РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2016Справа №910/8973/16

За позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

до Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс"

про стягнення грошових коштів

Суддя Цюкало Ю.В.

Представники сторін:

від позивача: Рубінс А.А. - за довіреністю від 26.04.2016 року;

від відповідача: не з'явились.

В судовому засіданні 06 липня 2016 року, відповідно до положень ст. 85 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2016 року до канцелярії Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" (позивач) до Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс" (відповідач) про стягнення 17 228 670,06 грн. авансу, неповернутого в порушення п. 7.4. Договору та 8 107 824,37 грн. 12% річних.

04.07.2016 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 17 228 670,06 грн. авансу та 8 198 907,87 грн. 12% річних. Відповідна заява прийнята до розгляду на підставі ст. 22 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням зобов'язань за Договором № 07-2098/2007-Д3 від 14.06.2007 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2016 року суддею Цюкало Ю.В. прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі №910/8973/16. Розгляд справи призначено на 13.06.2016 року.

13.06.2016 року через відділ діловодства Господарського суду м. Києва від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду.

У судове засідання, призначене на 13.06.2016 року, представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав усні пояснення, відповів на запитання суду та подав документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 року відкладено розгляд справи у судовому засіданні на 06.07.2016 року.

06.07.2016 року через канцелярію до суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Суд звертає увагу відповідача-1 та відповідача-3 на те, що є обмеженим строками вирішення спору по суті, встановленими приписами ст. 69 Господарського процесуального кодексу України.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25 січня 2006 р. № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду спору підлягають відхиленню.

Клопотання щодо фіксації судового процесу учасниками процесу не заявлялось, у зв'язку з чим, розгляд справи здійснювався без застосуванням засобів технічної фіксації судового процесу у відповідності до статті 811 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Зважаючи на достатність в матеріалах справи доказів, необхідних для повного та об'єктивного вирішення справи, розгляд справи відбувався з урахуванням положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

14.07.2007 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська АЕС" (покупець) та Дочірнім підприємством "Фаворит плюс" (постачальник) укладено Договір № 07-2098/2007-Д3 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, відповідно до Технічного завдання № РБ.09-441/04.ТЗ від 03.05.2007 року, для підвищення безпеки ЕБ. № 1, 2 ВП "Южно-Українська АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом", поставити автоматизовану систему радіаційного контролю енергоблоків № 1, 2 на основі обладнання радіаційного контролю виробництва MGP Instruments, виконати роботи по розробці технічного проекту, поставці обладнання, шеф-монтажу, пуско-налагодженні і вводу в експлуатацію обладнання системи (продукція), а покупець зобов'язується в порядку і на умовах, визначених у договорі і додатках до нього, прийняти і оплатити продукцію.

Згідно з п. 4.5. Договору датою поставки вважається дата, вказана в товаротранспортній накладній, яка підтверджує надходження продукції на склад вантажеотримувача.

Пунктом 7.4. Договору сторони погодили, що у випадку не поставки продукції в строки, обумовлені договором, покупець має право вимагати передачі сплаченої продукції або повернення авансових платежів. Авансові платежі підлягають поверненню протягом 10 банківських днів від дати направлення повідомлення постачальнику. Всі витрати з повернення грошей несе постачальник. При прострочці повернення авансових платежів, постачальник сплачує покупцю 12% річних від суми отриманого авансу за період з моменту його отримання і до фактичного повернення.

Сторонами неодноразово вносилися зміни до Договору № 07-2098/2007-Д3 від 14.07.2009 року шляхом укладення додаткових угод.

Відповідно до п. 10.1. Договору в редакції Додаткової угоди № 2 від 09.06.2011 року та Додаткової угоди № 7 від 22.12.2014 року договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до повного виконання зобов'язань сторонами за договором відповідно уточненого календарного плану, який є невід'ємною частиною додаткової угоди, але не пізніше 31.12.2015 року. Постачальник має право достроково закінчити виконання своїх зобов'язань за договором, про що зобов'язаний повідомити покупця письмово. У випадку прострочки виконання умов договору покупцем, загальний строк дії договору продовжується на строк прострочки покупця.

Додатковою угодою № 7 від 22.12.2014 року сторонами погоджено кінцеві редакції специфікацій до Договору та календарний план поставок відповідної продукції.

Пунктом 2.1. Додаткової угоди № 7 від 22.12.2014 року до Договору сторони погодили, що сукупна вартість договору складає 75 939 516,93 грн.

Згідно з п. 2.2. Додаткової угоди № 7 від 22.12.2014 року до Договору сукупний аванс за договором становить 37 969 758,47 грн. (з урахуванням податкових пільг постачальника за попередній період), який складається з сум фактично сплачених авансів покупцем на користь постачальника у сумах 11 400 000,00 грн. початкового та 19 947 168,40 грн. першого додаткового, а також другого додаткового авансу у розмірі 6 622 590,07 грн., що підлягає доплаті покупцем на користь постачальника у повному обсязі у десятиденний строк з дня підписання угоди.

Відповідно до пп. 3.1. п. 3 Додаткової угоди № 7 від 22.12.2014 року до Договору сторони відзначають, що на дату підписання угоди відкрито акредитив на користь постачальника у сумі 21 620 323,84 грн., з якого виконано оплати за поставлене обладнання, після вирахування частки авансового платежу, на загальну суму 14 246 072,26 грн. Залишок акредитива станом на 22.12.2014 року становить 7 374 251,58 грн., строк дії якого встановити до кінця дії договору.

Загальна сума залишку оплат за договором за поставлену продукцію із врахуванням авансових платежів та залишку акредитиву складає 6 635 588,66 грн. (п. 4 Додаткової угоди № 7 від 22.12.2014 року до Договору).

Станом на 20.03.2015 року позивачем здійснено авансування поставки продукції на загальну суму 37 969 758,47 грн. (в т.ч. другий додатковий аванс в розмірі 6 622 590,07 грн.).

При цьому, суд відмічає, що додатковими угодами до Договору, в т.ч. календарним планом Додаткової угоди № 7 від 22.12.2014 року до Договору, сторонами погоджено, що строк виконання зобов'язання з поставки продукції встановлено за формулою Т0 (день здійснення оплати другого додаткового авансу) + узгоджена кількість місяців, тобто з 20.03.2015 року відбувся початок відліку строку для поставки такої продукції.

На виконання умов Договору відповідачем частково виконано свої зобов'язання щодо поставки продукції, що підтверджується видатковими накладними та актом прийому-передачі виконаних робіт.

04.02.2016 року позивач звернувся до відповідача із листом № 07/1432 від 02.02.2016 року, у якому просив повернути суму авансу в розмірі 17 228 670,06 грн. (отримання листа 15.02.2016 року підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення).

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання умов Договору № 07-2098/2007-Д3 від 14.06.2007 року щодо поставки товару, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 17 228 670,06 грн. авансу та 8 198 907,87 грн. 12% річних.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, станом на 20.03.2015 року позивачем оплачено аванс продукції на загальну суму 37 969 758,47 грн., з урахуванням другого додаткового авансу в розмірі 6 622 590,07 грн.

На виконання умов Договору відповідачем частково виконано свої зобов'язання щодо поставки продукції.

Проте, станом на день розгляду спору відповідачем не поставлено продукцію на суму 17 228 670,06 грн. авансу, що підтверджується видатковими накладними та актом прийому-передачі виконаних робіт.

04.02.2016 року позивач звернувся до відповідача із листом № 07/1432 від 02.02.2016 року, у якому просив повернути суму авансу в розмірі 17 228 670,06 грн., який отримано останнім 15.02.2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що відповідачем продукцію у повному обсязі позивачу не поставлено, і останній звернувся до відповідача із листом про повернення суми авансу у розмірі 17 228 670,06 грн., суд дійшов висновку, що строк повернення вказаних грошових коштів на підставі п. 7.4. Договору настав.

Щодо позовної вимоги про стягнення 8 198 907,87 грн. 12% річних, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно зі ст. 548 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, перевіривши розрахунок неустойки станом на 06.07.2016 року, наданий позивачем, дійшов висновку про його правильність, відповідність матеріалам справи та умовам Договору, у зв'язку із чим з відповідача підлягає стягненню 8 198 907,87 грн. 12% річних.

Судові витрати відповідно до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства "Всеукраїнської громадської організації онкоінвалідів "Спілка онкоінвалідів" "Фаворит-Плюс" (01034, м. Київ, вулиця Ярославів Вал, будинок 26, літ. А, ідентифікаційний код 25285759) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (55000, Миколаївська обл., місто Южноукраїнськ, ідентифікаційний код 20915546), грошові кошти: 17 228 670,06 грн. (сімнадцять мільйонів двісті двадцять вісім тисяч шістсот сімдесят гривень 06 копійок) авансу, 8 198 907,87 грн. (вісім мільйонів сто дев'яносто вісім тисяч дев'ятсот сім гривень 87 копійок) 12% річних та 206 700,00 грн. (двісті шість тисяч сімсот гривень) судового збору. Видати наказ.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 11.07.2016 року.

Суддя Ю.В. Цюкало