ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" липня 2016 р.Справа № 916/1321/16

Господарський суд Одеської області у складі:

судді Волкова Р.В.

при секретарі судового засідання Стачук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом: Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (м. Київ); в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (Одеса);

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (м. Одеса);

про стягнення 785360,58 грн.;

та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (м. Одеса);

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) (м. Київ);

про визнання договору припиненим.

За участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1 (за довіреністю),

Від відповідача: ОСОБА_2 (за довіреністю),

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) звернулось до господарського суду одеської області з позовною заявою до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" про стягнення 785360,58 грн. заборгованості, з яких 692072,96 грн. основного боргу, 87144,30 грн. - пені, 6143,32 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на укладений між сторонами договір від 04.10.2013 р. №114-П-ОДФ-13, виконання позивачем умов договору щодо надання послуг, невиконання відповідачем належним чином зобовязань щодо їх оплати, приписи ст.ст.11, 15, 16, 509, 525, 526, 530, 549, 610, 611, 612, 625, 626, 629 ЦК України, ст.ст. 173, 174, 193, 222, 230, 231, 232 ГК України та інші обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач вимоги позивача не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, пояснив, що договір за яким позивач нарахував заборгованість припинив свою дію 31.12.2015 р., у звязку з чим позивач не мав право виставляти відповідачу рахунки за період січень-лютий 2016 р.

Також, заперечуючи проти позову Товариство з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" 17.06.2016 р. звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про визнання договору припиненим шляхом розірвання 31.12.2016.

Ухвалою господарського суду від 21.06.2016р. прийнято зустрічну заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до спільного розгляду з первісним позовом у справі №916/1321/16.

Суд приймає до уваги пояснення представника відповідача в судовому засіданні щодо описки в даті припинення договору, а саме не 31.12.2016, а 31.12.2015.

Представник позивача позовну заяву у судових засіданнях підтримав, наполягав на задоволенні первісного позову з підстав, викладених у позовній заяві та просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви, посилаючись на фактичне продовження взаємовідносин за договором.

22.07.2016 р. у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

П.1 ст.202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

04.10.2013 р. між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Маріупольської філії державного підприємства „Адміністрація морських портів України (далі Порт, Адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (далі Підприємство) був підписаний Договір №114-П-ОДФ-13 (далі - Договір), згідно п.1.1 якого Адміністрація надає послуги з використання частини інфраструктури Адміністрації (в частині доріг загального використання з супутньої інфраструктури, окрім естакади порту) з метою необхідності забезпечення Підприємством максимально ефективного виробничого процесу (п.1.1 Договору), а Підприємство, у свою чергу, зобовязалося своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги Адміністрації у порядку та на умовах, передбачених Договором (п.2.1 Договору).

Пунктом 2.3 Договору встановлено обовязок Підприємства підписувати акти виконаних робіт (наданих послуг) протягом 5 робочих днів з моменту їх виставлення Адміністрацією.

Відповідно до п.4.1 Договору вартість послуг, що надаються Адміністрацією, становить 144181,87 грн. у місяць, без ПДВ.

Згідно з п.4.4 Договору рахунки Адміністрації повинні бути оплачені не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за звітним.

Позивач стверджує, що відповідачем у період листопад 2015р. лютий 2016р. були спожиті послуги за Договором, тобто відповідач реалізував своє право на використання частини інфраструктури Адміністрації порту, в частині доріг загального користування з супутньою інфраструктурою (окрім естакади), про що свідчать витяги з системи контролю доступу «Обробка автомобільного транспорту» за вищевказаний період, у яких відображено час та дату заїзду / виїзду автотранспорту відповідача.

На адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" були направлені акти виконаних робіт (наявні в матеріалах справи), а саме:

- ОСОБА_2 за листопад 2015 р. від 30.11.2015 р. на суму 173018,24 грн. (отримано 27.11.2015р.),

- ОСОБА_2 за грудень 2015 р. від 31.12.2015 р. на суму 173018,24 грн. (отримано 06.01.2016р.),

- ОСОБА_2 за січень 2016 р. від 31.01.2016 р. на суму 173018,24 грн. (отримано 28.01.2016р.),

- ОСОБА_2 за лютий 2016 р. від 29.02.2016 р. на суму 173018,24 грн. (отримано 11.03.2016р.).

Керуючись умовами Договору, позивачем виставлені відповідачу до сплати рахунки:

- за листопад 2015 р. № 530166 від 02.12.2015 р. на суму 173018,24 грн. (отримано 14.12.2015р.),

- за грудень 2015 р. № 530173 від 04.01.2016 р. на суму 173018,24 грн. (отримано 11.01.2016р.),

- за січень 2016 р. № 530011 від 02.02.2016 р. на суму 173018,24 грн. (отримано 08.02.2016р.),

- за лютий 2016 р. № 530027 від 29.02.2016 р. на суму 173018,24 грн. (отримано 11.03.2016р.).

У звязку з неоплатою Відповідачем отриманих послуг, позивач звернувся з позовом в рамках провадження по даній справі.

Як вже зазначалось, згідно з п.4.4 Договору рахунки Адміністрації повинні бути оплачені не пізніше 15 числа кожного місяця, наступного за звітним.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно із приписами ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1,2 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.193 ГК України, де зазначено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Разом з цим, вимоги позивача про сплату основного боргу за вказаними актами та рахунками підлягають задоволенню частково, а саме лише в частині вимог за листопад-грудень 2015 р. на загальну суму 346036,48 грн.

Стягнення суми у розмірі 346036,48 грн. за січень лютий 2016 р. задоволенню не підлягають, оскільки на цей період договір вже закінчив свою дію.

Так, у п.7.3 договору встановлений строк його дії до 31.12.2013. В цьому ж пункті зазначено, що він вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік якщо жодна зі сторін за 10 днів до моменту його закінчення не заявить про його припинення.

Відповідач направив на адресу позивача лист за вих. № 282, в якому повідомив про припинення дії договору №КД-114-П-ОДФ-13 від 04.10.2013 р. на підставі п. 7.3 вказаного Договору. Позивач проти факту отримання листа не заперечує.

Таким чином, відповідач скористався своїм правом, передбаченим договором, та повідомив про припинення дії договору, що унеможливлює його автоматичну пролонгацію на 2016 рік.

Відповідно до п.1 ст.631 Цивільного Кодексу України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п.7 ст,180 Господарського Кодексу України, строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

За таких обставин, дія спірного договору не може розповсюджуватися на правовідносини, які можливо мали місце в 2016 році після закінчення строку дії договору.

Позивачем також заявлено до стягнення 87144,30 грн. пені та 6143,32 грн. 3% річних.

Ч.1 ст.548 ЦК України вказує, що виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно оплаченої суми за кожен день прострочки передбачено пунктом 5.3 договору, стягнення 3% річних статтею 625 Цивільного Кодексу України.

З урахуванням вказаних обставин, перевіривши розрахунок позивача, суд дійшов до висновку про часткове задоволення вказаних позовних вимог щодо стягнення пені та 3% річних, а саме:

пені у розмірі 56294,91 грн.

- за рахунком № 530166 (за листопад 2015р.) на суму 173018,24 грн. за період з 16.12.2015р. по 17.05.2016 р. (154 дні прострочення) = 31380,29 грн.

- за рахунком № 530173 (за грудень 2015р.) на суму 173018,24 грн. за період з 16.01.2016 р. по 17.05.2016 р. (123 дні прострочення) = 24914,62 грн.;

3% річних у розмірі 3939,12 грн.

- за рахунком № 530166 (за листопад 2015р.) на суму 173018,24 грн. за період з 16.12.2015р. по 17.05.2016 р. (154 дні прострочення) = 2189,98 грн.

- за рахунком № 530173 (за грудень 2015р.) на суму 173018,24 грн. за період з 16.01.2016 р. по 17.05.2016 р. (123 дні прострочення) = 1749,14 грн.

Нарахування решти заявлених позивачем сум суд вважає безпідставними виходячи з відсутності основного боргу за січень лютий 2016 внаслідок закінчення строку дії договору.

Що до зустрічної позовної вимоги, то суд зазначає наступне.

Товариством з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" заявлена вимога про визнання договору від 04.10.2013 р. №КД-114-П-ОДФ-13 припиненим шляхом розірвання 31.12.2016 р.

В обґрунтування своїх тверджень посилається на направлений на адресу Порту лист за вих. № 282, в якому повідомлено про припинення дії договору №КД-114-П-ОДФ-13 від 04.10.2013 р. на підставі п. 7.3 вказаного Договору.

Згідно п. 7.3 Договору у випадку, якщо ні одна зі сторін за 10 днів до моменту його закінчення не заявить про його припинення, Договір вважається автоматично пролонгованим на кожний наступний календарний рік.

Способи захисту прав та охоронюваних законом інтересів визначені у ст.16 Цивільного Кодексу України та у ст.20 Господарського Кодексу України.

Зазначеними правовими нормами не передбачено такого способу захисту права та інтересу, як визнання договору припиненим з конкретної дати, що минула до подачі позову.

Заявлені позовні вимоги про визнання договору припиненим у зв'язку з закінченням його дії, спрямовані на встановлення факту, що має юридичне значення, який може встановлюватись господарськими судами лише при існуванні та розгляді між сторонами спору про право цивільне, його встановлення є елементом оцінки фактичних обставин справи та обґрунтованості вимог.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач просить не просто припинити чи розірвати договір, він просить визнати його припиненим шляхом розірвання 31.12.2015р. Тобто йдеться не про захист чи поновлення порушеного права чи охоронюваного законом інтересу, а про встановлення певних фактів.

За таких обставин зустрічні позовні вимоги відповідача задоволенню не підлягають.

Разом з цим, встановлення строку дії та момент припинення договору є обставиною, зясування якої є необхідним під час розгляду первісного позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 32, 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно, на підставі ст.ст. 44, 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволенню вимог.

З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 232, 525, 526, 530, 546, 548, 549, 610, 612, 626, 627, 629, 631 ЦК України, ст.ст. 20, 180, 193 ГК України, ст.ст. 32,33, 34, 43, 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (м. Київ) в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" про стягнення 785360,58 грн. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТРЕКСІМ" (65026,м. Одеса, вул. Приморська,23, оф.20, код 34871753) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (м. Київ) в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, Митна пл.,1, код 38728457) 346036,48 грн. основного боргу, 56294/пятдесят шість тисяч двісті девяносто чотири/грн. 91 коп. пені, 3939 /три тисячі девятсот тридцять девять/грн.12 коп. 3% річних та 6094/шість тисяч девяносто чотири /грн. 06 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. У задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 22.07.2016 року.

Повний текст рішення складений 27 липня 2016 р.

Суддя Р.В. Волков