РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №912/1574/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Креатив»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

1) Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві

2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М».

про стягнення 350 486,68 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

від позивача: Таран М.В.

від відповідача: не з'явився

від третіх осіб: не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» звернулось до господарського суду Кіровоградської області із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Креатив» про стягнення 350 486,68 грн. (з яких: 348 742,05 грн. збитки та 1 744,63 грн. штраф), у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за договором фінансового лізингу № 00009886 від 19.05.2014 р.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 20.04.2016 р. (суддя Наливайко Є.М.), керуючись ст. ст. 15 та ст. 17 ГПК України, ухвалено позовну заяву № б/н від 23.03.2016 р. (вх. № 1574/16 від 19.04.2016 р.) Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Приватного акціонерного товариства «Креатив» про стягнення 350 486,68 та додані до неї матеріали передати за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Супровідним листом № 912/1574/16 від 20.04.2016 р. матеріали вищевказаної позовної заяви з доданими до неї документами було скеровано до Господарського суду м. Києва.

В результаті повторного автоматичного розподілу справи № 912/1574/16 автоматизованою системою документообігу Господарського суду м. Києва від 22.42016, зазначені матеріали позовної заяви передано на розгляд судді Андреїшиній І.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2016 р. матеріали вищевказаної позовної заяви прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 912/1574/16 та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 25.05.2016 р., зобов'язано сторін надати певні документи та пояснення.

Представник позивача в судовому засіданні 25.05.2016 р. надав усні пояснення по суті спору та просив задовольнити позов у повному обсязі, надав суду оригінали документів, копії яких додано до позову, для огляду в судовому засіданні.

Відповідач уповноважених представників у судове засідання 25.05.2016 р. не направив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, вимог ухвали суду не виконав.

Через відділ діловодства суду 25.05.2016 р. від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи № 912/1574/16 у зв'язку з участю представника відповідача в судовому засіданні ВГСУ у справі № 912/4425/15, яка призначена на 25.05.2016 р.

Розглянувши дане клопотання, суд його відхилиі з тих підстав, що нормами чинного законодавства України не обмежено коло осіб, які можуть представляти особу в судовому процесі, тому неможливість одного з представників відповідача бути присутнім у судовому засіданні не перешкоджає реалізації права учасника судового процесу на участь у судовому засіданні його іншого представника. Також відповідачем не виконано вимог ухвал суду у даній справі, оскільки він міг подати витребуваний судом письмовий відзив на позовну заяву через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва, як він це зробив, подавши клопотання про відкладення розгляду цієї справи. Крім того, відповідачем не наведено підстав надання переваги одному судовому засіданню над іншим.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність залучення до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, оскільки Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкту лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 1779 від 01.12.2015 р. Також, Господарський суд міста Києва вважає необхідним залучити до участі в справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», оскільки дане товариство повернуло позивачеві об'єкт лізингу.

У відповідності до ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за клопотанням сторін, прокурора або з ініціативи господарського суду.

Таким чином, рішення господарського суду може вплинути на права та обов'язки Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.05.2016 р. відкладено розгляд справи до 22.06.2016 р. у зв'язку з неявкою представника відповідача у призначене судове засідання, невиконанням ним вимог ухвали суду та у зв'язку з залученням до участі в справі третьої особи.

Через відділ діловодства суду 22.06.2016 р. від третьої особи-2 надійшли письмові пояснення на виконання вимог ухвали суду та клопотання про розгляд справи без участі її представника.

У судовому засіданні 22.06.2016 р. представник позивача повідомив, що 22.06.2016 р. подав через відділ діловодства суду документи на виконання вимог ухвали суду.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що дані документи відсутні в матеріалах справи станом на день розгляду справи в суді.

Відповідач та треті особи уповноважених представників у судове засідання 22.06.2016 р. не направили, про дату, час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, відповідач та третя особа-1 вимог ухвали суду не виконали, про поважні причини неявки не повідомили.

Враховуючи наведене, Господарський суд міста Києва з метою з'ясування всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору у даній справі, для забезпечення принципів рівності змагальності сторін у справі, недопущення порушення прав охоронюваних законом інтересів відповідача та третіх осіб, у зв'язку з неявкою представника відповідача та третьої особи-1 у призначене судове засідання, невиконанням ними вимог ухвали суду та для дослідження доказів у справі, керуючись ст. 77 ГПК України, ухвалою суду від 22.06.2016 р. розгляд справи відклав на 14.07.2016 р.; повторно зобов'язав Відділ державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві надати суду письмові пояснення по суті спору, зокрема, які дії було вчинено Товариством з обмеженою відповідальністю «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» з метою сприяння державному виконавцю для розшуку транспортного засобу марки типу VW Passat B7, 2,0 TDI, шасі № НОМЕР_2, 2014 року виробництва, двигун НОМЕР_1; повторно зобов'язав позивача надати суду докази направлення на адресу третіх осіб копії позовної заяви з доданими до неї документами; повторно зобов'язав відповідача виконати вимоги попередніх ухвал суду в даній справі.

В судовому засіданні 14.07.2016 р. представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представники відповідача та третіх осіб у судове засідання 14.07.2016 р. не з'явилися, про поважні причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, вимог ухвали суду від 22.06.2016 р. не виконали.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною в позовній заяві.

Згідно з абз. 3 п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення відповідача та третіх осіб про час та місце судового засідання та про наслідки ненадання ним витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі представників вищезазначених учасників судового процесу.

У судовому засіданні 14.07.2016 р. суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення у даній справі.

Розглянувши подані матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.05.2014 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» (лізингодавець) та Приватним акціонерним товариством «Креатив» (лізингоодержувач) укладено договір про фінансовий лізинг № 00009886 (надалі - договір), відповідно до умов якого об'єктом лізингу є транспортний засіб VW Passat B7, 2,0 TDI, шасі № НОМЕР_2, 2014 року виробництва, номер двигуна НОМЕР_1 (надалі - об'єкт лізингу).

Відповідно до розділу договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. «Умови лізингу», вартість об'єкту лізингу становить еквівалент 36 553,00 доларів США; авансовий платіж - еквівалент 7 310,60 доларів США; обсяг фінансування - 29 242,40 доларів США; кількість лізингових платежів - 60; строк лізингу - 60 місяців; лізинговий платіж - еквівалент 783,19 доларів США. Усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені у гривні і підлягають розрахунку: 1) за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквівалентів в доларах США, визначених вище, відповідно до п. 6.3 та 2) відповідно до п. 6.4.2 (якщо застосовується) загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу. Зобов'язання (вказані вище еквіваленти в доларах США) лізингоодержувача на момент доставки об'єкта лізингу будуть виражені у гривнях у акті прийому-передачі, який є невід'ємною частиною цього договору про фінансовий лізинг. Наступні розрахунки у гривнях будуть здійснюватися лізингодавцем та вказуватись у рахунках, що підлягають сплаті лізингоодержувачем.

Відповідно до розділу Договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. «Придбання об'єкта лізингу», лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу після завершення погодженого строку лізингу за купівельною ціною, визначеною лізингодавцем.

Згідно з п. 3.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), предметом лізингу за цим контрактом є транспортний засіб, зазначений у контракті, який був обраний у відповідності до специфікації лізингоодержувачем та у повній мірі відповідає вимогам лізингоодержувача.

Відповідно до п. 3.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), Порше Лізинг Україна придбаває об'єкт лізингу (отримує право власності на об'єкт лізингу) та передає лізингоодержувачу об'єкт лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями застосованого українського законодавства та цього контракту.

Відповідно до п. 3.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.201 р.), лізингоодержувач користується об'єктом лізингу на умовах фінансового лізингу згідно з положеннями чинного законодавства та забезпечує експлуатацію об'єкта лізингу у відповідності до цього контракту.

Згідно з п. 3.4. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), після завершення строку лізингу за контрактом лізингоодержувач придбаває об'єкт лізингу у Порше Лізинг Україна за купівельною ціною, що буде визначена Порше Лізинг Україна з урахуванням виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань щодо сплати лізингових платежів та інших платежів, які підлягають виплаті за цим контрактом. За умови повної сплати лізингоодержувачем лізингових платежів та інших платежів, що підлягають виплаті за цим контрактом, Порше Лізинг Україна приймає рішення про визначення купівельної ціни у розмірі вартості об'єкта лізингу, як це визначено у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (Плану відшкодування), а сплачені лізингоодержувачем авансовий платіж та платежі, що відшкодовують частину вартості об'єкта лізингу, будуть зараховані у сплату купівельної ціни. У разі неповної сплати лізингоодержувачем будь-яких платежів за контрактом, розмір купівельної ціни буде відповідним чином збільшений.

Відповідно до п. 4.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), Порше Лізинг Україна зберігатиме за собою право власності на об'єкт лізингу, в той час як лізингоодержувач матиме право на експлуатацію об'єкта лізингу впродовж усього строку дії контракту (окрім випадків, коли Порше Лізинг Україна матиме право розірвати цей контракт/відмовитися від контракту та вимагати повернення об'єкта лізингу, як зазначено у цьому контракті).

Відповідно до п. 4.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), після завершення строку дії цього контракту, після сплати останнього лізингового платежу, інших платежів за цим контрактом та виконання всіх зобов'язань лізингоодержувачем право власності на об'єкт лізингу перейде до лізингоодержувача. З цією метою сторони укладають договір купівлі-продажу, підписують додаткову угоду до цього контракту або оформлюють таке придбання в інший спосіб, визначений Порше Лізинг Україна.

За умовами п. 12.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), строк лізингу за цим контрактом визначається у договорі про фінансовий лізинг та Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування).

Згідно з п. 12.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), строк лізингу починається з дати підписання акта прийому-передачі лізингоодержувачем об'єкту лізингу.

Пунктом 20.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.) обумовлено, що всі зміни, доповнення, відмови або положення цього контракту стають обов'язковими для виконання будь-якою стороною виключно у випадку їх оформлення у письмовій формі та письмового підтвердження належним чином уповноваженими представниками.

Відповідно до п. 20.5. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), якщо інше прямо не передбачено контрактом, всі повідомлення сторони відправляють за адресою, вказаною у контракті у письмовій формі особисто, кур'єром або поштою. При цьому, факт відправлення буде вважатися підтвердженим у випадку наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), квитанції про оплату відправлення або опису вкладеного з відповідною відміткою УДППЗ «Укрпошта» або кур'єрської служби (у випадку повідомлення поштою або кур'єром). Факт отримання адресатом повідомлення буде вважатися підтвердженим у випадку наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), наявності повідомлення про вручення адресату поштового відправлення/відмови адресата від прийняття з відповідною відміткою УДППЗ «Укрпошта», кур'єрської служби (у випадку відправлення повідомлення кур'єром або поштою) (п. 20.6.).

Додатком до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 31.05.2014 р. (Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), сторони погодили строки та суми сплати лізингоодержувачем лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. неналежним чином виконував свої зобов'язання зі сплати лізингових платежів з червня 2015 року, внаслідок чого позивач направив вимоги про сплату лізингових платежів які слід розуміти як продовження строку виконання зобов'язання. Зокрема, позивач вказав, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором були направлені наступні нагадування: перше нагадування - 16.07.2015 р., друге нагадування - 04.08.2015 р. та третє нагадування - 17.08.2015 р.

Крім того, разом з третім нагадуванням від 17.08.2015 р. відповідачу було направлено вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкту лізингу та повідомлення пр. відмову від договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. (вих. № 00009886 від 17.08.2015 р.).

Також позивач пояснив, що вимога про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (вих. № 00009886 від 17.08.2015 р.) відповідач отримав 28.10.2015 р., що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення.

Таким чином, за твердженнями позивача з посиланням на п. 12.13. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), оскільки вимога була направлена 20.10.2015 р., то договір вважається припиненим 02.11.2015 р.

Зважаючи на те, що вимога отримана відповідачем 28.10.2015 р., то останнім днем погашення заборгованості мало бути 31.10.2015 р., поверненням об'єкту лізингу - 11.11.2015 р. Однак, об'єкт лізингу в зазначений строк повернуто не було, зобов'язання з оплати також не були виконані.

За таких обставин, позивач намагався самостійно шляхом направлення відповідних повідомлень, вимог, проведення переговорів забезпечити виконання зобов'язань відповідачем. Проте відповідачем не було вчинено жодних дій на погашення заборгованості.

01.12.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хижняком А.М., керуючись ч. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» та п. 13.6. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), було вчинено виконавчий напис № 1779 про повернення об'єкту лізингу.

09.12.2015 р. головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Данилюком Р.В. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового повернення об'єкту лізингу на підставі виконавчого напису нотаріуса № 1779 від 01.12.2015 р.

09.12.2015 р. головним державним виконавцем ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Данилюком Р.В. було оголошено в розшук транспортний засіб VW Passat B7, 2,0 TDI, шасі № НОМЕР_2, 2014 року виробництва, номер двигуна НОМЕР_1.

17.12.2015 р. за сприяння спеціалізованої організації ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» об'єкт лізингу було повернуто позивачу, що підтверджується відповідним актом прийому-передачі (належним чином засвідчена копія якого додана до матеріалів справи).

Оскільки позивач змушений був звернутися до спеціалізованих організацій - ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», ТОВ «Автомир» та ТОВ «Юридична фірма Вернер» для підготовки процесуальних документів, відкриття виконавчого провадження та супроводженням об'єкта лізингу, зберігання об'єкта лізингу, то ним понесені збитки у розмірі 64 796,80 грн. (з яких: 58 396,80 грн. - оплата послуг з повернення майна ТОВ Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», 400,00 грн. - оплата за відповідальне зберігання автомобіля (об'єкту лізингу) ТОВ «Автомир», 6 000,00 грн. - оплата за надання юридичних послуг ТОВ «Юридична фірма Вернер»), які він просить стягнути з відповідача, посилаючись на п. 13.5. та 8.6. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.).

Крім того, позивач заявив до стягнення з відповідача суму збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 283 945,25 грн., що становить різницю між ринковою вартістю автомобіля та сумою несплачених лізингових платежів на момент продажу об'єкта лізингу, посилаючись на п. 12.9. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.).

Враховуючи, що об'єкт лізингу було вилучено у відповідача в примусовому порядку 17.12.2015 р. за актом опису та арешту майна, то в подальшому позивач 11.02.2016 р. уклав з ТОВ «Фольксваген Центр Кривий Ріг», з метою реалізації майна, було укладено договір купівлі-продажу/поставки бувшого в користування автомобіля VW Passat B7, 2,0 TDI, шасі № НОМЕР_2, 2014 року виробництва, номер двигуна НОМЕР_1. При цьому, відповідно до п. 3.1. зазначеного договору купівлі-продажу, ціна автомобіля на дату укладення даного договору складає 659 003,04 грн., в т.ч. ПДВ у розмірі 109 833,84 грн. Дохід від реалізації об'єкта лізингу, який фактично отримав позивач складає 549 169,20 грн., без ПДВ, і саме ця сума, за твердженнями позивача, є ринковою вартістю об'єкта лізингу.

Станом на 17.12.2015 р., тобто на дату вилучення транспортного засобу, залишились невиплаченими відповідачем лізингові платежі у розмірі, еквівалентному 32 110,79 доларів США.

Станом на 10.02.2016 р. (робочий день, що передував дню продажу транспортного засобу) курс ПАТ «Креді Агріколь Банк» становив 25,945 грн. за 1 долар США, у зв'язку з чим різниця між вартістю об'єкта лізингу та сумою несплачених лізингових платежів на момент повернення об'єкта лізингу становила 283 945,25 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача за порушення зобов'язань за договором про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. 1 744,63 грн. штрафу у відповідності до п. 8.2.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором фінансового лізингу.

За приписами статті 806 Цивільного кодексу України, за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Положеннями частини 2 статті 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що лізингоодержувач зобов'язаний: прийняти предмет лізингу та користуватися ним відповідно до його призначення та умов договору; відповідно до умов договору своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов'язання щодо утримання предмета лізингу, підтримувати його у справному стані; своєчасно сплачувати лізингові платежі; надавати лізингодавцеві доступ до предмета лізингу і забезпечувати можливість здійснення перевірки умов його використання та утримання; письмово повідомляти лізингодавця, а в гарантійний строк і продавця предмета, про всі випадки виявлення несправностей предмета лізингу, його поломок або збоїв у роботі; письмово повідомляти про порушення строків проведення або непроведення поточного чи сезонного технічного обслуговування та про будь-які інші обставини, що можуть негативно позначитися на стані предмета лізингу, - негайно, але у будь-якому разі не пізніше другого робочого дня після дня настання вищезазначених подій чи фактів, якщо інше не встановлено договором; у разі закінчення строку лізингу, а також у разі дострокового розірвання договору лізингу та в інших випадках дострокового повернення предмета лізингу - повернути предмет лізингу у стані, в якому його було прийнято у володіння, з урахуванням нормального зносу, або у стані, обумовленому договором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингодавець має право відмовитися від договору лізингу у випадках, передбачених договором лізингу або законом.

За приписами статті 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом; інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Згідно з п. 5.4. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), лізингоодержувач забезпечує оформлення доставки об'єкта лізингу шляхом підписання лізингоодержувачем та Порше Лізинг Україна акту прийому-передачі. Будь-які дефекти об'єкта лізингу фіксуються в акті прийому-передачі. Об'єкт лізингу вважається таким, що був прийнятий лізингоодержувачем в ідеальному стані та у відповідності до вимог останнього.

Відповідно до п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014) р., для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме Порше Лізинг Україна лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), що є невід'ємною частиною цього контракту, та інших положень контракту. Кожний лізинговий платіж включає в себе: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом.

Згідно з п. 6.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі, що підлягають виплаті за цим контрактом на користь Порше Лізинг Україна, відображають справедливу вартість об'єкта лізингу та забезпечують отримання Порше Лізинг Україна очікуваної станом на дату виконання контракту суми на основі діючого курсу обміну Євро/долара США, встановленого НБУ або українським комерційним банком (ПАТ «КІБ Креді Агріколь» або іншим банком), або на основі обмінних курсів, за якими на встановлену дату укладалися угоди з клієнтами банку з купівлі та продажу Євро/доларів США до української гривні, як буде обрано за рішенням Порше Лізинг Україна станом на дату, коли кожен платіж підлягає виплаті. З цією метою лізингові платежі, інші платежі, а також будь-які інші виплати, передбачені цим контрактом, розраховуються в Євро/доларах США на змінній основі та підлягають сплаті в українській гривні за обмінним курсом вказаного вище банку (чинного станом на дату виставлення рахунку).

Відповідно до п. 6.4. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) відображаються лізингові платежі з урахуванням відсотків за використання обсягу фінансування, розмір яких узгоджений сторонами.

Відповідно до п. 6.5. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), лізингові платежі перераховуються лізингоодержувачем на рахунок, зазначений Порше Лізинг Україна у Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування).

Як вбачається з Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування) до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р., відповідач повинен був сплачувати черговий лізинговий платіж (відшкодування частини вартості об'єкта лізингу та сплата процентів і комісій) 15 числа поточного місяця користування об'єктом лізингу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 8.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), якщо лізингоодержувач прострочить виплату лізингового платежу протягом більше ніж на 10 робочих днів, Порше Лізинг Україна має право: надіслати лізингоодержувачу першу вимогу щодо сплати у письмовій формі. Якщо лізингоодержувач не здійснив оплату протягом 7 робочих днів з моменту відправлення першої вимоги щодо сплати, Порше Лізинг Україна надсилає в таких же спосіб другу вимогу щодо сплати, яка продовжує строк здійснення оплати ще на вісім робочих днів. У випадку, якщо лізингоодержувач не здійснить оплату у вказаний термін, Порше Лізинг Україна має право направити лізингоодержувачу третю вимогу щодо сплати та відмовитися від контракту в односторонньому порядку, за пунктом 12.6.1. контракту. Сторони погоджуються, що невиконання зобов'язань після надіслання другої вимоги щодо сплати означає, що лізингоодержувач не має наміру в подальшому виконувати свої зобов'язання за цим контрактом.

Таким чином, факт направлення позивачем вимог про сплату лізингових платежів слід розуміти як продовження строку виконання відповідачем зобов'язання зі сплати чергових лізингових платежів, про що також зазначає позивачем у позовній заяві.

При цьому, позивачем долучено до позовної заяви копії вимог (нагадування про несплату), а саме перше нагадування про несплату від 16.07.2015 р., друге нагадування про несплату від 04.08.2015 р., третє нагадування про несплату від 17.08.2014 р.

Відповідно до п. 20.5. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), якщо інше прямо не передбачено контрактом, всі повідомлення сторони відправляють за адресою, вказаною у контракті у письмовій формі особисто, кур'єром або поштою. При цьому, факт відправлення буде вважатися підтвердженим у випадку наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), квитанції про оплату відправлення або опису вкладеного з відповідною відміткою УДППЗ «Укрпошта» або кур'єрської служби (у випадку повідомлення поштою або кур'єром). Факт отримання адресатом повідомлення буде вважатися підтвердженим у випадку наявності підпису адресата на копії повідомлення (у випадку передачі повідомлення особисто), наявності повідомлення про вручення адресату поштового відправлення/відмови адресата від прийняття з відповідною відміткою УДППЗ «Укрпошта», кур'єрської служби (у випадку відправлення повідомлення кур'єром або поштою).

Суд зазначає, що позивачем у підтвердження направлення даних повідомлень не долучено до матеріалів справи жодного належного та допустимого доказу.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що саме факт направлення позивачем вимог про сплату лізингових платежів слід розуміти як продовження строку виконання відповідачем зобов'язання зі сплати чергових лізингових платежів, про що також зазначає позивач у позовній заяві.

Однак, з огляду на те, що суд позбавлений можливості достовірно встановити, яка саме поштова кореспонденція була відправлена відповідачу (з огляду на ненадання позивачем суду належних та допустимих доказів направлення відповідачу саме тих повідомлень про несплату, копії яких долучено до позовної заяви), зокрема, встановити дату та факт направлення відповідачу саме тих нагадувань про несплату (перші, другі, треті), копії яких долучено позивачем до позовної заяви, суд також, відповідно, не вбачає за можливе встановити, чи був продовжений строк виконання відповідачем свого зобов'язання зі сплати лізингових платежів за період з червня 2015 року (відповідно до п. 8.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.).

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту направлення відповідачу нагадувань про несплату (перше, друге, третє) за договором про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р., а отже не доведено, що строк виконання відповідачем свого зобов'язання зі сплати лізингових платежів за спірний період було продовжено (відповідно до п. 8.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.).

Згідно з п. 8.3.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), якщо лізингоодержувач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому, якщо прострочення лізингового платежу триває більш ніж 30 днів, Порше Лізинг Україна має право розірвати контракт/відмовитись від контракту і витребувати об'єкт лізингу від лізингоодержувача, в тому числі у примусовому порядку згідно з виконавчим написом нотаріуса.

Відповідно до п. 12.6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.) Порше Лізинг Україна має право в односторонньому порядку розірвати цей контракт/відмовитись від контракту та на повернення об'єкта лізингу в наступних випадках: лізингоодержувач не сплатив 1 (один) наступний лізинговий платіж у повному обсязі або частково, і строк невиконання зобов'язання зі сплати перевищує 30 календарних днів.

Як встановлено судом, відповідач прострочив сплату чергових лізингових платежів за договором про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. більше ніж на тридцять календарних днів, у зв'язку з чим, відповідно до положень п.п 8.3.2. та 12.6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.) у позивача виникло право розірвати договір про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.

Відповідно до п. 12.7. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), день, що вважатиметься датою розірвання/відмови від контракту визначається Порше Лізинг Україна у відповідному повідомленні/вимозі. Порше Лізинг Україна надсилає лізингоодержувачу письмове повідомлення/вимогу про розірвання/відмову від контракту та за можливості зв'язується з ним доступними телефонними засобами для повідомлення про розірвання/відмову від контракту. Таке повідомлення/вимога надсилається Порше Лізинг Україна на адресу за зареєстрованим місцем знаходження лізингоодержувача. У випадку неотримання лізингоодержувачем повідомлення / вимоги через відсутність за адресою/повернення через закінчення строку зберігання, лізингоодержувач вважається належним чином повідомленим.

Відповідно до п. 12.8. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), негайно після розірвання/відмови від контракту Порше Лізинг Україна має право скористатися всіма отриманими гарантіями для одержання повної суми всіх непогашених лізингових платежів та інших платежів, незалежно від дати їх сплати.

Згідно з п. 12.9. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), у разі дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту відповідно до п. 12 контракту, відмови лізингоодержувача придбати об'єкт лізингу, як передбачено п. 4.2., а також якщо Порше Лізинг Україна вимагає повернення об'єкта лізингу відповідно до інших положень контракту, лізингоодержувач зобов'язаний повернути об'єкт лізингу за свій власний рахунок у відмінному робочому та технічному стані за адресою місцезнаходження Порше Лізинг Україна, якщо інша адреса не вказана Порше Лізинг Україна впродовж 10 робочих днів від дати одержання відповідного запиту. В цей же строк лізингоодержувач сплачує Порше Лізинг Україна будь-яку різницю між вартістю об'єкту лізингу (тобто, сумою грошових коштів, що було фактично отримано Порше Лізинг Україна в результаті продажу об'єкту лізингу або якщо об'єкт лізингу залишився у власності Порше Лізинг Україна ринковою вартість об'єкта лізингу, що визначається професійним оцінювачем майна відповідно до чинного законодавства) та лізинговими платежами, що залишилися несплаченими відповідно до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), а також іншими платежами, що залишилися несплаченими лізингоодержувачем відповідно до контракту. Сторони погодили, що вказана різниця є упущеною вигодою Порше Лізинг Україна та має бути відшкодована лізингоодержувачем відповідно до умов контракту та чинного законодавства. Зобов'язання щодо сплати такої різниці залишається чинним до моменту його виконання лізингоодержувачем, в тому числі після закінчення строку лізингу/розірвання договору.

Згідно з п. 13.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), лізингоодержувач зобов'язаний у строки, встановлені Порше Лізинг Україна, повернути об'єкт лізингу у всіх випадках дострокового закінчення строку лізингу, розірвання контракту, крім випадку, коли лізингоодержувач набуває право власності на об'єкт лізингу відповідно до умов контракту.

Згідно з п. 13.5. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), після вилучення (повернення) об'єкта лізингу сторони підписують акт вилучення (повернення) об'єкта лізингу, в якому зазначають фактичні показники пробігу об'єкта лізингу, всі дефекти та вартість їх усунення.

Позивачем долучено до позовної заяви копію вимоги про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (вих. № 00009886 від 17.08.2015 р.), в якій позивач повідомляв відповідача, що відмовляється від договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р., та вимагав повернення об'єкта лізингу протягом 10 робочих днів з дня доставлення вказаної вимоги.

У позовній заяві позивач зазначив, що вказана вимога була направлена відповідачу 20.10.2015, з огляду на що датою розірвання договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. є 02.11.2015 р.

Відповідно до п. 12.13. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), у випадках, передбачених п. п. 12.6. та 12.12., контракт вважається розірваним на 10-й робочий день з дня надіслання письмового повідомлення стороною на адресу іншої сторони.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивач направив відповідачу вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (вих. № 00009886 від 17.08.2015 р.), у зв'язку з чим договір про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. був розірваний 02.11.2015 р.

При цьому, факт розірвання договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р., так само як і факт повернення позивачу об'єкта лізингу, відповідачем не заперечувався.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 34 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

При цьому суд зазначає, що відносини, що виникають за договором лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та Законом України «Про фінансовий лізинг» (частина 2 статті 806 ЦК України та частина 1 статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність.

Отже, договір фінансового лізингу поєднує в собі, зокрема, елементи договорів оренди та купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг», лізингові платежі можуть включати: суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; компенсацію відсотків за кредитом та інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу.

Належне виконання лізингоодержувачем обов'язків зі сплати всіх лізингових платежів, передбачених договором лізингу, означає реалізацію ним права на викуп отриманого в лізинг майна.

Таким чином, на правовідносини, що складаються між сторонами договору лізингу щодо одержання лізингодавцем лізингових платежів у частині покупної плати за надання майна в майбутньому у власність лізингоодержувача, поширюються загальні положення про купівлю-продаж.

Статтею 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару, встановлену в договорі. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Згідно зі статтею 697 Цивільного кодексу України, договором може бути встановлено, що право власності на переданий покупцеві товар зберігається за продавцем до оплати товару або настання інших обставин.

Судом встановлено, що лізингоодержувач, Приватне акціонерне товариство «Креатив», не виконувало зобов'язань зі сплати лізингових платежів належним чином, що призвело до виникнення заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. за період з червня 2014 року, у зв'язку з чим лізингодавець направив лізингоодержувачу вимогу про сплату заборгованості за договором, повернення об'єкта лізингу та повідомлення про відмову від договору (вих. № 00009886 від 17.08.2015 р.).

Судом встановлено, що на дату розірвання (дострокового припинення) договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. та повернення об'єкту лізингу позивачу відповідач мав заборгованість зі сплати лізингових платежів, які підлягали оплаті відповідно до передбачених графіком дат платежу за червні 2015 р.

Відповідно до п. 6.1. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.) для експлуатації об'єкта лізингу лізингоодержувач щомісяця виплачуватиме Порше Лізинг Україна лізингові платежі у відповідності до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування), що є невід'ємною частиною цього контракту, та інших положень контракту. Кожний лізинговий платіж включає в себе: відсотки (проценти) за користування обсягом фінансування; частину від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості об'єкта лізингу); комісії; покриття витрат, пов'язаних з оплатою послуг та відшкодуваннями, що підлягають виплаті у строки та на умовах, передбачених цим контрактом та інші витрати, передбачені або прямо пов'язані з контрактом.

Суд зазначає, що наслідком розірвання договору є відсутність у позивача обов'язку надати предмет лізингу у майбутньому у власність відповідача і, відповідно, відсутність права вимагати його оплати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від29.10.2013 р. у справі № 3-31гс13.

Позивачем було заявлено до стягнення з відповідача штраф за надіслані позивачем вимоги щодо сплати заборгованості у загальному розмірі 1 744,63 грн.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17.12.2013 р. № 14, застосування іншого виду неустойки - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, що, втім, не виключає можливості його встановлення в укладеному сторонами договорі (наприклад, за необґрунтовану відмову від переказу коштів за розрахунковими документами отримувача коштів), притому і як самостійний захід відповідальності, і як такий, що застосовується поряд з пенею.

Згідно з п. 8.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), у випадку прострочення сплати платежу до лізингоодержувача застосовуються наступні санкції: штрафні санкції за вимоги щодо сплати, надіслані Порше Лізинг Україна, еквівалент 15 дол США за першу вимогу, еквівалент 20 дол США за другу вимогу, еквівалент 25 дол США за третю вимогу.

Як встановлено судом, позивачем долучено до позовної заяви копії вимог (нагадування про несплату), а саме перше нагадування про несплату від 16.07.2015 р., друге нагадування про несплату від 04.08.2015 р., третє нагадування про несплату від 17.08.2014 р.

При цьому, штраф, по суті, виставлений не за сам факт надсилання вимог, оскільки це не є цивільним (господарським) правопорушенням, а за наявність прострочення виконання грошового зобов'язання за такий період.

Однак, як вже встановлено судом, позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факту направлення відповідачу вказаних нагадувань про несплату (перше, друге, третє) за договором про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р., у зв'язку з чим не вбачає підстав для стягнення з відповідачу штрафу за надсилання вимоги щодо сплати еквівалент 15 дол США за першу вимогу, еквівалент 20 дол США за другу вимогу, еквівалент 25 дол США за третю вимогу (відповідно до п. 8.2. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.).

Таким чином, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» в частині позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Креатив» штрафу в розмірі 1 744,63 грн. у зв'язку з необґрунтованістю.

Стосовно заявлених позивачем збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 283 945,25 грн., що становить різницю між ринковою вартістю автомобіля та сумою несплачених лізингових платежів на момент продажу об'єкта лізингу, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками вважаються, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Пунктом 6 ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено право лізингодавця на відшкодування збитків відповідно до закону або договору.

Відповідно ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями ст. 1166 Цивільного кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За змістом вищезазначеної ст. 1166 Цивільного кодексу України, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Неодержаний прибуток (не отриманий доход, упущена вигода) - це рахункова величина втрати очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб'єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив би правопорушення.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) є не абстрактними, а такими, що дійсно були б отримані кредитором в разі належного виконання боржником своїх обов'язків.

Враховуючи, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив існування реальної можливості отримання ним очікуваного доходу у разі належного виконання лізингоодержувачем прийнятих на себе зобов'язань, господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди в розмірі 283 945,25 грн., що становить різницю між ринковою вартістю автомобіля та сумою несплачених лізингових платежів на момент продажу об'єкта лізингу.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 р. та Вищого господарського суду України від 05.11.2014 р. у справі № 916/1304/14.

Крім того, у зв'язку з тим, що позивач змушений був звернутися до спеціалізованих організацій - ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», ТОВ «Автомир» та ТОВ «Юридична фірма Вернер» для підготовки процесуальних документів, відкриття виконавчого провадження та супроводженням об'єкта лізингу, зберігання об'єкта лізингу, позивач звернувся з позовними вимогами до відповідача про стягнення понесених позивачем збитків у розмірі 58 396,80 грн., що є оплатою послуг з повернення майна ТОВ Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», 400,00 грн., що є оплатою за відповідальне зберігання автомобіля (об'єкту лізингу) ТОВ «Автомир» та 6 000,00 грн., що є оплатою за надання юридичних послуг ТОВ «Юридична фірма Вернер».

У відповідності до п. 8.6. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), будь-які збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням стороною своїх обов'язків за контрактом, підлягають відшкодуванню в повному обсязі додатково до штрафних санкцій, передбачених контрактом.

Згідно з п. 13.5. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), лізингоодержувач відшкодовує всі будь-які витрати, понесені ТОВ «Порше Лізинг Україна» у зв'язку з вилученням (поверненням) об'єкта лізингу, у тому числі витрати, пов'язані із залученням будь-яких третіх осіб, що надають послуги, пов'язані з вилученням об'єкта лізингу.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог щодо стягнення збитків у розмірі 58 396,80 грн., що є оплатою послуг з повернення майна ТОВ Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» та 400,00 грн., що є оплатою за відповідальне зберігання автомобіля (об'єкту лізингу) ТОВ «Автомир», надав суду в якості доказів копії договору про надання послуг з повернення майна (об'єкту лізингу) від 03.02.2011 р., , укладеного між ТОВ «Порше Лізинг Україна» та ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», додаткової угоди № 2 від 02.02.2012 р. до даного договору, рахунку на оплату № 17 від 22.01.2016 р. на суму 58 396,80 грн., акту приймання-передачі наданих послуг від 22.01.2016 р. до договору про надання послуг з повернення майна (об'єкта лізингу) від 03.02.2011 р., платіжного доручення № 50027615 від 27.01.2016 р. на суму 58 396,80 грн.; акту прийому-передачі предмету лізингу ТОВ «Автомир» від 17.12.2015 р., заказу-наряду № 000008698 (відкритий 12.02.2016 р. 0 09:22 год., закритий 12.02.2016 р. о 21:00 год.) на суму 400,00 грн. за відповідальне зберігання автомобіля за лютий 2016 р., рахунку № В000009782 від 12.02.2016 р. на суму 400,00 грн. за відповідальне зберігання автомобіля за лютий 2016 р., платіжне доручення № 50028165 від 18.02.2016 р. на суму 400,00 грн.

Як вбачається з акту опису й арешту майна, складеного 17.12.2015 р. відділом державної виконавчої служби, при вилученні об'єкту лізингу був присутній стягувач - представник ТОВ «Порше Лізинг України» та поняті. Доказів, що вказана в акті особа стягувача є співробітником ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» суду представлено не було, як не надано й інших доказів, які свідчили б про необхідність понесення позивачем витрат у сумі 58 396,80 грн.

Так, суду не обґрунтовано заявлений до стягнення розмір збитків саме в сумі 58 396,80 грн. Акт № 3 від 22.01.2016 р. приймання-передачі наданих послуг до договору про надання послуг з повернення майна (об'єктів лізингу) від 03.02.2011 р., який міститься в матеріалах справи свідчить про те, що сума винагороди виконавця по наданню послуг з повернення майна становить 58 396,80 грн. Рахунок на оплату № 17 від 22.01.2016 р. виставлений ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М» за послуги, спрямовані на забезпечення повного та своєчасного виконання умов договору лізингу також виставлений на суму 58 396,80 грн. Також в матеріалах справи наявне платіжне доручення № 50027615 від 27.01.2016 р. на суму 58 396,80 грн. про сплату позивачем за послуги згідно рахунку № 17 від 22.01.2016 р. При цьому, жодного документального підтвердження які саме дії були вчинені при наданні послуг ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», позивачем не надано.

Таким чином, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено причинного зв'язку та вину відповідача у виникненні витрат у сумі 58 396,80 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Також господарський суд зауважує, що позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами, зокрема, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та понесеними позивачем витратами за зберігання транспортного засобу (у випадку передачі на зберігання транспортного засобу VW Passat B7, 2,0 TDI, шасі № НОМЕР_2, 2014 року виробництва, номер двигуна НОМЕР_1), тобто необхідності понесення таких витрат. Зокрема, господарським судом встановлено, що у відповідності до акту прийому-передачі предмету лізингу ТОВ «Автомир» від 17.12.2015 р., транспортний засіб було передано ТОВ «Порше Лізинг Україна», що не заперечувалось і самим позивачем. В даному акті зазначено, що датою здійснення прийому-передачі автомобіля є 17.12.2015 року, тоді як у заказі-наряді № 000008698 (відкритий 12.02.2016 р. 0 09:22 год., закритий 12.02.2016 р. о 21:00 год.) на суму 400,00 грн. зазначено за відповідальне зберігання автомобіля за лютий 2016 р., рахунку № В000009782 від 12.02.2016 р. на суму 400,00 грн. зазначено за відповідальне зберігання автомобіля за лютий 2016 р., платіжному дорученні № 50028165 від 18.02.2016 р. на суму 400,00 грн. зазначено рахунок № В000009782 від 12.02.2016 р. (за лютий 2016).

Крім того, позивачем не надано жодного доказу в підтвердження договірних стосунків з ТОВ «Автомир» щодо зберігання вилученого транспортного засобу (об'єкту лізингу).

За таких обставин, оскільки об'єкт лізингу фактично було повернуто 17.12.2015 р ТОВ «Порше Лізинг Україна»., то надані позивачем докази понесених збитків у розмірі 400,00 грн. (за зберігання об'єкту лізингу), зокрема, заказ-наряд № 000008698 (відкритий 12.02.2016 р. 0 09:22 год., закритий 12.02.2016 р. о 21:00 год.) на суму 400,00 грн. за відповідальне зберігання автомобіля за лютий 2016 р., рахунок № В000009782 від 12.02.2016 р. на суму 400,00 грн. за відповідальне зберігання автомобіля за лютий 2016 р., платіжне доручення № 50028165 від 18.02.2016 р. на суму 400,00 грн., не є належними та допустимими доказами причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача та понесеними позивачем витратами за зберігання транспортного засобу (у випадку передачі на зберігання транспортного засобу VW Passat B7, 2,0 TDI, шасі № НОМЕР_2, 2014 року виробництва, номер двигуна НОМЕР_1), тобто необхідності понесення таких витрат.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Креатив» збитків у розмірі 800,00 грн. (за зберігання об'єкту лізингу).

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача збитки у розмірі 6 000,00 грн., що є витратами на правову допомогу.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушенного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України передбачено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 623 Цивільного кодексу України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.

Судом враховано, що згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України, для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вищезазначених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Обгрунтовуючи вимоги в частині стягнення з відповідача збитків у розмірі 6 000,00 грн. позивач вказує на те, що вказані грошові кошти були понесені ним у якості оплати юридичних послуг, наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер» щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р. у примусовому порядку (шляхом юридичного консультування, підготовки процесуальних документів та представництва інтересів позивача в суді).

При цьому, позивачем долучено до матеріалів справи копію договору про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 р., укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер», копію додаткової угоди № 47 від 15.01.2013 р. до даного договору, копію додаткової угоди № 206 від 10.08.2015 р. до вказаного договору (про надання юридичних послуг стосовно справи щодо стягнення всіх належних до сплати платежів з Приватного акціонерного товариства «Креатив» відповідно до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), копію рахунку-фактури № 277 від 22.02.2016 р., виставленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер», на суму 5 000,00 грн., копію акту № 276 від 22.02.2016 до договору про надання юридичних послуг № 17/2010 від 09.06.2010 р. (про надання послуг у повному обсязі на суму 5 000,00 грн.) та копію платіжного доручення № 50029042 від 29.03.2016 на суму 5 000,00 грн.

Відповідно до п. 8.2.3. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), у випадку прострочення сплати лізингових платежів до відповідача застосовуються санкції, зокрема, компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, гонорари юристам, судові та позасудові витрати.

Згідно з п. 8.6. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), будь-які збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням стороною своїх обов'язків за контрактом, підлягають відшкодуванню у повному обсязі понад передбачені контрактом штрафні санкції.

Відповідно до п. 12.10. Загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (додаток до договору про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.), у будь-якому випадку дострокового закінчення строку лізингу/розірвання контракту позивач зберігає за собою право вимагати додаткових компенсацій, зокрема витрат на правову допомогу.

Однак, суд наголошує на тому, що витрати на оплату юридичних послуг не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором про фінансовий лізинг № 00009886 від 19.05.2014 р.

Відповідна правова позиція викладена в Оглядовому листі ВГСУ від 14.01.2014 р. № 01-06/20/2014 «Про деякі питання практики застосування господарськими судами законодавства у справах, в яких заявлено вимоги про відшкодування збитків».

При цьому, суд зазначає, що у випадку звернення лізингодавця з позовом до лізингоодержувача та відмови суду у задоволенні позовних вимог, в тому числі у зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог, сам факт надання юридичних послуг лізингодавцю не може бути підставою для стягнення таких витрат на юридичну допомогу з лізингоодержувача.

Тому, незважаючи на те, що сторони передбачили у договорі конкретні види збитків, це не позбавляє позивача обов'язку довести наявність таких збитків у кожному конкретному випадку (всі елементи збитків).

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» в частині позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Креатив» понесених позивачем витрат за юридичні послуги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична фірма Вернер» у розмірі 6 000,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У відповідно до пункту 6.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21.02.2013 р. № 7, витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 Господарського процесуального кодексу України.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Таким чином, відшкодовуються втрати, які були здійснені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні в справі. Аналогічну правову позицію викладено у Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 6-рп/2013 у справі № 1-4/2013.

Однак, позивачем не надано суду доказів того, що понесені ним витрати були здійснені за отримання саме адвокатських послуг (адвоката, адвокатського об'єднання, фірми, тощо); тобто, у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат позивача у якості судових витрат відповідно до статті 44 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до Приватного акціонерного товариства «Креатив» не підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 22, 32,33, 43, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю

2. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 20.07.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина