ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" липня 2016 р.Справа № 916/1219/16

За позовом: Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт

До відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс

про стягнення 390962,99 грн.

Суддя Д'яченко Т.Г.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, представник за довіреністю

Від відповідача: ОСОБА_3, представник за довіреністю

У судовому засіданні, яке відбулось 18.07.2016р., відповідно до вимог ст. 77 ГПК України було оголошено перерву у справі до 25.07.2016р. о 12 год. 40 хв.

Суть спору: Позивач Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс, у якій просив суд стягнути з відповідача загальну суму заборгованості в розмірі 315775,80 грн., пеню в розмірі 46071,76грн. та 3% річних в розмірі 3185,12 грн.

01.06.2016р. до господарського суду Одеської області представником позивача надано заяву про збільшення позовних вимог, у якій він просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 315775,80 грн., пеню в розмірі 54803,77 грн. та 3% річних в розмірі 4166,50 грн., інфляційні втрати в сумі 16216,92 грн.

Відповідач - ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву від 13.06.2016р. та письмових поясненнях від 23.06.2016р., зазначаючи про відсутність правових підстав у позивача щодо стягнення додаткових сум за умовами укладеного між сторонами договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях пояснення представників позивача та відповідача, суд встановив.

21 жовтня 2014 року між Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт (підприємство) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс (компанія) було укладено Договір про відшкодування (компенсації) понесених витрат, відповідно до п.п. 1.1.,1.2. якого, компанія бере на себе зобовязання по відшкодуванню (компенсації) витрат, які несе підприємство, в т.ч. сплачуючи грошові кошти на користь третіх осіб. Сторони домовились, що відшкодуванню (компенсації) компанією підлягають наступні витрати підприємства (перелік яких не є виключним): витрати, повязані із прибиранням і подачею залізничних вагонів, що сплавляються на користь Одеської залізниці, витрати по сплаті вартості сервітуту причалу №12,14,15, що перебувають на балансі ДП „АМПУ, до дати укладання безпосередніх договорів з ДП „АМПУ, витрати по сплаті вартості соціально побутового обслуговування працівників та інші витрати підприємства, необхідні для організації роботи компанії, до моменту укладення відповідних договорів.

Розділом 2. Договору визначено, що відшкодування (компенсація) здійснюється компанією на підставі наданих підприємством рахунків на відшкодування (компенсацію) витрат, у яких визначається перелік, обєм та вартість товарів, робіт, послуг, до яких обовязково додаються копії документів, що підтверджують факти здійснення підприємством витрат, зазначених у п. 1.2. Договору. Оплата виставленого рахунку стороною, що його тримала, здійснюється протягом 10 (десяти) банківських днів з дня виставлення підприємством рахунку шляхом безготівкового переказу.

Відповідно до п. 3.1. Договору, керуючись ст. 631 ЦК України, сторони встановили, що умови цього договору застосовуються до відносин, які виникли до його укладання, а саме з 01.10.2014 року.

П. 3.1.2 Договору визначено, що договір діє до укладання компанією договорів з контрагентами, які будуть безпосередньо надавати послуги та виконувати роботи для компанії, а в частині розрахунків за договором до повного виконання.

На виконання умов укладеного Договору, позивачем були виставлені наступні рахунки з актами здачі прийняття робіт ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс, а саме: рахунок ПР/11 234 від 31.08.2015р. за вересень 2014 року на суму 11193,26 грн. зі строком сплати до 06.10.2015р., який було оплачено 02.12.2015р., рахунок ПР/22 551Р від 31.08.2015р. за жовтень 2014р. на суму 31473,93 грн. зі строком сплати до 06.10.2015р., який було оплачено 02.12.2015р. та рахунок ПР/23 461Р від 31.08.2015р. за листопад 2014р. на суму 61849,57 грн. зі строком сплати до 06.10.2015р., який було оплачено 02.12.2015р. та 15.12.2015р. Відповідно до наданих суду пояснень позивача, вказані рахунки були оплачені відповідачем повністю, але із пропущенням встановленого строку для оплати, відповідно до умов укладеного договору.

На виконання умов укладеного Договору, позивачем був виставлений рахунок з актом здачі прийняття робіт ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс, а саме: рахунок ПР/26 228Р від 31.08.2015р. за грудень 2014 року на загальну суму 227752,52 грн., який було оплачено відповідачем частково на суму 225621,20 грн. У звязку з чим за вказаним рахунком у відповідача існувала заборгованість в розмірі 2131,32 грн.

В подальшому, на виконання умов укладеного Договору, позивачем були виставлені наступні рахунки з актами здачі прийняття робіт ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс, які не сплачено компанією, а саме: рахунок ПР/1338Р від 31.08.2015р. за січень 2015р. на суму 13837,38 грн., рахунок ПР/3033Р від 31.08.2015р. за лютий 2015р. на суму 10505,06 грн., рахунок ПР/4608Р від 31.08.2015р. за березень 2015р. на суму 8852,02 грн., рахунок ПР/6072Р від 31.08.2015р. за квітень 2015р. на суму 9371,30 грн. та рахунок ПР/7504Р від 31.08.2015р. за травень 2015р. на суму 7719,44 грн.

Вище перелічені акти здачі приймання робіт отримано представником ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс ОСОБА_4 21.09.2015р., про що свідчить його підпис на супровідному листі за №679/05.3-22 3222 від 18.09.2015р., та не заперечується відповідачем.

Підставою для перерахунку вартості спожитої електроенергії та додаткового виставлення вищевказаних рахунків з боку позивача, стало проведення позапланованого аудиту фінансової діяльності Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт Управлінням аудиту та контролю Міністерства інфраструктури України.

Управлянням аудиту було встановлено, що Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт не виставлялись рахунки щодо зовнішнього освітлення складу №8, за відсутнісю лічильників щодо мото-годин на портальних кранах не враховано спожиту електроенергію та не враховано зростання вартості 1кВТ електроенергії у 2014 році у порівнянні з 2012 роком.

Крім того, на виконання умов Договору №366-0 від 21.10.2014р. Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт додатково виставило наступні рахунки за актами здачі - прийняття робіт ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс: рахунок ПР/12530Р від 30.10.2015р. за вересень 2015р. на суму 233933,62грн., який було сплачено відповідачем частково у розмірі 217456,55 грн., у звязку з чим за вказаний рахунком існує заборгованість у розмірі 16486,07 грн., цей рахунок було отримано представником відповідача 05.11.2015р., що підтверджується відміткою у реєстрі видачу рахунків ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс(а.с. 44), рахунок ПР/14926Р від 30.12.2015р. за листопад 2015р. на суму 220135,52грн., який було сплачено відповідачем частково у розмірі 209391,04 грн., у звязку з чим за вказаним рахунком існує заборгованість у розмірі 10744,48 грн., цей рахунок було отримано 05.01.2016р., відповідно до відмітки про вручення на рахунку. (а.с. 45), та рахунок ПР/15938Р від 29.01.2016р. за грудень 2015р. на суму 362992,19 грн., який було сплачено відповідачем частково у розмірі 126864,46 грн., у звязку з чим за вказаним рахунком існує заборгованість у розмірі 236128,73 грн., цей рахунок було отримано відповідачем 01.02.2016р., про що свідчить відмітка про вручення на рахунку (а.с. 48).

Підставою для додаткового виставлення рахунків ПР/12530Р від 30.10.2015р., ПР/14926Р від 30.12.2015р. та ПР/15938Р від 29.01.2016р. стало збільшення вартості електроенергії, оскільки у звязку з проведенням реорганізації відбувся розподіл функцій та майна між державними підприємствами морського транспорту, в тому числі між Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт та Державним підприємством „Адміністрація морський портів України. Електромережі перейшли на баланс Державного підприємства „Адміністрація морський портів України у звязку з чим було укладено договір на підключення до електричних мереж №733-О від 22.11.2013р. Між позивачем та Державним підприємством „Адміністрація морський портів України, в особі Іллічівськом філії було укладено договір №11-П-ІЛФ-15/48-О від 30.01.2015р. про відшкодування витрат з використання технологічних електричних мереж, відповідно до умов якого Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт відшкодовує витрати щодо утримання технологічних електричних мереж. Наказом Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт №412 від 27 жовтня 2015р. було встановлено нові тарифи вартості електроенергії, у звязку з зазначеними обставинами, як зазначає позивач, відповідачу і було додатково виставлено вищевказані рахунки.

Згідно з п. 4.1. Договору, за порушення компанією строків сплати відшкодування (компенсації) за Договором, компанія сплачує підприємству пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 4.2. та п. 4.3. Договору, у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобовязуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. У разі недосягнення сторонами згоди, спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору відповідно до чинного законодавства.

У відповідності до ст. 6 ГПК України Державним підприємством Іллічівський морський торговельний порт направлялись претензії №172/04-15 від 18 листопада 2015 року з вимогою погашення заборгованості з метою досудового врегулювання спору, однак з боку відповідача відповіді надано не було.

Приймаючи до уваги неналежне виконання з боку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс прийнятих на себе умов за Договором відшкодування (компенсації) понесених витрат №366-О від 21.10.2014р., позивачем було здійснено нарахування пені, 3% річник і інфляційних на визначену ним суму несплачених коштів. Так, відповідно до такого розрахунку за відповідачем рахується заборгованість зі сплати пені в розмірі 54803,77 грн., 3% річних в розмірі 4166,50 грн., інфляційних втрат в сумі 16216,92грн.

Позовні вимоги Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт обґрунтовані неналежним виконанням зобовязань з боку ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс умов Договору відшкодування (компенсації) понесених витрат №366-О від 21.10.2014р., направлені на стягнення з відповідача заборгованості, пені, 3% річних і інфляційних та розглядаються судом в редакції заяви позивача про збільшення позовних вимог про стягнення заборгованості в розмірі 315775,80 грн., пені в розмірі 54803,77 грн. та 3% річних в розмірі 4166,50 грн., інфляційних втрати в сумі 16216,92 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов наступних висновків.

Статтею 193 Господарського Кодексу України та статтею 526 Цивільного Кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку, а саме: виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 905 Цивільного кодексу України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

31.08.2015 року позивачем відповідно до умов Договору відшкодування (компенсації) понесених витрат №366-О від 21.10.2014р. було виставлено відповідачу рахунок ПР/110234 від 31.08.2015р. на суму 11193,26 грн. за період вересень 2014 року, який не сплачено компанією.

Представником відповідача в ході розгляду справи надавалися суду заперечення, відповідно до який відповідач наполягає на тому, що враховуючи умови укладеного між сторонами договору, строк його дії та чітке встановлення в договорі дати, з якої положення договору регулюють відносини між позивачем і відповідачем, а саме: 01.10.2014р., у компанії не виникло обовязку щодо сплати рахунку за вересень 2014 року, у звязку з чим він і не сплачувався відповідачем.

Судом встановлено, що положеннями п. 3.1. Договору від 21.10.2014р., укладеного між сторонами, визначено, що положення укладеного договору застосовуються до відносин, які виникли до його укладання, однак саме з 01.10.2014р., отже, підстав виставлення компанії на виконання Договору відшкодування (компенсації) понесених витрат №366-О від 21.10.2014р. рахунку щодо сплати 11193,26 грн. за період вересень 2014 року, у позивача не було.

Судом встановлено, що рахунки з актами здачі приймання робіт ПР22 551Р від 31.08.2015р. за жовтень 2014року, ПР/23 461Р від 31.08.2015р. за листопад 2014 року, ПР/26 228Р від 31.08.2015р. за грудень 2014 року, ПР/1338Р від 31.08.2015р. за січень 2015 року, ПР3033Р від 31.08.2015р. за лютий 2015 року, ПР/4608Р від 31.08.2015р. за березень 2015 року, ПР/6072Р від 31.08.2015р. за квітень 2015 року та ПР/7504Р від 31.08.2015р. за травень 2015 року були виставлені позивачем ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс додатково, а саме після проведення позапланового аудиту відповідності та фінансового аудиту державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт за період з 17.07.2013 по 01.07.2015р. Управлінням аудиту та контролю Міністерства інфраструктури України.

Слід зазначати, що аудиторський звіт, на який посилається позивач як на підставу виставлення рахунків ПР22 551Р від 31.08.2015р. за жовтень 2014року, ПР/23 461Р від 31.08.2015р. за листопад 2014 року, ПР/26 228Р від 31.08.2015р. за грудень 2014 року, ПР/1338Р від 31.08.2015р. за січень 2015 року, ПР3033Р від 31.08.2015р. за лютий 2015 року, ПР/4608Р від 31.08.2015р. за березень 2015 року, ПР/6072Р від 31.08.2015р. за квітень 2015 року та ПР/7504Р від 31.08.2015р. за травень 2015 року, за своєю природою не має нормативного характеру, а містить лише рекомендації щодо удосконалення діяльності установи залежно від характеру виявлених проблем, отже, на думку суду, він не може бути підставою для додаткового виставлення Портом рахунків і породжувати для ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс ніяких обовязків щодо додаткових сплат за вказані періоди, оскільки чіткий і вичерпний перелік зобовязань компанії було визначено в укладеному між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс і Державним підприємством Іллічівський морський торговельний порт Договорі відшкодування (компенсації) понесених витрат №366-О від 21.10.2014р.

Крім цього, слід зазначити, що відповідно до аудиторського звіту, складеного Управлінням аудиту та контролю Міністерства інфраструктури України, витрати з утримання та обслуговування мостових перевантажувачів у жовтні-грудні 2014 року, не відшкодовані Порту ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс, є збитками підприємства. ДП „ІМТП, рекомендовано, зокрема, забезпечити проведення претензійно-позовної роботи відносно контрагента ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс з метою відшкодування завданих порту збитків і одержання усіх належних ДП „ІМТП коштів.

Стаття 224 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню, відносяться: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

Для застосування такого виду господарської санкції, як відшкодування збитків, необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи); шкідливого результату такої поведінки - збитків, їх наявності та розміру; причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла збитки. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не наступає. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Крім того, важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Умовою відповідальності за правопорушення є вина сторони яка заподіює збитків, тобто винною дією є невиконання, відмова від виконання або неналежне виконання зобов'язань.

Згідно з ч. 1 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, заслухавши позицію представників позивача та встановивши, що підставою для додаткового виставлення відповідачу рахунків щодо сплати коштів після проведеного Управлінням аудиту та контролю Міністерства інфраструктури України позапланового аудиту відповідності та фінансового аудиту державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт, (в даному випадку на підставі рахунків ПР22 551Р від 31.08.2015р. за жовтень 2014року, ПР/23 461Р від 31.08.2015р. за листопад 2014 року, ПР/26 228Р від 31.08.2015р. за грудень 2014 року, ПР/1338Р від 31.08.2015р. за січень 2015 року, ПР3033Р від 31.08.2015р. за лютий 2015 року, ПР/4608Р від 31.08.2015р. за березень 2015 року, ПР/6072Р від 31.08.2015р. за квітень 2015 року та ПР/7504Р від 31.08.2015р. за травень 2015 року), суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс відсутній склад протиправної поведінки та порушення Договірних зобов'язань, що спричинило шкідливий результат для зобов'язаного контрагента, а відтак не може вважатися доведеним факт заподіяння збитків (витрат) Державному підприємству „Іллічівський морський торговельний порт, оскільки донарахування сум цих витрат зроблено позивачем саме на підставі висновків аудиторського звіту, описаного вище, а нарахування штрафних санкцій, здійснено за несплату сум, визначених в додатково виставлених відповідачу рахунках.

Щодо виставлення рахунків з актами здачі прийняття робіт за Договором: ПР/12530Р від 30.10.2015р. за вересень 2015року, ПР/14926Р від 30.12.2015р. за листопад 2015 року, ПР/15938Р від 29.01.2016р. за грудень 2015 року суд зазначає наступне.

Як вбачається з письмових пояснень позивача, підставою для виставлення вищевказаних рахунків з актами здачі приймання робіт відповідачу за Договором, стало проведення реорганізації, що призвело до розподілу функцій та майна між державними підприємствами морського транспорту, в тому числі між Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт та Державним підприємством „Адміністрація морський портів України. Відповідно до такого поділу відбувся й розподіл обєктів підприємств. Приймаючи до уваги, що електромережі перейшли на баланс Державного підприємства „Адміністрація морський портів України, був укладений Договір на підключення до електричних мереж №733-О від 22.11.2013р. У звязку з чим 30.01.2015р. між Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт та Державним підприємством Адміністрація морський портів України (Іллічівська філія) було укладено Договір №11-П-ІЛФ-15/48-О про відшкодування витрат з використання технологічних електричних мереж, відповідно до умов якого позивач у даній справі відшкодовує витрати щодо утримання технологічних електричних мереж.

На виконання умов Договору №11-П-ІЛФ-15/48-О про відшкодування витрат з використання технологічних електричних мереж, Державне підприємство „Іллічівський морський торговельний порт Наказом №412 від 27 жовтня 2015р. встановило тарифи вартості електроенергії, що і стало підставою для виставлення вже відповідачу у даній справі рахунків з актами здачі приймання ПР/12530Р від 30.10.2015р. за вересень 2015року, ПР/14926Р від 30.12.2015р. за листопад 2015 року, ПР/15938Р від 29.01.2016р. за грудень 2015 року.

Відповідно до пояснень позивача, Державне підприємство Іллічівський морський торговельний порт виставляло нові рахунки і акти, в яких в назві міститься літера Р, що відповідно до інструкції Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт робиться при виставленні коригувального акту.

Предметом розгляду позовних вимог Державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт у даній справі є стягнення грошових коштів, частина яких є несплаченою відповідачем сумою додаткових витрат Порту згідно рахунків з актами здачі прийняття послуг ПР/11 234 від 31.08.2015р. за вересень 2014року; ПР/22 551Р від 31.08.2015р. за жовтень 2014 року, ПР/23 461Р від 31.08.2015р. за листопад 2014 року, ПР/26 228Р від 31.08.2015р. за грудень 2014 року, ПР/1338Р від 31.08.2015р. за січень 2015 року, ПР/3033Р від 31.08.2015р. за лютий 2015 року, ПР/4608Р від 31.08.2015р. за березень 2015 року, ПР/6072Р за квітень 2015 року, ПР/7504Р від 31.08.2015р. за травень 2015 року, ПР/12530Р від 30.10.2015р. за вересень 2015 року, ПР/14926Р від 30.12.2015р. за листопад 2015 року та ПР/15938Р від 29.11.2016р. за грудень 2015 року, які виставлялись ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс на виконання умов Договору №366-О від 21.10.2014р., та нараховані позивачем у звязку з несплатою відповідачем зазначених вище рахунків, пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Судом встановлено, що Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт виставлялися: рахунок ПР/110234 від 31.08.2015р. за період вересень 2014 року, підстав на виставлення якого на виконання Договору відшкодування (компенсації) понесених витрат №366-О від 21.10.2014р. у позивача не було, та рахунки з актами здачі приймання з поміткою „літера Р, які за своїм значенням, відповідно до пояснень позивача, є корегованими рахунками, підставою для виставлення яких, стала аудиторська перевірка, в одному випадку, та наказ про встановлення підвищених тарифів, в другому.

Дослідивши положення та умови Договору №366-О про відшкодування (компенсації) понесених витрат від 21.10.2014р., судом встановлено, що відповідних підстав донарахування додаткових витрат і виставлення вдруге рахунків за один і той самий період, такий договір не містить, отже, правових підстав для коригування вже визначених у відповідності до підписаних між сторонами актів сум, у позивача не було.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відсутності у відповідача зобовязання за умовами укладеного Договору щодо оплати виставлених Державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт рахунків, несплата яких є підставою позовних вимог про стягнення боргу з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Транс-Сервіс.

В силу положень ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін; розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як роз'яснено в п. 2.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань, за приписом ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань та ч. 2 ст. 343 ГК України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня; якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Враховуючи те, що стягнення штрафних санкцій є способом захисту порушеного права, який є похідним від стягнення заборгованості, суд відмовляє і у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Транс-Сервіс суми пені в розмірі 54803,77 грн., 3 % річних в розмірі 4166,50 грн. і інфляційних витрат в сумі 16216,92 грн., розрахованих позивачем у звязку з несвоєчасним, на його думку, виконання зобовязання з боку відповідача.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно зі ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Державного підприємства Іллічівський морський торговельний порт про стягнення з відповідача суми заборгованості в розмірі 315775,80 грн., пені в розмірі 54803,77 грн., 3 % річних в розмірі 4166,50 грн. та інфляційних витрат в сумі 16216,92 грн. не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому не підлягають задоволенню судом.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача згідно зі ст.ст.44,49 ГПК України у звязку з відмовою в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 43-44, 49, 77, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Повний текст рішення складено 28 липня 2016 року.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Суддя Т.Г. Д'яченко