РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016Справа №910/12265/16

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України»

до Публічного акціонерного товариства «Київгаз»

про стягнення 844,76 грн.

Суддя Демидов В.О.

Представники сторін:

від позивача - Демчук О.В. (дов. №14-94 від 18.04.2014);

від відповідача - Янішевський А.О. (дов. №Д-64/15 від 23.11.2015);

ВСТАНОВИВ:

05.07.2016 Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулась до господарського суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Київгаз» про стягнення пені у розмірі 790,84 грн. та 3% річних у розмірі 53,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані фактом несвоєчасного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором №13-328-ВТВ на купівлю-продаж природного газу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 07.07.2016 порушено провадження у справі №910/12265/16, розгляд справи призначено на 21.07.2016.

20.07.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Письмовим відзивом на позовну заяву Публічне акціонерне товариство «Київгаз» заперечило проти задоволення позову та просило частково задовольнити позов у розмірі 3% річних, зазначених у контррозрахунку, а при врахуванні пені врахувати тяжкий фінансовий стан відповідача та зменшити суму стягнення пені.

21.07.2016 відповідач через загальний відділ діловодства суду подав клопотання про витребування у позивача доказів по справі, а саме: докази направлення актів приймання-передачі за всі періоди: супровідні листи з відмітками про отримання уповноваженими представниками відповідача, фіскальні чеки та описи вкладення у цінний лист, на підтвердження пересилання засобами поштового зв'язку.

У судове засідання 21.07.2016 з'явилися повноважні представники сторін.

Розглянувши у судовому засіданні клопотання відповідача про витребування доказів, суд зазначає наступне.

Право сторони у справі на подачу клопотання про витребування доказів у разі неможливості їх надати самостійно регулюється приписами ст. 38 Господарського процесуального кодексу України.

Так, ч. 1 ст. 38 Господарського процесуального кодексу України визначено, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово.

В пункті 2.1 постави пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вказано, що у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду, в тому числі й апеляційної інстанції, з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

З урахуванням наведених позивачем обставин, фактичних обставин справи суд дійшов до висновку про обґрунтованість клопотання відповідача про витребування доказів та вважає за необхідне витребувати у Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» докази направлення актів приймання-передачі за всі періоди: супровідні листи з відмітками про отримання уповноваженими представниками відповідача, фіскальні чеки та описи вкладення у цінний лист, на підтвердження пересилання засобами поштового зв'язку.

Разом з тим, 21.07.2016 позивачем подано пояснення по справі, у яких останній на клопотання відповідача про витребування доказів зазначає, що у позивача відсутні запитувані супровідні листи та фіскальні чеки з причин передачі вказаних актів безпосередньо відповідачу, а наявні у справі акти з зазначенням дати їх складання, на його думку, є достатнім доказом їх отримання відповідачем, що підтверджується його підписом та печаткою.

З урахуванням фактичних обставин справи, суд вважає за можливим розглянути справу за наявними матеріалами у даному судовому засіданні з урахуванням положення ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 21.07.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив такі фактичні обставини справи.

08.01.2013 між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - продавець) та Публічним акціонерним товариством «Київгаз» (далі - покупець) було укладено договір на купівлю-продаж природного газу №13-328-ВТВ (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого, в редакції додаткової угоди №11 від 22.12.2014 продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2013-2015 роках природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

За умовами п. 1.2. договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробничо-технологічних витрат та нормованих втрат покупця.

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору, в редакції додаткової угоди №21 від 31.12.2015, продавець передає покупцеві у період з 01.01.2013 по 31.12.2015 газ в обсязі до 4765,802 тис. куб. м., у тому числі у 2013 році - 1653,673 тис. куб. м., у 2014 році - 1594,186 тис. куб. м., у 2015 році - 1517,943 тис. куб. м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. п. 3.3, 3.4 договору).

Пунктом 5.2 договору у сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. газу на момент укладання цього договору становить 3509,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 235,40 грн., крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ - 282,48 грн. До сплати ціна за 1000 куб.м. газу - 3814,58 грн., крім того ПДВ-20%- 762,92 грн., всього з ПДВ - 4 577,50 грн.

Пунктом 5.3 договору, в редакції додаткової угоди №18 від 12.10.2015, у разі зміни ціни на газ та/або тарифів на його транспортування та розподіл вони є обов'язковими за цим договором з моменту введення їх в дію.

Сторони неодноразово укладали додаткові угоди та змінювали редакцію п. 5.2 договору, а додатковою угодою №20 від 25.11.2015 виклали п. 5.2 у наступній редакції: ціна за 1000 куб.м. газу з 01.12.2015 становить 6 474,00 грн. без урахування податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл природного газу за регульованим тарифом, крім того: збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ - 2%; податок на додану вартість за ставкою - 20%. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами ПАТ «Укртрансгаз» на території ліцензованої діяльності газорозподільного підприємства - 397,10 грн., крім того ПДВ -20%, всього з ПДВ - 476,52 грн. До сплати ціна за 1000 куб.м. газу - 7000,58 грн., крім того ПДВ-20%- 1400,12 грн., всього з ПДВ - 8400,70 грн.

Згідно з п. 6.1. договору, в редакції додаткової угоди №11 від 22.12.2014, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем після отримання повних розрахунків за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, відповідно до договорів на розподіл природного газу, укладеними між продавцем і покупцем.

У разі, якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки природного газу за цим договором продавець повністю розрахувався за послуги з транспортування природного газу газорозподільними мережами, наданими продавцю в попередньому місяці, остаточний розрахунок за використаний природний газ здійснюється покупцем на підставі акту приймання-передачі до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

У будь-якому випадку остаточний розрахунок за фактично використаний природний газ за цим договором здійснюється покупцем не пізніше 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині поставки газу.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України, а у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. п. 7.1, 7.2 договору).

Відповідно до п. 11 договору, в редакції додаткової угоди №11 від 22.12.2014, цей договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між сторонами з 01.01.2013, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.

На виконання умов даного договору та додаткових угод до нього позивач поставив протягом січня 2013-грудня 2014, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 4889,790 тис. куб.м. на загальну суму 29 621 014,07 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу, які підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками.

Відповідач повністю погасив заборгованість за отриманий у січні 2013-грудні 2014 року природний газ, проте платежі були здійснені з простроченням оплати, що не заперечується відповідачем.

З огляду на несвоєчасне погашення відповідачем заборгованості, позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з останнього пеню у розмірі 790,84 грн. та 3% річних у розмірі 53,92 грн.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

У відповідності з приписами ст. ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 4-3 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

При цьому зобов`язання в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, а відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

В силу вимог ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Порушенням зобов'язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст.34 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, Публічним акціонерним товариством «Київгаз» своєчасних розрахунків за договором №13-328-ВТВ на купівлю-продаж природного газу проведено не було, а плата за актами наданих послуг вносилась з простроченням, що і стало підставою для нарахування пені у розмірі 790,84 грн. та 3% річних у розмірі 53,92 грн. і звернення до суду з цим позовом.

У запереченнях на позовну заяву відповідач не заперечив факт прострочення сплати за поставлений товар, проте вказав про відсутність своєї вини у простроченні оплати, оскільки споживачами поставленого товару були бюджетні установи та організації.

Проте суд зазначає, що оплата за газ відповідно до п.6.1. договору здійсняється на умовах 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки газу, остаточний розрахунок покупець зобов'язується здійснити до 20-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Таким чином, відповідач, погодивши у п.5.2 договору ціну на газ та послуги з його транспортування, у п.2.1 договору обсяг поставки газу за період з січня 2013 по грудень 2014 по місяцях кварталів, та враховуючи п. 6.1 договору зобов'язався здійснювати розрахунки у визначеному порядку.

Крім того, долучені до матеріалів справи акти підписані та скріплені печатками як представниками позивача, так і відповідача, без будь-яких зауважень.

Оскільки факт прострочення грошового зобов'язання відповідачем є доведеним, у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення з відповідача передбаченої договором пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочки платежу в у відповідності з п. 7.2 договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч.1 ст. 230 ГК України).

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.4 ст. 549 ЦК України).

Пунктами 7.1, 7.2 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з цим договором і чинним законодавством України, а у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у три роки (п. 9.2 договору).

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд вважає, що позов в частині стягнення 3% річних у розмірі 53,92 грн. обґрунтований та підлягає задоволенню за розрахунком позивача, який відповідає умовам договору та вимогам закону.

З приводу заяви відповідача про зменшення суми стягнення пені на підставі ст. 83 ГПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Згідно зі статтею 233 ГК України, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, або якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Згідно зі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

У даному випадку на думку суду, фінансове становище відповідача не спростовує факту допущеного ним прострочення в оплаті наданих послуг з поставки газу, за яке договором передбачена відповідальність у вигляді штрафних санкцій, при цьому несвоєчасне виконання умов договору відповідачем призвело до несприятливих наслідків також і для позивача.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Посилання відповідача на прострочення оплати населенням та іншими контрагентами за спожитий газ, суд відхиляє, оскільки договір, на підставі якого у відповідача виникла заборгованість, та як наслідок нараховані штрафні санкції у вигляді пені, укладений саме з ПАТ «Київгаз», а не з третіми особами.

Також суд враховує, що сума пені за невчасний перерахунок грошових коштів позивачу не є значно чи надмірно великою, виходячи із загальної суми договору та часу прострочення належних до сплати сум.

З огляду на викладене, суд вважає, що відсутні правові підстави для зменшення визначеної суми пені на підставі ч. 1 ст. 233 ГК України, п. 3 ст. 83 ГПК України при встановленому та підтвердженому факті прострочення виконання грошового зобов'язання, у зв'язку із чим позов Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір відповідно до положень статті 49 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 33, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Київгаз» (01103, м. Київ, вул. Кіквідзе, буд. 4Б; код 03346331) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, код 20077720) 790 (сімсот дев'яносто) грн. 84 коп. пені, 53 (п'ятдесят три) грн. 92 коп. 3% річних, та судовий збір у розмірі 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку у строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене та підписане - 26.07.2016.

Суддя В.О. Демидов