідно до якого відповідач повернув, а позивач прийняв нежитлове приміщення загальною площею 70 кв.м., яке розміщене на 1 поверсі будинку 12 (літера А-9) по вул.Червоношкільна набережна у м.Харкові.

В пунктах 2, 2.1, 2.2 даного акту зазначено, що об'єкт оренди передається з такими недоліками орендодавця щодо технічного стану:

Під час приймання приміщення були засвідчені такі зміни, здійснені в об'єкті оренди, які призвели до погіршення стану приміщення: покриття стін потребує заміни шпалер та їх покраски, а також демонтаж настінної декоративної плитки.

Засвідчено, що об'єкт оренди потребує ремонту, орієнтовна вартість якого складатиме 4000,00грн.

При цьому, в пункті 2.2 цього акту позивачем зроблено відмітку, що вказана сума коштів, необхідних для проведення ремонту, одержана та претензії щодо стану приміщення відсутні.

Посилаючись на односторонню зміну умов Договору в частині збільшення розміру орендної плати з 11.04.2016, а також несвоєчасне повернення орендованого приміщення у зв'язку із розірванням Договору оренди на вимогу орендодавця, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь: 11332,00грн. заборгованості з орендної плати за квітень 2016 року, 506,53грн. пені за період з 01.05.2016 по 13.06.2016, 28000,00грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованим приміщенням за час прострочення з 01.05.2016 по 31.05.2016.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

За умовами статті 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Статтею 188 ГК України встановлено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Отже, вищенаведені приписи чинного законодавства передбачають можливість зміни умов договору: за згодою сторін; в односторонньому порядку, якщо це прямо передбачено договором; за рішенням суду.

Позивач вважає, що зміна умов Договору щодо розміру орендної плати, починаючи з 11.04.2016, була здійснена ним в односторонньому порядку на підставі пункту 3.5 Договору. Зокрема, за умовами даного пункту розмір орендної плати, у разі економічної неефективності передачі майна в оренду при орендній платі, встановленій пунктом 3.2 цього Договору, може бути змінений за обґрунтованим рішенням орендодавця з наступним повідомленням орендаря протягом 20 календарних днів з моменту прийняття такого рішення.

Суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки даний пункт Договору лише передбачає підставу для ініціювання орендодавцем питання про підвищення розміру орендної плати, однак не містить прямої вказівки про наявність у нього права на зміну розміру орендної плати саме в односторонньому порядку.

До того ж, за умовами пунктів 7.8-7.9 Договору зміни в цей Договір можуть бути внесені за взаємною згодою сторін, що оформляється додатковою угодою до цього Договору. Пропозиції про зміну, доповнення або розірвання договору розглядаються протягом 30 календарних днів з дня їх письмової пропозиції до розгляду.

Отже, оскільки у позивача за умовами Договору відсутнє право на односторонню зміну його умов, а відповідач не погодив запропоновані позивачем зміни щодо розміру орендної плати і відповідна додаткова угода до Договору сторонами не укладалася, суд вважає, що умови Договору щодо розміру орендної плати в установленому порядку змінено не було.

Доказів зміни умов Договору в судовому порядку позивачем суду також не надано.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що обґрунтовуючи своє рішення про економічну неефективність передачі майна в оренду при орендній платі в розмірі 6000,00грн., позивач посилається на висновок про вартість оренди торгової нерухомості, виконаний ТОВ "Оцінка24".

Однак, з даного висновку вбачається, що він, по-перше, складений 08.07.2016, а тому його не існувало станом на момент прийняття позивачем рішення про підвищення розміру орендної плати (10.04.2016). По-друге, висновок про вартість оренди торгової нерухомості містить примітку, що "зважаючи на те, що Оцінювач особисто не проводив огляд об'єкта оцінки, а уся інформація була надана йому Замовником оцінки, Оцінювач не може гарантувати її достовірності".

Отже, наданий позивачем висновок про вартість оренди торгової нерухомості, виконаний ТОВ "Оцінка24", не є належним доказом економічної неефективності передачі майна в оренду при орендній платі, що була встановлена пунктом 3.2 Договору.

Інших доказів на підтвердження обґрунтованості рішення про підвищення орендної плати позивачем не надано.

Стаття 3 ЦК України визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Збільшення позивачем в односторонньому порядку щомісячного розміру орендної плати з 6000,00грн. до 14000,00грн., за відсутності будь-яких підстав, не відповідає вищенаведеним засадам цивільного законодавства.

Підсумовуючи викладене, суд вважає, що у відповідача не виникло обов'язку сплачувати орендну плату, починаючи з 11.04.2016, виходячи з установленого позивачем розміру, тобто - 14000,00грн. на місяць.

Разом із тим, статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду доказів сплати орендних платежів з квітня 2016 року по травень 2016 року, у зв'язку з чим у нього існує перед позивачем непогашена заборгованість з орендної плати в розмірі 12000,00грн.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 28000,00грн. неустойки у розмірі подвійної плати за користування орендованим приміщенням за час прострочення з 01.05.2016 по 31.05.2016, суд зазначає наступне.

За умовами пунктів 2.4-2.6 Договору після закінчення строку дії цього Договору та у разі його дострокового розірвання орендар зобов'язаний повернути орендодавцю майно протягом трьох календарних днів з моменту закінчення строку дії цього договору або його дострокового розірвання за актом прийому-передачі. Майно має бути повернуто орендодавцю у тому ж стані, в якому воно було передано орендарю, з урахуванням нормального фізичного зносу. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту його фактичного звільнення орендарем та підписання сторонами акта прийому-передачі (повернення) майна.

Статтею 785 ЦК України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Позивач вважає, що Договір оренди є розірваним з 30.04.2016 на підставі прийнятого орендодавцем рішення про дострокове одностороннє розірвання Договору. При цьому, позивач вказує, що:

1) Орендаря у листі про підвищення орендної плати було повідомлено про те, що якщо він не згоден зі зміною розміру орендної плати, то Договір вважається розірваним з 30.04.2016;

2) Відповідно до пункту 4.3.5 Договору орендодавець має право у разі виявлення нецільового використання або невиконання умов цього Договору і обов'язків орендарем розірвати цей договір протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту настання таких обставин.

Суд вважає твердження позивача про одностороннє розірвання Договору необґрунтованим, виходячи з наступного.

Чинне законодавство та умови Договору не містять прямої вказівки про наявність у орендодавця права на одностороннє розірвання Договору через незгоду відповідача із запропонованим підвищенням розміру орендної плати, а тому розірвання Договору з цієї підстави є неправомірним.

Згідно статті 782 ЦК України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Однак, станом на момент направлення позивачем у квітні-травні 2016 року листів з повідомленням про розірвання Договору, у відповідача не існувало заборгованості з орендної плати протягом трьох місяців підряд. Отже, Договір не може вважатися розірваним і з цієї підстави.

Статтею 783 ЦК України визначено, що наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо: 1) наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; 2) наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; 3) наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; 4) наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Позивач зазначає, що відповідач погіршив стан об'єкту, а саме: без дозволу зробив переобладнання приміщення (вмонтував в стіни кухонні меблі, а стіну обклав декоративною плиткою). Цим було створено загрозу пошкодження приміщення.

Слід відзначити, що позивачем не надано будь-яких доказів щодо того, в якому стані перебувало орендоване приміщення на момент укладення договору оренди. Отже, неможливо встановити, чи були здійснені ці переобладнання саме відповідачем. Так, у пункті 2 акта повернення-передачі від 01.06.2016 зазначено, що об'єкт оренди передається з недоліками саме орендодавця, а не орендаря.

Позивачем також не доведено, що вказані в цьому акті переобладнання приміщення створюють загрозу пошкодження приміщення, тобто мають наслідком неможливість його використання у майбутньому як об'єкту оренди.

З пункту 2.2 акту повернення-передачі від 01.06.2016 вбачається, що позивач отримав від відповідача суму коштів в розмірі 4000,00грн., яка необхідна для ремонту приміщення та претензій щодо стану приміщення не має.

Зазначений механізм відшкодування орендарем наслідків погіршення речі, переданої у найм, повністю узгоджується з нормами статті 779 ЦК України та пунктом 4.2.9 Договору.

Отже, у суду відсутні підстави вважати, що наймач своєю недбалою поведінкою створив загрозу пошкодження речі в розумінні пункту 3 частини 1 статті 783 ЦК України.

Крім того, окрім вказаного акту повернення-передачі від 01.06.2016, який підписано обома сторонами, в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази виявлення відповідачем факту погіршення орендованого приміщення до 01.06.2016. У зв'язку з цим, Договір в будь-якому випадку не може вважатися розірваним в односторонньому порядку з 30.04.2016, на чому наполягає позивач.

Суд приходить до висновку, що в даному випадку, підписавши акт повернення-передачі від 01.06.2016, сторони фактично вчинили дії щодо розірвання Договору за взаємною згодою саме з 01.06.2016.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні законні підстави для задоволення вимог про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення згідно статті 785 ЦК України за період з 01.05.2016 по 31.05.2016.

Разом із тим, оскільки судом встановлено, що відповідач сплачував орендні платежі лише по березень 2016 року включно, позивач вправі вимагати від відповідача сплати орендних платежів згідно розміру, встановленого пунктом 3.2 Договору, за період квітень-травень 2016 року, тобто 6000,00грн. на місяць. У зв'язку з цим, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 12000,00грн. заборгованості з орендної плати.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені Договором та Законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно пункту 6.5 Договору за несвоєчасне внесення орендної плати орендар сплачує орендодавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочення, що діяла на момент сплати зазначеної суми пені від суми боргу, за весь період невиконання (неналежного виконання) зобов'язання.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення 506,53грн. пені, нарахованої за період з 01.05.2016 по 13.06.2016.

Враховуючи невірне визначення позивачем розміру заборгованості з орендної плати із зазначених вище підстав, суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення пені частково в розмірі 114,97грн.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (61168, АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (61023, АДРЕСА_2, код НОМЕР_2) 12000,00грн. заборгованості з орендної плати, 114,97грн. пені, 418,89грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в установленому законодавством порядку.

Повне рішення складено 25.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_11