ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

25.07.16р. Справа № 904/4189/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", с. Лозуватка

до Селянського фермерського господарства "БІФРОНС", с. Жовте

про визнання недійсним договору оренди

За зустрічним позовом Селянського фермерського господарства "БІФРОНС", с. Жовте

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", с. Лозуватка

про визнання недійсним договору оренди

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача (відповідач за зустрічним позовом): ОСОБА_1, дов. від 11.05.2016 року, представник;

від відповідача (позивач за зустрічним позовом): ОСОБА_2 - представник, довіреність від 08.06.2016 року;

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СФГ Гермес", с. Лозуватка звернулось до господарського суду із позовом до Селянського фермерського господарства "БІФРОНС", с. Жовте про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №1-06 від 16.05.2006року.

Ухвалою господарського суду від 27.05.2016 року порушено провадження по справі, судове засідання призначено на 13.06.2016року.

В обґрунтування позовних вимог за первісним позовом позивач посилається на те, що він не має можливості зареєструвати право оренди земельної ділянки у зв'язку з тим, що, відповідач 28.05.2014 року зареєстрував право оренди на вказану земельну ділянку у Реєстраційній службі П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області, незважаючи на смерть орендодавця, що в свою чергу порушує суб'єктивні права спадкоємців як власників земельної ділянки.

Відповідач за первісним позовом надав відзив на позов, в задоволенні позовних вимоги просить відмовити.

10.06.2016 року до господарського суду надійшла зустрічна позовна заява Селянського фермерського господарства "БІФРОНС" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки №10/03 від 10.03.2015 року.

Ухвалою господарського суду від 13.06.2016 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом позивач (відповідач за первісним позовом) посилається на те, що спадкоємці ОСОБА_3 (орендодавця за спірним договором) не мали права підписувати договір оренди №10/03 від 10.03.2015 року з іншою особою. Як зазначає позивач за зустрічним позовом, у період 2015-2016 років Товариство з обмеженою відповідальністю «СФГ Гермес» безпідставно користується земельною ділянкою, площею 7,68 га, кадастровий номер :01:026:0095, право оренди якої закріплено у Реєстраційній службі П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області за Селянським фермерським господарством «БІФРОНС», а відтак спірний договір земельної ділянки має бути визнаний недійсним.

Відповідач за зустрічним позовом надав відзив на позов, в задоволенні позову просить відмовити.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 25.07.2016року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, суд, -

ВСТАНОВИВ:

16.05.2006 року між ОСОБА_3 та Селянським фермерським господарством «Біфронс» укладено договір оренди №1-06 земельної ділянки, яка належала орендодавцю на праві приватної власності, площею 7,368 га, кадастровий номер :01:026:0095.

17.09.2006 року ОСОБА_3 помер та після його смерті відкрилася спадщина.

Спадкоємці ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 10.03.2015 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом, відповідно до яких кожному з них належить право власності на 1/3 земельної ділянки, площею 7,368 га, кадастровий номер :01:026:0095, яка належала спадкодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП №028945.

Право власності кожного із спадкоємців зареєстроване у встановленому порядку 10.03.2015 року, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень за номером 34698812.

10.03.2015 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з однієї сторони та ТОВ «СФГ Гермес» з іншої сторони укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки №10/03.

ТОВ «СФГ Гермес» не має можливості зареєструвати право оренди вказаної земельної ділянки у зв'язку з тим, що Відповідач за первісним позовом СФГ «Біфронс» 28.05.2014 року зареєстрував право оренди на вказану земельну ділянку у Реєстраційній службі П'ятихатського районного управління юстиції Дніпропетровської області.

В той же час, відповідач за первісним позовом стверджує, що з моменту державної реєстрації права оренди земельної ділянки добросовісно виконує свої обов'язки за договором.

Як вбачається з матеріалів справи, з боку орендодавця учасниками договору оренди земельної ділянки №10/03 від 10.03.2015 року є ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в той же час за договором оренди земельної ділянки №1-06 від 16.05.2006 року останні виступають як правонаступники померлого орендодавця ОСОБА_3 Відповідно до п. 2.10 постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" якщо чинне законодавство прямо не визначає кола осіб, які можуть бути позивачами у справах, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними, господарському суду для вирішення питання про прийняття позовної заяви слід керуватися правилами статей 1 і 2 ГПК. Отже, крім учасників правочину (сторін за договором), а в передбачених законом випадках - прокурора, державних та інших органів позивачем у справі може бути будь-яке підприємство, установа, організація, а також фізична особа, чиї права та охоронювані законом інтереси порушує цей правочин. Прокурор, звертаючись до господарського суду із заявою про визнання правочину недійсним, виступає позивачем або зазначає у ній позивачем державний чи інший орган або установу, організацію, уповноважені здійснювати відповідні функції держави у спірних правовідносинах, наприклад, управляти майном, що є предметом цього правочину, і визначає відповідачами, як правило, сторони за правочином (договором). Виняток можуть становити випадки, коли однією з сторін є названий орган (установа, організація); у такому разі відповідачем визначається друга сторона. У разі коли учасниками оспорюваного правочину є декілька осіб, а позов поданий однією з них, господарський суд має вирішити питання про залучення до участі у справі як відповідачів усіх зазначених осіб (частина перша статті 24 ГПК), - за умови, що склад сторін у справі узгоджуватиметься з вимогами статті 1 названого Кодексу.

Зважаючи на приписи п. 2.10 постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", оскільки учасниками оспорюваного правочину є декілька осіб, слід вирішити питання про залучення до участі у справі як відповідачів усіх вищезазначених осіб.

Однак, як вбачається зі ст. 1 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду мають підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч.6 п. 1.3 постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", якщо у розгляді справи господарським судом буде з'ясовано, що іншим або належним відповідачем у ній мала б бути особа, яка згідно з процесуальним законом не може бути учасником судового процесу в господарському суді, а позивач наполягає на розгляді відповідної справи саме господарським судом, останній не вправі ні залучати відповідну особу до участі у справі, ані припиняти провадження в ній, а повинен розглянути справу стосовно того відповідача, якому пред'явлено позовну вимогу, та прийняти рішення по суті справи (в тому числі про відмову в позові, якщо відповідач є неналежним).

В судовому засіданні 25.07.2016 року сторони наполягали на розгляді справи саме господарським судом.

Зважаючи на те, що за приписами п. 2.10 постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013 року "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" суд мав би залучити до участі у справі як відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, однак в такому разі склад сторін у справі не узгоджуватиметься з вимогами статті 1 названого Кодексу, а відтак відповідно до ч.6 п. 1.3 постанови Пленуму ВГСУ №18 від 26.12.2011 року "Про деякі питання практики застосування господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" господарський суд відмовляє в задоволенні первісного та зустрічного позовів в частині визнання договорів недійсними, в даному суб'єктному складі сторін.

Враховуючи те, що скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно на підставі договору оренди земельної ділянки №1-06 від 16.05.2006року є похідною вимогою по відношенню до основної вимоги - визнання договору недійсним, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за первісним позовом в цій частині.

Щодо позовних вимог за зустрічним позовом в частині зобов'язання відповідача за зустрічним позовом усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом передачі її по акту приймання - передачі від ТОВ "СФГ Гермес" до СФГ "Біфронс", суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивачем за зустрічним позовом не доведено факту користування земельною ділянкою площею 7,68 га саме відповідачем за зустрічним позовом, в той час як представник відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні 25.07.2016 року заперечував факт використання спірної земельної ділянки саме його довірителем.

Крім того, слід зазначити, що в даному випадку недоречно ставити питання про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою саме шляхом її передачі за актом приймання-передачі, оскільки відповідний акт укладається між сторонами на виконання договірних відносин, в той час як договірні відносини між сторонами по справі відсутні.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати за первісним позовом покладаються на позивача за первісним позовом, судові витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні первісного позову - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.08.2016

Суддя ОСОБА_7