РІШЕННЯ

27 липня 2016 року Справа № 913/727/16

Провадження №6/913/727/16

За позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Брянка Луганської області,

до відповідача ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю "Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання", м. Сєвєродонецьк Луганської області,

про стягнення 248 918 грн. 46 коп.

Суддя Василенко Т.А.

Секретар судового засідання Жданова Е.А.

В судовому засіданні 18.07.2016 р. брали участь представники:

- від позивача - ОСОБА_3, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №1037 від 20.09.2002р., договір про надання правової допомоги б/ н від 01.06.2016р.

- від відповідача - ОСОБА_4, довіреність б/н від 18.07.2016р.

В судовому засіданні 18.07.2016 р. було оголошено перерву до 27.07.2016р

У засіданні 27.07.2016 р. брали участь представники:

від позивача - ОСОБА_5І, довіреність №817 від 18.05.2016,

від відповідача - представник не прибув.

Обставини справи: позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 320 547 грн. 80 коп., в тому числі: заборгованість за договорами №5 від 25.07.2013 та №1 від 03.01.2014 в розмірі 140 600 грн. 00 коп., інфляційні нарахування в розмірі 99 751 грн. 86 коп., 3% річних в розмірі 8 550 грн. 30 коп., пеня в розмірі 71 645 грн. 64 коп.

Після перерви відповідач не забезпечив явку повноважного представника в судове засідання, але представник останнього був належним чином повідомлений про дату та час слухання справи, про свідчить підпис представника останнього в запису про оголошення перерви від 18.07.2016 р.

В той же час, на електронну адресу суду надійшло клопотання відповідача від 26.07.2016 р. про відкладення розгляду справи, у звязку із неможливістю явки повноважного представника, який буде знаходитися у м. Сєвєродонецьку у звязку із участю в судовому процесі по справі № 812/199/16, що розглядається у Луганському окружному адміністративному суді. Також на підприємстві відсутні інші особи з знанням у галузі права, які б мали змогу представляти інтереси відповідача у суді, надати додаткові докази та заперечення.

При цьому, будь-яких доказів неможливості явки в судове засідання будь-якого представника надано не було.

Представник позивача заперечив проти поданого клопотання та відкладення розгляду справи.

Судом клопотання позивача розглянуто та залишено без задоволення виходячи з наступного.

В судовому засіданні 18.07.2016 р. від відповідача був присутній повноважний представник ОСОБА_4П (на підставі довіреності б/н від 18.07.2016 р.), який завчасно був повідомлений про дату та час наступного засідання суду у даній справі.

Відповідно до ст. 74 ГПК України порядок ведення засідання визначається суддею.

Як вказано в п. 3.9.2 Постанови Пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 ГПК).

Таким чином, саме суд визначає можливо чи ні розглядати справу за умови відсутності представників сторін.

В даному випадку, суд не вбачає перешкод для розгляду справи і відсутність представника позивача не є перешкодою для розгляду справи по суті.

Крім цього, слід зазначити, що відповідач мав реальну можливість скористатися своїм правом на участь у судових засіданнях та правом надавати відповідні клопотання, заяви, пояснення, що ним і було зроблено 18.07.2016 р., про що свідчать матеріали справи. Так, позивачем до суду був наданий відзив на позовну заяву та представник останнього був присутнім в судовому засіданні 18.07.2016 р. Також, відповідач протягом строку 18.07.2016 р. 27.07.2016 р. мав можливість надати суду будь-які необхідні на його думку докази, розрахунки або заперечення, що останнім зроблено не було.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає для перешкод для розгляду справи по суті, за умови присутності в судовому засіданні лише представника позивача.

Позивачем, 15.07.2016 р. до суду була подана заява в порядку ст. 22 ГПК України про зменшення позовних вимог від 14.07.2016р. За вказаною заявою позивач наводить додаткове обґрунтування заявлених вимог та зменшує розмір ціни позову.

Так, позивач просить суд стягнути з відповідача: заборгованість за надані послуги за договором №1 від 03.01.2014 р. в сумі 86 250 грн. 00 коп., інфляційні нарахування в сумі 55 576 грн. 99 коп., 3% річних в сумі 4 860 грн. 30 коп., а також заборгованість за надані послуги за договором № 5 від 25.07.2013 в сумі 54 350 грн. 00 коп., інфляційні нарахування в сумі 44 174 грн. 87 коп., 3% річних в сумі 3 706 грн. 30 коп.

Також позивачем було надано докази відправлення вказаної заяви відповідачу, а також представник відповідача був ознайомлений із даною заявою в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 22 ГПК України зменшення розміру позовних вимог є правом позивача, і в даному випадку будь-які права відповідача не порушуються.

Судом заява позивача від 14.07.2016 р. про зменшення розміру позовних вимог була прийнята до розгляду та долучена до матеріалів справи, про що вказано в протоколі судового засідання 18.07.2016 р.

Виходячи з наведеного, позовними вимогами слід вважати стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги за договором №1 від 03.01.2014 р. в сумі 146 687 грн. 29 коп., в тому числі: борг в сумі 86 250 грн. 00 коп., інфляційні нарахування в сумі 55 576 грн. 99 коп., 3% річних в сумі 4 860 грн. 30 коп., а також заборгованість за надані послуги за договором №5 від 25.07.2013 р. в сумі 102 231 грн. 17 коп., в тому числі: борг в сумі 54 350 грн. 00 коп., інфляційні нарахування в сумі 44 174 грн. 87 коп., 3% річних в сумі 3 706 грн. 30 коп.

Відповідачем, в судовому засіданні 18.07.2016 р. був наданий відзив на позовну заяву від 18.06.2016 р. з додатковими документами. За вказаним відзивом, відповідач проти позову заперечує та зокрема, зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.1 договору №1 від 03.01.2014р. і п. 4.2 договору №5 від 25.07.2013р. визначено, що розмір плати за цими договорами визначається шляхом погодження сторонами. Проте, позивач не звертався до відповідача з пропозицією встановлення розміру плати, у звязку з чим відповідач не має можливості визначити розмір платежу, який повинен бути сплаченим на користь позивача.

Також в п. 4.1 договору №5 від 25.07.2013 р. не зазначений строк розрахунку, а вказано, що розрахунки між замовником та перевізником за перевезення організованої групи пасажирів та їх багажу здійснюється відповідно до вимог цивільного законодавства України, після виконання послуг перевізником, але не більше двох діб. Тобто в договорі не вказано з якої події слід рахувати дві доби. В той же час, позивачем не було предявлено відповідачу вимогу про оплату в порядку ст. 530 ЦК України., у звязку з чим у відповідача не виникло обовязку оплати відповідних послуг.

Крім цього, на час подачі позову ФОП ОСОБА_1 зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 20 місце реєстрації неконтрольована територія України. На цей час склалася практика, що за перерахування грошових коштів підприємцям, які знаходяться на неконтрольованій території України можливе притягнення директора підприємства до кримінальної відповідальності

В той же час, в період травень квітень 2014 року відповідач не отримував будь-які послуги від позивача.

Також відповідач вказує на недоведеність позовних вимог. У звязку з чим, просить відмовити в задоволенні позову.

Поданий відповідачем відзив прийнятий судом до розгляду та долучений до матеріалів справи.

Позивачем до суду подано пояснення від 25.07.2016 р. на відзив відповідача, за якими позивач не погодився з доводами відповідача та зокрема зазначив, що відповідними договорами сторони передбачили всі необхідні умови договорів та у позивача виникло право вимоги заборгованості за надані послуги за відповідними договорами.

Пояснення позивача прийнято судом до розгляду та долучено до матеріалів справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 25.07.2013 р. між ФОП ОСОБА_1 та ТДВ «Сєвєродонецький завод нестандартизованого обладнання» був укладений договір №5 про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньо обласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах.

Згідно п. 1.1 договору перевізник (позивач у справі) зобовязався здійснити за плату перевезення організованої замовником групи пасажирів, а замовник зобовязується сплатити за таке перевезення 1 400,00 грн.

Згідно п. 1.2 договору перевізник зобовязується надати в необхідній кількості технічно справні автобуси, призначені для перевезення пасажирів та багажу.

Як свідчить текст договору, його умовами передбачене регулярне надання послуг з перевезення пасажирів, в тому числі і дітей.

Згідно п. 6.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до прибуття автобуса до місця призначення згідно із замовленням, а саме з 25.07.2013 р. по 24.12.2013 р.

Згідно п. 4.1 договору розрахунки замовника з перевізником за перевезення організованої групи пасажирів та їх багажу здійснюються відповідно до вимог цивільного законодавства України, після виконання послуг перевізником але не пізніше двох діб.

Згідно п. 4.2 договору розмір плати за цим договором визначається шляхом погодження

сторонами.

За розрахунком позивача, відповідач має заборгованість за надані послуги за договором в сумі 54 350,00 грн., що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт, накопичувальними відомостями, відповідними актами звірення розрахунків.

Оскільки вказана сума відповідачем сплачена не була, позивач просить стягнути її в судовому порядку. Окрім цього, до стягнення заявлені 3% річних за період з 19.01.2014 р. по 26.04.2016 р. в сумі 3 706 грн. 30 коп., та інфляційні нарахування за період лютий 2014 р. березень 2016 р. в сумі 44 174 грн. 87 коп.

В той же час, 03.01.2014 р. між сторонами у справі був укладений договір №1 про надання послуг про здійснення регулярних перевезень працівників підприємства за маршрутом м. Брянка м. Сєвєродонецьк.

Згідно п. 1.1 договору на підставі цього договору між перевідником (позивачем у справі) та замовником (відповідачем у справі) надаються послуги з перевезення працівників підприємства протягом року з 03.01.2014 року.

Згідно п. 3.1 договору розмір плати за цим договором визначається шляхом погодженнями сторонами.

Згідно п. 3.2 договору загальна сума вартості послуг з перевезення працівників підприємства становить 1 250,00 грн. за один робочий день без ПДВ.

Згідно п. 3.3 договору розрахунки за надані послуги з перевезення здійснюються замовником на умовах щотижневої оплати за фактичний обсяг виконаної роботи.

Згідно п. 6.1 договору термін його дії встановлюється з 03 січня 2014 року та діє до кінця року. У разі відсутності за місяць до кінця дії договору заяви будь-якої сторони про перегляд умов договору, термін його дії автоматично продовжується на наступний рік і так кожного року.

За розрахунком позивача, ним, відповідачу були надані послуги з перевезення за цим договором в сумі 86 250,00 грн. які останнім в повному обсязі не оплачені, у звязку з чим, утворилась заборгованість на вказану суму, яку позивач просить стягнути на свою користь. Окрім основного боргу позивач просить стягнути з відповідача інфляційні нарахування за період червень 2014 року березень 2016 року в сумі 55 576,99 грн. та 3% річних за період з 10.06.2014 р. по 26.04.2016 р. в сумі 4 860 грн. 30 коп.

Позовні вимоги обґрунтовуються посиланням на умови договорів № 5 від 25.07.2013 р. та № 1 від 03.01.2014 р. , а також норми ст.ст. 526,527,530,625,629,611 ЦК України та інші.

Відповідач проти позову заперечив, з підстав наведених у відзиві та вказаних вище.

Оцінивши матеріали справи та доводи сторін у їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Як було вказано вище, 25.07.2013 р. між сторонами у справі був укладений договір №5 про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньо обласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах.

За вказаним договором позивач зобовязався надати відповідачу автопослуги з перевезення пасажирів і багажу, а відповідач зобовязався оплатити відповідні послуги на умовах договору.

Згідно п.п. 4.1,4.2,4.3 договору розмір плати визначається сторонами шляхом погодження, оплата здійснюється після виконання послуг але не пізніше двох діб.

З тексту договору вбачається, що оплата здійснюється за фактично надані послуги протягом 2 діб.

Також, 03.01.2014 р. між сторонами у справі був укладений договір №1 про надання послуг про здійснення регулярних перевезень працівників підприємства за маршрутом м. Брянка м. Сєвєродонецьк, за умовами якого позивач надає відповідачу послуги є перевезення, а останній оплачує їх на умовах договору.

Згідно п.п. 3.1,3.2,3.3 договору розмір плати за цим договором визначається шляхом погодженнями сторонами. та розрахунки за надані послуги здійснюються замовником на умовах щотижневої оплати за фактичний обсяг виконаної роботи.

Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної

Згідно ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору від 25.07.2013 р. №5 позивачем надавалися відповідні послуги, які відповідачем прийняті та підписані акти здачі-прийомки виконаних робіт зокрема:

- №4 від 31.97.2013 на суму 14 000,00 грн.,

- № 6 від 30.08.2013 на суму 29 400,00 грн.,

- №7 від 30.09.2013 на суму 32 2000,00 грн.,

- № 8 від 31.10.2013 на суму 32 200,00 грн.,

- №9 від 29.11.2013 на суму 29 400,00 грн.,

- №10 від 30.12.2013 на суму 26 250,00 грн.

Всього на суму 163 450,00 грн.

Також, на вказану суму, між сторонами було підписано накопичувальні відомості за період липень грудень 2013 року. З боку відповідача вказані документи були підписані директором ОСОБА_6 та скріплені печатками товариства. При цьому, в судових засіданнях судом було оглянуті оригінали актів і відомостей.

Як свідчать накопичувальні відомості вартість послуг за надані послуги рахувалася з розрахунку 1 400,00 грн. за один день за маршрутом м. Брянка м. Сєвєродонецьк, що не суперечить положенням договору.

Тобто, в даному випадку сторонами фактично було погоджено вартість відповідних послуг.

Згідно розрахунків позивача, відповідачем оплата наданих послуг здійснена частково в сумі 109 100,00 грн., у звязку з чим залишилась заборгованість в сумі 54 350,00 грн., що також підтверджується і актом звірення розрахунків за період 01.01.2013 16.01.2014 р.

Відповідачем доказів оплати вказаної суми заборгованості не надано, також не надано власного контррозрахунку суми боргу за договором.

Фактичні та наведені вище обставини справи свідчать про те, що за відповідачем утворилась заборгованість за договором від 25.07.2013 р. №5 в сумі 54 350,00 грн. і вказана сума відповідачем не спростована.

В той же час, як свідчать матеріали справи, на виконання умов договору від 03.01.2014 р. №1 позивачем надавалися відповідні послуги, які відповідачем прийняті та підписані акти здачі-прийомки виконаних робіт зокрема:

-№1 від 31.01.2014 на суму 25 000,00 грн.,

-№ 2 від 28.02.2014 на суму 25 000,00 грн.,

-№3 від 31.03.201 на суму 11 250,00 грн.,

Всього на суму 61 250,00 грн.

Також, на вказану суму, між сторонами було підписано накопичувальні відомості за період січень - травень 2014 року. З боку відповідача вказані документи були підписані директором ОСОБА_6 та скріплені печатками товариства. При цьому, в судових засіданнях судом було оглянуті оригінали вказаних документів.

Як свідчать накопичувальні відомості, вартість послуг за надані послуги рахувалася з розрахунку 1 250,00 грн. за один день за маршрутом м. Брянка м. Сєвєродонецьк.

Тобто, в даному випадку сторонами фактично було погоджено вартість відповідних послуг.

Відповідачем доказів оплати вказаної суми заборгованості не надано також не надано власного контррозрахунку суми боргу за договором.

Фактичні та наведені вище обставини справи свідчать про те, що за відповідачем утворилась заборгованість за договором від 03.01.2014 р. №1 в сумі 61 250,00 грн. і вказана сума відповідачем не спростована.

Разом з цим, позивачем до розрахунку заборгованості також включено борг за актами №4 від 30.04.2014 на суму 17 500,00 грн. і № 5 від 31.05.2014 на суму 7 500,00 грн. Але вказані акти з боку відповідача не підписані, також не були підписані і накопичувальні відомості за вказаний період.

При цьому, будь-яких інших доказів щодо надання відповідачу послуг у квітні на суму 17 500,00 і у травні 2014 р. на суму 7 500,00, як це передбачено ст.ст. 33,34 ГПК України позивачем не надано.

Виходячи з наведеного вище вбачається, що вимоги позивача про стягнення боргу за договором №5 від 25.07.2013 р. в сумі 54 350,00 грн. та за договором №1 від 01.01.2014 р. в сумі 61 250,00 є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, у звязку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. В решті вимог щодо боргу слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

В той же час, доводи відповідача за відзивом спростовуються матеріалами справи та наведеними вище обставинами, у звязку з чим судом відхиляються.

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

На момент звернення позивачем до суду, у останнього виникло право вимоги заборгованості за надані послуги у задоволених судом сумах.

Крім цього, як свідчать матеріали справи, позивачем з метою досудового врегулювання спору направлялися відповідачу лист-повідомлення від 29.01.2016 р., за супроводжувальним листом від 29.01.2016р., лист від 29.02.2016р, претензія від 16.03.2016р. за вказаними листами позивач пропонував відповідачу сплатити заборгованість за наведеними договорами. (за допомогою послуг ТОВ «Нова пошта», на квитанціях є відмітка про отримання).

В той же час, суд критично оцінює доводи відповідача за відзивом щодо наявності практики про не перерахування коштів підприємцям, які знаходяться на території непідконтрольній українській владі, оскільки вказані доводи взагалі не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 19.01.2014 р. по 26.04.2016 р. в сумі 3 706 грн. 30 коп., та інфляційних нарахувань за період лютий 2014 р. березень 2016 р. в сумі 44 174 грн. 87 коп., нарахованих у звязку із простроченням оплати послуг за договором № 5 від 25.07.2016 р., а також щодо стягнення з відповідача інфляційних нарахувань за період червень 2014 року березень 2016 року в сумі 55 576,99 грн. та 3% річних за період з 10.06.2014 р. по 26.04.2016 р. в сумі 4 860 грн. 30 коп. за прострочення оплати послуг за договором № 1 від 03.01.2014 слід вказати наступне.

Сплата інфляційних нарахувань і трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) відповідно до ст. 625 ЦК України не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до вимог абз.3 п.3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013р., розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних та 3% річних за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи «Законодавство» суд погоджується із розрахунком інфляційних нарахувань на суму боргу 54 350,00 грн. В той же час, 3% річних на вказану суму боргу у вказаний позивачем період становлять 3 701,82 грн.

Разом з цим, інфляційні нарахування за прострочку оплати за договором №1 слід рахувати на суму боргу 61 250,00 грн., у звязку з чим інфляційні за період червень 2014 року березень 2016 року становлять 39 467,72 грн. Разом з цим, 3% річних слід також рахувати на суму боргу 61 250,00 грн., у звязку з чим їх розмір в період з 10.06.2014 по 26.04.2016 складає 3 456,92 грн.

За таких обставин, позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №5 від 25.07.203 р. в сумі 54 350,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 44 174,87 грн., 3% річних в сумі 3 701,82 грн. (всього 102 226,69 грн.), а також заборгованість за договором №1 від 03.04.2014 р. в сумі 61 250,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 39 467,72 грн., 3% річних в сумі 3 456,92 грн. (всього 104 174,64 грн.). , а усього 206 401,33 грн. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати слід покласти на відповідача пропорційно обґрунтовано заявлених та задоволених вимог.

Повернути позивачу надмірно сплачений судовий збір, в разі звернення останнього із відповідною заявою.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 22, 33, 34, 49, 77, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 з додатковою відповідальністю «Сєвєродонецький завод хімічного нестандартизованого обладнання», м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Пивоварова, буд. 5-Д6/1, , на користь:

- Фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Брянка Луганської області, пров. Ростовський, буд. 20 (адреса для листування АДРЕСА_1), ідентифікаційний номер НОМЕР_1, заборгованість за договором №5 від 25.07.203 р. в сумі 54 350,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 44 174,87 грн., 3% річних в сумі 3 701,82 грн., а також заборгованість за договором №1 від 03.04.2014 р. в сумі 61 250,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 39 467,72 грн., 3% річних в сумі 3 456,92 грн. , витрати зі сплати судового збору в сумі 3 096 грн. 02 коп., видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до ст. 85 Господарського процесуального кодексу України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 93 Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено до апеляційної інстанції протягом десятиденного строку.

Дата виготовлення повного тексту та підписання рішення 28.07.2016 .

Суддя Т.А. Василенко