Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" липня 2016 р. Справа № 906/606/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Машевської О.П.

за участю секретаря судового засідання Гребеннікової Н.П.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув

від відповідача: ОСОБА_1 дов. №1/16 від 22.02.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Соснова" (с. Соснова Переяслав-Хмельницького району Київської області)

до Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" (с. Кремне Лугинського району Житомирської області)

про стягнення 385777,44 грн.

Приватне підприємство "Соснова" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" заборгованості в загальній сумі 385777,44 грн, з яких 302364,00 грн основного боргу, 60472,80 грн штрафу та 22940,64 грн пені, посилаючись на прострочення виконання грошового зобов'язання за договором купівлі-продажу кукурудзи № 07/12-05 від 07.12.2015.

14.07.2016 на адресу суду від ПП "Соснова" надійшли оригінали документів, а саме: договір купівлі-продажу № 07/12-05, специфікація № 1 до даного договору, накладна № 1121 від 11.12.2015, акт звірки підписаний сторонами станом на 01.01.2016. Також, надіслано розрахунок штрафних санкцій та докази його направлення відповідачу; заяву від 06.07.2016 про відсутність спору; виписку по рахунку за 18.12.2015.

Позивач в судове засідання свого представника не направив. 18.07.2016 на адресу суду від позивача надійшло клопотання від 11.07.2016 про розгляд справи за відсутності представника. Крім того, позивач просить повернути оригінали документів надісланих суду для огляду, на виконання вимог суду.

Представник відповідача в судовому засіданні борг в сумі 302364,00 грн визнав, однак вважає, що відповідно до п. 5.1 договору, строк погашення боргу у відповідача не настав. Згідно поданого відзиву просить зменшити розмір штрафу на 50 % у зв'язку з важким матеріальним становищем підприємства, в підтвердження чого подав фінансовий звіт за 2015 рік. Зазначив, що прострочення зобов'язання виникло з вини кредитора, а тому вважає, що в порядку ст. 616 ЦК України, неустойка може бути зменшена судом. Крім того, просив врахувати виняткові обставини, зокрема складне майнове становище відповідача (станом на 04.07.2016 наявні п'ять виконавчих проваджень), наявність заборгованості з розрахунків з бюджетом на початок звітного року 35,7 тис.грн та на кінець 2015 року - 18,7 тис.грн, поточної заборгованості на початок 28,5 тис.грн, сезонний характер виробництва з тривалістю сезону переробки дев'ять місяців (з жовтня 2015 по червень 2016). Розмір неустойки становить 28% від суми боргу, стягнення яких може бути загрозою невиплати заробітної плати 20 працівникам та банкрутством підприємства. Також вказано, що порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.

Розгляд справи здійснюється за наявними в матеріалах справи документами, відповідно до ст.75 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

07.12.2015 між Приватним акціонерним товариством "Кремнянський крохмальний завод" (покупець/відповідач) та Приватним підприємством "Соснова" (продавець/позивач) укладено договір купівлі-продажу № 07/12-15 (а.с. 16-18).

Згідно п.1.1 договору, продавець (позивач) зобов'язався поставити і передати у власність, а покупець прийняти і оплатити кукурудзу українського походження 2015 року врожаю згідно ДСТУ 4525-2006 іменований в подальшому товар насипом на умовах, передбачених даним договором.

Датою передачі товару вважається дата зарахування товару на особову складську квитанцію продавця і видачі заводом складських документів (п. 4.4 договору).

Відповідно п.5.1 договору, покупець здійснює 100% оплату шляхом перерахування коштів на банківський рахунок продавця у відповідності до реквізитів, зазначених у рахунку продавця, протягом трьох банківських днів після отримання товару на складську квитанцію продавця. Продавець зобов'язаний надати: оригінал рахунку-фактури виставленого на 100% вартості поставленого товару, із зазначенням кількості товару ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, всього до сплати; оригінал видаткової накладної, виписаної у відповідності до діючого законодавства України на 100% вартості поставленого товару; зареєструвати податкову накладну протягом 15 днів.

Поставка товару здійснюється окремими партіями у відповідності до специфікацій до договору (п. 4.2 договору).

Так, сторонами була підписана специфікація № 1 на загальну суму 11 100 000,00 грн (а.с. 19).

На виконання умов договору позивачем було передано, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 454804,00 грн, що підтверджується накладною № 1121 від 11.12.2015 (а.с.15).

В результаті неналежного виконання зобов'язання щодо оплати за отриманий товар, станом на 01.01.2016 у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 302364,00 грн, що підтверджується актом звірки розрахунків (а.с.20) та не заперечувалось представником відповідача.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов'язання, згідно ст. 610 ЦК України, є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 174 ГК України господарські зобов'язання виникають безпосередньо із господарського договору або безпосередньо із закону.

В силу ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Станом на день прийняття рішення у справі заборгованість відповідача перед позивачем не змінилася та становить 302364,00 грн.

Відповідно до ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених ГК України та іншими законами України.

Обставини, які звільняють відповідача від обов'язку виконати свої зобов'язання за договором, та обставини, які звільняють відповідача від відповідальності за його невиконання, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Згідно ст.8 зазначеного Закону головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку організовує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій, забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави вважати, що акти звірки взаємних розрахунків не є первинними документами, проте в силу ст.ст. 33, 34 ГПК України є доказами, які в сукупності з іншими доказами можуть встановлювати юридичний факт наявність заборгованості відповідача.

Матеріалами справи стверджується, що відповідач вчиняв дії, які за своїм змістом спрямовані на визнання боргу, оскільки оформив та підписав акт звірки взаємних розрахунків станом на 01.01.2016 на суму 302364,00грн (а. с. 20), здійснив погашення заборгованості згідно договору07/12-058 від 07.12.2015 в сумі 152440,00грн (а.с. 38).

На підставі викладеного, заборгованість в сумі 302364,00грн підтверджена доказами та підлягає задоволенню.

Заперечення представника відповідача щодо не настання строку погашення заборгованості, у відповідності до п. 5.1 договору, а саме: не виставлення рахунків-фактур на оплату, спростовуються матеріалами справи та не мають жодного юридичного значення ( постанова ВСУ від 29.09.2009р. у справі № 3-3902к09, № в реєстрі 6820281).

За порушення умов договору, позивачем нарахована пеня в сумі 22940,64грн та штраф в сумі 60472,80 грн.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно п.6.1 договору, у випадку несвоєчасної оплати товару, покупець зобов'язується оплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. За прострочення оплати більш ніж на 5 календарних днів, покупець, крім пені (додатково) зобов'язується сплатити продавцю також штраф у розмірі 20% від вартості отриманого товару.

Положеннями чинного законодавства не передбачено заборони стосовно одночасного стягнення пені та штрафу за порушення господарських зобов'язань.

Відповідно п. 1.12 Постанови пленуму ВГСУ № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши розрахунки позивача та враховуючи, що заявлений розмір пені не перевищує перерахований судом, господарський суд прийшов до висновку про його задоволення в заявленій сумі.

Разом з тим, встановивши за результатами розгляду даного спору правомірність заявлених позивачем вимог в частині стягнення 60472,80грн штрафу, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно частини 1 статті 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Стаття 83 ГПК України надає господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Юридичний аналіз наведених правових норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України від 21.04.2015 №918/1579/14, від 28.01.2015 №918/1406/14, від 14.04.2015 №922/3971/14.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" №18 від 26.12.2011 (з подальшими змінами та доповненнями) розяснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

В даному випадку, господарський суд, зменшуючи розмір заявленого до стягнення штрафу, враховує складне майнове становище відповідача, наявність заборгованості з розрахунків з бюджетом на початок звітного року 35,7 тис.грн та на кінець 2015 року - 18,7 тис.грн, поточної заборгованості на початок 28,5 тис.грн, сезонний характер виробництва з тривалістю сезону переробки дев'ять місяців (з жовтня 2015 по червень 2016). Також, суд враховує, що відповідач перебуваючи в скрутному матеріальному становищі, здійснив погашення заборгованості у розмірі 33,66% вчасно. Суд розцінює дану дію, як намагання відповідача за будь-яких умов зменшити розмір заборгованості.

Стаття 193 ГК України зазначає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Поряд з цим судом враховано те, що з відповідача стягується пеня в сумі 22940,64 грн, що вже є частковою компенсацією позивачу втрат від несвоєчасної сплати заборгованості відповідачем.

Вищевикладені обставини суд визнає винятковими та такими, що є підставою для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафу, та зменшує його розмір до 50% і стягує з відповідача 30236,40 грн.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як па підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ч.1 ст.43 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 302364,00 грн основного боргу, 60472,80 грн штрафу та 22940,64 грн пені обґрунтовані, заявлені у відповідності до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, які є в матеріалах справи, та підлягали б задоволенню. Однак, суд зменшує розмір штрафу, що підлягає стягненню, на 50% до 30236,40 грн. Відтак, суд відмовляє в задоволенні позову в частині стягнення 30236,40 грн штрафу.

Пунктом 4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Отже, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 4-3, 4-7, 33, 43, 49, п. 3 ч.1 ст. 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Зменшити розмір штрафу на 50% із суми 60472,80 грн до суми 30236,40 грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Кремнянський крохмальний завод" (11334, Житомирська обл., Лугинський р-н, с Кремне, вул. Центральна, 90, ) на користь Приватного підприємства "Соснова" (08423, Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н, с. Соснова, пров. Леніна,3, )

- 302364,00 грн основного боргу;

- 30236,40 грн штрафу;

- 22940,64 грн пені;

- 5786,66 грн судового збору.

Видати наказ.

4. Відмовити у стягненні 30236,40 грн штрафу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.07.16

Суддя Машевська О.П.

Друк:

1- у справу,

2,3 - сторонам (рек. з повід.)