КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2016 р. Справа№ 910/6603/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пашкіної С.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Чорної Л.В.

Від позивача - Косач Г.А. (довір. від 04.01.16);

Від відповідача - не з'явився;

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРМА"

на рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.16р.

у справі №910/6603/16 (суддя Дупляк О.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Страхові гарантії"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРМА"

про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.06.2016р. у справі №910/6603/16 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арма" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Страхові гарантії" суму страхового відшкодування у розмірі 190 840 грн. 30 коп., суму інфляційних втрат у розмірі 151 686грн. 89коп. та суму судових витрат у розмірі 5 137грн. 90коп. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що на виконання умов договору перестрахування його сторонами підписувалися рахунки - бордеро премій - документи, що підтверджують факт передачі відповідачу у перестрахування певних ризиків, та рахунки - бордеро збитків (№№ 39, 50) - документи, що визначають частку відповідальності відповідача по страхових випадках, які відбулися протягом поточного місяця. Відповідачем частково здійснено оплату підписаних ним рахунків - бордеро збитків №№ 39, 50, що підтверджується матеріалами справи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить Київський апеляційний господарський суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2016р. в частині стягнення інфляційних втрат у сумі 151 686,89 грн., судових витрат у сумі 5137,90 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати в сумі 954,20 грн. та судові витрати в сумі 2876,70 грн. .

В апеляційній скарзі відповідач зазначає про те, що в лютому 2014 року позивач змінив місцезнаходження а також, на думку відповідача, і розрахунковий рахунок, що був зазначений в договорі перестрахування, про зміну місцезнаходження позивач, у порушення п.7.2 договору не повідомив відповідача, отже, як зазначає скаржник, з лютого 2014 року мало місце прострочення кредитора (позивача), що є підставою для відстрочення виконання зобов'язань та звільнення від сплати відсотків на підставі ст. 613 ЦК України. Стягнення інфляційних втрат є правомірним лише за період з січня 2016р. по лютий 2016р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.07.2016р. розгляд апеляційної скарги призначено на 02.08.2016р.

02.08.2016р. в судове засідання апеляційного господарського суду не з'явився представник відповідача.

Враховуючи те, що відповідач про час та місце розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, явка сторін в судове засідання не визнана обов'язковою, про причини неявки відповідач суд не повідомив судова колегія, з урахуванням думки представника позивача ухвалила розгляд апеляційної скарги у відсутності представника відповідача.

Дослідивши доводи апеляційної скарги, наявні матеріали справи та заслухавши пояснення представника позивача судова колегія встановила.

30.12.2008 між Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "Арма", в подальшому перейменоване у Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арма", як перестраховик, та Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "Страхові гарантії", в подальшому перейменоване у Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Страхові гарантії", як перестрахувальник, укладено договір №ОП 30-12/2009 облігаторного пропорційного перестрахування наземних транспортних засобів на засаді ексцеденту сум, відповідно до п. 1.2. якого - предметом даного договору є облігаторне (обов'язкове) пропорційне перестрахування перестраховиком частини відповідальності перестрахувальника, прийнятої ним за договорами добровільного страхування засобів наземного транспорту (КАСКО транспортних засобів) на умовах "Правил добровільного страхування наземного транспорту" перестрахувальника.

Згідно з п.2.10.1. договору перестрахування, перестрахувальник зобов'язується передавати, а перестраховик зобов'язується приймати в перестрахування частину відповідальності перестрахувальника за всіма транспортними засобами, прийнятими ним на страхування починаючи з 01 січня 2009 року.

Відповідно до п. 2.10.4. договору перестрахування визначено, що основний документообіг між сторонами здійснюється шляхом оформлення перестрахувальником щомісячних Рахунків-бордеро премій (додаток №2 до договору), Рахунків-бордеро збитків (додаток №3 до договору), Бордеро збитків, які заявлені, але не сплачені (додаток №4 до договору), щоквартальних Рахунків - бордеро регресів (додаток №5 до договору).

Згідно з п. 3.4.3.2. договору перестрахування, якщо сума страхового відшкодування (без додаткових витрат на врегулювання події) перевищила 3000 (три тисячі) грн. по окремому страховому випадку, перестраховик зобов'язаний відшкодувати перестрахувальнику частину здійсненого ним страхового відшкодування протягом 10-ти робочих днів з дня отримання від перестрахувальника документів на виплату страхового відшкодування.

За умовами п. 4.1. договору перестрахування перестраховик, в межах прийнятого обсягу відповідальності, приймає участь у відшкодуванні всіх збитків за договорами страхування, які підпадають під дію договору та включені у щомісячні рахунки - бордеро премій.

Перестраховик відшкодовує збитки перестрахувальнику (в межах прийнятого обсягу відповідальності) згідно з умовами договору на підставі рахунку - бордеро збитків та документів, що підтверджують факт настання страхового випадку та розрахунку суми збитків (п.4.2. договору перестрахування).

Згідно з п.4.4.3. договору перестрахування перестраховик здійснює виплату своєї частки у страховому відшкодуванні у відповідності до умов договору перестрахувальнику у строки, передбачені п. 3.4.3.1., п. 3.4.3.2., п. 3.4.3.3. договору.

Пунктом 9.1. договору перестрахування передбачено, що даний договір набирає чинності з 01 січня 2009 року і діє 31 грудня 2009 року (з урахуванням положень п. 9.3. цього договору).

Пунктом 9.3 договору перестрахування визначено, що дія цього договору закінчується 31 грудня 2009 року в частині передачі перестрахувальником частини відповідальності перестраховику за договорами страхування, що підпадають під дію цього договору. Стосовно договорів страхування, які були передані в перестрахування перестраховику відповідно до умов цього договору та продовжують свою дію після 31 грудня 2009 року, всі права та обов'язки сторін за цим договором залишаються діяти (в силі) до врегулювання всіх претензій страхувальників (вигодонабувачів) за такими договорами страхування, а також до моменту повного виконання перестраховиком своїх зобов'язань перед перестрахувальником.

Згідно з п. 9.4 договору перестрахування, за взаємною згодою сторін дія цього договору може бути продовжена на наступний строк, який визначається окремо і оформляється додатковою угодою до цього договору.

03.12.2009 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до договору перестрахування.

Додатковою угодою № 1 від 03.12.2009р. внесено зміни до договору перестрахування, в тому числі, викладено пункт 9.1 договору у новій редакції: "9.1. Цей договір набирає чинності з 01 січня 2010р. і діє по 31 грудня 2010р., (з урахуванням положень п. 9.3. цього договору)".

Також, додатковою угодою №4 від 09.12.2010р. продовжено строк дії договору до 31.12.2011р.

Відповідачем прийнято на перестрахування транспортні засоби за укладеними договорами добровільного страхування, що підтверджується підписаними сторонами рахунками - бордеро № 22 від 04.11.2010 за період з 01.10.2010 по 31.10.2010, № 24 від 06.01.2011 за період з 01.12.2010 по 31.12.2010, рахунками - бордеро премій № 28 від 05.05.2011, № 29 від 07.06.2011, № 32 від 05.09.2011, № 35 від 07.12.2011, № 36 від 10.01.2012.

Господарським судом міста Києва встановлено, що за договорами добровільного страхування наземних транспортних засобів, включеними до вказаних рахунків - бордеро, позивачем здійснено виплату страхових відшкодувань, у зв'язку з чим, на виконання умов договору перестрахування сторонами підписано рахунок - бордеро сплачених збитків № 39 від 09.04.2012 за період з 01.03.2012 по 31.03.2012 та рахунок - бордеро сплачених збитків № 50 від 15.05.2013 за період з 01.04.2013 по 30.04.2013, за якими частка відповідача у страховому відшкодуванні складає 529 771, 28 грн. (92 750, 38 + 437 020, 90 ).

Згідно з рахунками - бордеро сплачених збитків №№ 39 та 50 страхувальниками, яким позивачем сплачено страхове відшкодування є:

- по рахунку - бордеро сплачених збитків № 39: ОСОБА_3, ПАТ Всеукраїнський банк розвитку", ОСОБА_4, ОСОБА_5, ТОВ "Доргус" та ОСОБА_6;

- по рахунку - бордеро сплачених збитків № 50: ОСОБА_7

Позивачем заявлено позовні вимоги за рахунком - бордеро сплачених збитків № 39 від 09.04.2012 лише в частині, що стосується ОСОБА_3, ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку", ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ "Доргус", так як рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі № 910/22939/15 було стягнуто з відповідача страхове відшкодування по ОСОБА_6 за рахунками - бордеро сплачених збитків № 38 від 05.03.2012 та № 39 від 09.04.2012 у повному обсязі (17 159, 70грн).

Господарським судом міста Києва встановлено, що відповідачем частково здійснено оплату підписаних ним рахунків - бордеро збитків №№ 39, 50, а саме: 10.04.2012 - 10 840, 30 грн. згідно з платіжним дорученням № 679; 24.07.2012 - 10 910, 08 грн. згідно з платіжним дорученням № 3192_70018/64; 24.05.2013 - 11 000, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 1018_50035/20; 04.06.2013 - 5 000, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 350_64033/90; 19.06.2013 - 5 000, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 1032_6J025/44; 30.07.2013 - 21 106, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 1019_7U033/117; 29.08.2013 - 80 000, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 1057_8І025/84, 04.09.2013 - 30 000, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 1069_94026/60; 22.10.2013 - 55 914, 90 грн. згідно з платіжним дорученням № 1116; 26.11.2013 - 50000, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 1089; 30.01.2014 - 20 000, 00 грн. згідно з платіжним дорученням № 331. Всього по вказаних рахунках - бордеро відповідачем сплачено 299 771, 28 грн. страхового відшкодування, докази чого наявні в матеріалах справи.

Статтею 987 Цивільного кодексу України визначено, що за договором перестрахування страховик, який уклав договір страхування, страхує в іншого страховика (перестраховика) ризик виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником. Страховик, який уклав договір перестрахування, залишається відповідальним перед страхувальником у повному обсязі відповідно до договору страхування.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про страхування" № 85/96-ВР від 07.03.1996, перестрахування визначене як страхування одним страховиком (цедентом, перестрахувальником) на визначених договором умовах ризику виконання частини своїх обов'язків перед страхувальником у іншого страховика (перестраховика) резидента або нерезидента, який має статус страховика або перестраховика, згідно з законодавством країни, в якій він зареєстрований.

Відповідно до ст. 355 Господарського кодексу України, об'єкти страхування, види обов'язкового страхування, а також загальні умови здійснення страхування, вимоги до договорів страхування та порядок здійснення державного нагляду за страховою діяльністю визначаються Цивільним кодексом України, цим Кодексом, законом про страхування, іншими законодавчими актами.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст.979 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 980 Цивільного кодексу України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 984 Цивільного кодексу України, страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Страхувальником може бути фізична або юридична особа.

Пунктом 3.4.3.2. договору перестрахування передбачено обов'язок відповідача сплачувати позивачу свою частку страхового відшкодування протягом 10 робочих днів з дня отримання від перестрахувальника документів на виплату страхового відшкодування.

На виконання умов договору перестрахування його сторонами підписувалися рахунки - бордеро премій - документи, що підтверджують факт передачі відповідачу у перестрахування певних ризиків, та рахунки - бордеро збитків (№№ 39, 50) - документи, що визначають частку відповідальності відповідача по страхових випадках, які відбулися протягом поточного місяця.

Відповідачем частково здійснено оплату підписаних ним рахунків - бордеро збитків №№ 39, 50, що підтверджується матеріалами справи.

Як зазначає позивач у запереченнях на відзив вих. № 2257-кв від 31.05.2016, сума боргу за рахунком - бордеро № 39, за вирахуванням страхувальника ОСОБА_6, складає 10 840, 30 грн., яку й позивач просить суд стягнути з відповідача за рахунком -бордеро № 39. Вказана сума позивачем розрахована саме згідно з рахунком-бордеро № 39, який, як уже встановлювалося судом вище, підписаний відповідачем без зауважень (92 750,38 (загальна сума боргу по всіх страхувальниках) - 81 910,08 (страхова сума по ОСОБА_6) = 10 840,30). Розрахунок позивача по рахунку-бордеро № 50 залишився незмінним.

Заявою від 09.06.2016 позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення з відповідача страхового відшкодування по рахунку-бордеро № 39, у зв'язку з чим, просив суд стягнути з відповідача всього 343 321,69грн страхового відшкодування за рахунками бордеро №№ 39,50, з урахуванням індексу інфляції. Заява була прийнята судом до розгляду.

Сума боргу за рахунком-бордеро № 39 в розмірі 10 840, 30грн. заперечується відповідачем, з посиланням на платіжне доручення № 3192 від 24.07.2012, згідно з яким відповідач перерахував страхове відшкодування по ОСОБА_3, ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку", ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ТОВ "Доргус" в сумі 10 910, 08 грн.

Проте, вказане твердження відповідача спростовується рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2015 у справі № 910/22939/15, яке набрало законної сили, та яким встановлено (абз. 11 на стр. 5 ), що оплата в розмірі 10 910, 08 грн. платіжним дорученням № 3192 від 24.07.2012 зарахована в оплату страхового відшкодування по ОСОБА_6

Сума заборгованості в розмірі 180 000, 00 грн. по рахунку - бордеро №50 відповідачем не заперечується.

На підставі викладеного, суд дійшов вірного висновку, що заборгованість відповідача за договором перестрахування перед позивачем за рахунками - бордеро № 39, 50 складає 190 840, 30 грн. (10840, 30 + 180000, 00 = 190 840, 30).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Оскільки, невиконане зобов'язання за договором перестрахування у розмірі 190 840, 30 грн. підтверджується матеріалами справи, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 190 840, 30 грн.

Позивачем, також, заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 152 481, 39 грн., нараховані за період з 01.01.2014р. по 29.02.2016р.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, що підлягають до сплати кредиторові.

Оскільки судом встановлено факт прострочення виконання відповідачем грошового зобов'язання, то вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є правомірними.

Разом з тим, нарахування інфляційних втрат на суму боргу 190 840, 30 грн. за період прострочення з 01.01.2014 по 29.02.2016 обгрунтовано визнано судом помилковим, оскільки сума боргу - 190 840,30 грн., визначена позивачем з урахуванням оплати здійсненої відповідачем 30.01.2014 платіжним дорученням № 331 на суму 20 000, 00 грн., тоді як позивач визначає період нарахування починаючи з 01.01.2014., отже позивачем невірно визначено період нарахування інфляційних втрат.

Таким чином, враховуючи що сума боргу в розмірі 190 840, 30 грн. стала актуальною з 31.01.2014 місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що початком періоду нарахування інфляційних втрат на вказану суму боргу є 01.02.2014, а не 01.01.2014 як це визначено позивачем, отже доводи відповідача про те, що стягнення інфляційних втрат є правомірним лише за період з січня 2016р. по лютий 2016р. не можуть бути покладені в основу рішення як необґрунтовані та не підтверджені, а тому перевіривши розрахунок інфляційних втрат (за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга") за період з 01.02.2014 по 29.02.2016 судова колегія погоджується з місцевим господарським судом про те, що розмір інфляційних втрат складає 151 686, 89 грн.

Враховуючи викладене, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2016р. не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРМА" залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 17.06.2016р. у справі №910/6603/16 залишити без змін.

3.Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6603/16.

Головуючий суддя С.А. Пашкіна

Судді Л.В. Кропивна

Л.В. Чорна