РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа № 910/8162/16

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Головіної К.І., при секретарі судового засідання Мельник Ю.О., розглянувши матеріали справи

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Експохім - Олтіг Груп"

до Публічного акціонерного товариства "Оболонь"

про стягнення 133 835,45 грн.

за участю представників:

від позивача:Паперняк О.В.- представник за довіреністю б/н від 28.03.2016 р.
від відповідача:Крюк М.В.- представник за довіреністю № 45/0/25-16 від 23.05.2016 р.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Експохім - Олтіг Груп" (далі - ТОВ "Експохім - Олтіг Груп") з позовом до Публічного акціонерного товариства "Оболонь" (далі - ПАТ "Оболонь") про стягнення заборгованості в сумі 117 773,01 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору поставки № 11-ОПП від 03.01.2014 р. в частині своєчасної оплати вартості поставленого товару, внаслідок чого відповідачу були нараховані пеня та матеріальні втрати.

У позові ТОВ "Експохім - Олтіг Груп" просить суд стягнути з відповідача пеню в сумі 21 084,87 грн., збитки від інфляції у сумі 93 633,27 грн. та 3 % річних у сумі 3 054,87 грн., а всього - 117 773,01 грн.

Під час розгляду справи від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача пеню в сумі 21 084,87 грн., збитки від інфляції у сумі 109 197,77 грн. та 3 % річних у сумі 3 552,81 грн., а всього - 133 835,45 грн.

У судовому засіданні представник позивача підтримав та обґрунтував збільшені позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що розрахунок штрафних санкцій позивачем виконаний невірно, також просив застосувати строк позовної давності до заявленої суми пені, а також зменшити розмір штрафних санкцій.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Експохім - Олтіг Груп" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Оболонь" (покупець) був укладений договір поставки № 11-ОПП, відповідно до якого постачальник зобов'язується передати (поставити) в обумовлений строк (строки) другій стороні (покупцеві) товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти й оплатити вказаний товар (товари) у кількості, якості й асортименті, зазначених у додаткових угодах, додатках до договору, специфікаціях, заявках, що виставляються покупцем і є частиною цього договору з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін.

Згідно з п. 2.1 договору ціни за одиницю товару, що постачаються постачальником згідно замовлень покупця є договірними, остаточно узгоджуються та вказуються сторонами у додаткових угодах, додатках до договору (специфікаціях) на поставку партії товару і є невід'ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 3.1, 3.2 договору поставка товарів здійснюється на умовах DDP, місце поставки - склад покупця, розташований за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, буд. 3. Право власності на поставлені товари переходить до покупця в момент отримання товару від постачальника у пункті поставки товару на складі покупця за адресою м. Київ, вул. Богатирська, буд. 3.

Згідно з п. 4.1 строк поставки товару зазначається в додаткових угодах, додатках до договору (специфікаціях) чи інших аналогічних документах, що є невід'ємною частиною цього договору.

Передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатково-прибутковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, що постачається, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. На загальну вартість товару нараховується ПДВ за ставкою, встановленою чинним законодавством. Дата, вказана покупцем у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару постачальником (п. 4.3 договору).

Оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок постачальника, на підставі рахунків-фактур або видаткових накладних, або товаро-супровідних накладних, в термін, що не перевищує 60 календарних днів з дати постачання товару (п.п. 7.1, 7.2 договору).

Цей договір вступає в дію з дати його укладання обома сторонами і діє до 31.12.2014 р., а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання зобов'язань (п. 10.1 договору).

У подальшому додатковою угодою № 4 від 12.06.2014 р. до договору сторони погодили, що предметом поставки є кислота молочна 80% (Galactic, країна виробник Бельгія) та лимонна кислота (моногідрат) та інша хімічна продукція, а додатковою угодою № 7 від 13.11.2014 р. встановили, що оплата за товар здійснюється шляхом переказу грошових коштів, в термін, що не перевищує 14 календарних днів з дати поставки товару.

У судовому засіданні встановлено, що позивач умови договору виконав у повному обсязі, у січні 2014 р., а також у період з вересня по грудень 2014 р. поставив відповідачу товар на загальну суму 767 059,20 грн., що підтверджується видатковими накладними № РН-0000054 від 21.01.2014 р., № РН-0001274 від 08.09.2014 р., № РН-0001492 від 01.10.2014 р., № РН-0001765 від 13.11.2014 р., № РН-0001888 від 08.12.2014 р., № РН-0001997 від 26.12.2014 р., рахунками-фактури № СФ- від 20.01.2014 р., № СФ- від 08.09.2014 р., № СФ- від 01.10.2014 р., № СФ- від 13.11.2014 р., № СФ- від 08.12.2014 р., № СФ- від 26.12.2014 р. та довіреностями повноважних представників відповідача на отримання товару.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання за договором виконав неналежним чином, оплатив поставлений товар з порушенням строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншими учасниками відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Унаслідок порушення відповідачем зобов'язання позивачем була нарахована пеня у сумі 21 084,87 грн. за період з 28.04.2015 р. по 23.06.2015 р. за останніми видатковими накладними № РН-0001888 від 08.12.2014 р., № РН-0001997 від 26.12.2014 р.

У силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Як вбачається з договору, пунктом 8.4 сторони погодили умови, що за порушення строку оплати покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період допущення порушення винною стороною, від суми невиконаного грошового зобов'язання за кожен день порушення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 2.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Як вже було зазначено, додатковою угодою № 7 від 13.11.2014 р. (якою змінено умови договору № 11-ОПП від 03.01.2014 р.) сторони погодили, що оплата за товар здійснюється шляхом переказу грошових коштів, в термін, що не перевищує 14 календарних днів з дати поставки товару. При цьому дата, вказана покупцем у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару постачальником (п. 4.3 договору), а тому саме з наступного дня закінчення строку, передбаченого для поставки, має обраховуватись строк щодо оплати поставленого товару.

Ураховуючи зазначені приписи закону, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення пені заявлені правомірно.

Разом з цим, відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Статтею 258 Цивільного Кодексу України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частиною 2 вказаної норми ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності за зобов'язаннями з визначеним строком виконання починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Як вбачається з позову, ТОВ "Експохім - Олтіг Груп" заявило до стягнення пеню за прострочення зобов'язання за видатковими накладними № РН-0001888 від 08.12.2014 р. та № РН-0001997 від 26.12.2014 р., строк виконання яких закінчився 22.12.2014 р. за видатковою накладною № РН-0001888 від 08.12.2014 р. та - 09.01.2015 р. за видатковою накладною № РН-0001997 від 26.12.2014 р.

Відповідно до п. 2.5 вищевказаної Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 перебіг часу, з якого нараховується пеня, починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, з 23.12.2014 р. та 10.01.2015 р. (відповідно) розпочинається перебіг строку позовної давності, який спливає згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України - 23.12.2015 р. по 10.01.2016 р. (відповідно). А з даним позовом до суду ТОВ "Експохім - Олтіг Груп" звернулося 28.04.2016 року, тобто з порушенням строку позовної давності, встановленого законом.

Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що пеня, нарахована за період з 28.04.2015 р. по 23.06.2015 р. за видатковими накладними № РН-0001888 від 08.12.2014 р., № РН-0001997 від 26.12.2014 р., задоволенню не підлягає у зв'язку зі спливом позовної давності.

Щодо клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій суд зазначає, що оскільки у стягненні пені відмовлено, то зменшення її розміру на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України є неможливим, а тому воно задоволенню не підлягає. При цьому суд зазначає, що стягнення інфляційної складової боргу та 3 % річних не є вимогою про застосування штрафних санкцій, а є матеріальними втратами позивача від знецінення коштів, що мають іншу правову природу (постанови Верховного Суду України від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 р. у справі № 6-38цс11), а тому заява про зменшення матеріальних втрат, судом відхиляється.

Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків від інфляції у сумі 109 197,77 грн. та 3 % річних у сумі 3 552,81 грн., нараховані за кожною видатковою накладною, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані ним збитки.

Нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до Листа Верховного Суду України „Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 року № 62-97р, а також п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" від 17.07.2012 року № 01-06/928/2012 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Провівши перерахунок заявленої до стягнення суми матеріальних втрат до вимог діючого законодавства, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню збитки від інфляції у сумі 109 197,77 грн. та 3 % річних у сумі 3 541,23 грн., тобто у меншій сумі, ніж вказано у розрахунку позивача, оскільки ним невірно проведено нарахування 3 % річних по видатковій накладній № РН-0001888 від 08.12.2014 р. за період прострочення з 08.02.2015 р. по 20.05.2015 р.

За таких обставин позовні вимоги ТОВ "Експохім - Олтіг Груп" підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.cт. 32-34, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Експохім - Олтіг Груп" до Публічного акціонерного товариства "Оболонь" про стягнення 133 835,45 грн. задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Оболонь" (04655, м. Київ, вул. Богатирська, буд. 3, ідентифікаційний код 05391057) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Експохім-Олтіг Груп" (01135, м. Київ, вул. В'ячеслава Чорновола, буд. 20, кв. 17, ідентифікаційний код 38405374) збитки від інфляції у сумі 109 197 (сто дев'ять тисяч сто дев'яносто сім) грн. 77 коп., 3 % річних у сумі 3 541 (три тисячі п'ятсот сорок одна) грн. 23 коп., 1 691 (одна тисяча шістсот дев'яносто одна) грн. 08 коп. судового збору.

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошено його вступну та резолютивну частини в судовому засіданні 14 липня 2016 року.

Повний текст рішення підписаний 19 липня 2016 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня підписання повного тексту рішення.

Суддя Головіна К.І.