донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

20.07.2016 справа №908/1143/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: ОСОБА_5 за довіреність
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1» м. Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від31.05.2016 року
по справі№908/1143/16 (суддя Топчій О.А.)
за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1» м. Запоріжжя
до відповідача:Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» в особі філії «Клінічний санаторій «Великий Луг» м.Бердянськ, Запорізька область
простягнення 84 844,24грн.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1» м.Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» в особі філії «Клінічний санаторій «Великий Луг» м.Бердянськ, Запорізька область про стягнення основної суми боргу у розмірі 82 958,59грн., 1 245,46грн. інфляційних витрат та 640,19грн. 3% річних (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 31.05.2016р. у справі №908/1143/16 в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1» м. Запоріжжя відмовлено повністю.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1» м.Запоріжжя, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016р. у справі №908/1143/16 скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає те, що суд помилково дійшов висновку, щодо відсутності права вимоги у позивача на дату винесення рішення, а тому незаконно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Крім того, апелянт зазначає про те, що наявність чи відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, відзив надав.

Представник позивача у судове засідання прибув, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі. Проти розгляду справи за відсутністю представника відповідача не заперечував.

Судове засідання апеляційної інстанції здійснювалось за допомогою звукозаписувального технічного засобу у порядку розгляду апеляційної скарги встановленого статями 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.11.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія № 1» (постачальник) та Приватним акціонерним товариством «Приазовкурорт» в особі філії «Клінічний санаторій «Великий Луг» (покупець) було укладено договір № 061115 на постачання продуктів харчування (далі Договір), за умовам якого постачальник зобовязується передати у власність, а покупець прийняти та оплатити харчову продукцію (ікра червона, фруктові соки, молочні вироби, риба, тощо) (далі - товар), визначений в асортименті та зазначений у специфікації (додаток 1), що додається до цього договору і є його невідємною частиною (п. 1.1. Договору).

Ціни в Договорі є твердими, не змінюються протягом терміну дії договору та не повинні перевищувати цін визначених у специфікації (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 2.3. Договору загальна сума договору не повинна перевищувати 100 тис.грн.

Згідно з п. 3.4. Договору постачальник виписує рахунки на юридичну особу покупця Приватне акціонерне товариство «Приазовкурорт».

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що договір набирає чинності з дня підписання його сторонами і діє до 31.12.2015р.

Договір підписаний обома сторонами та скріплений печатками підприємств без заперечень.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем поставлений товар, що підтверджується видатковим накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін: № УТ -1611006 від 16.11.2015 р. на суму 6600,00 грн.; № УТ -1611007 від 16.11.2015 р. на суму 4917,50 грн.; № УТ -1711001 від 17.11.2015 р. на суму 3670,27 грн.; № УТ-1711009 від 17.11.2015 р. на суму 7017,52 грн.; № УТ -0611002 від 06.11.2015 р. на суму 3768,96 грн.; № УТ -1011002 від 10.11.2015 р. на суму 2899, 80 грн.; № УТ -1011003 від 10.11.2015 р. на суму 14878,67 грн.; № УТ -1311001 від 13.11.2015 р. на суму 10498,44 грн.; № УТ -1311002 від 13.11.2015 р. на суму 2174,40грн.; № УТ -1911005 від 19.11.2015 р. на суму 10263,17 грн.; № УТ -2011002 від 20.11.2015 р. на суму 2888,92 грн.; № УТ -2711001 від 27.11.2015 р. на суму 8989,38 грн.; № УТ -2711002 від 27.11.2015 р. на суму 11120,72 грн.; № УТ -2711003 від 27.11.2015 р. на суму 3188,16 грн. На загальну суму 92 875,91 грн.

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що відповідач виконав свої зобовязання по оплаті поставленого товару частково та сплатив 9 917,32 грн., за товар поставлений згідно видаткових накладних № УТ -1711009 від 17.11.2015р. на суму 7017,52 грн. та № УТ -1011002 від 10.11.2015 р. на суму 2899,80 грн., що підтверджується банківською випискою від 02.12.2015р.

Застосовуючи приписи ст. 530 Цивільного кодексу України до спірних відносин, виходячи з обовязку постачальника надати рахунок покупцю та змісту цієї статті, господарський суд дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п.3.2 Договору, розрахунки за поставлений товар здійснюються протягом 60 календарних днів з дати отримання рахунку покупцем.

Пунктом 4.1. Договору визначено, що поставку товару постачальник здійснює власним транспортним засобом до складу їдальні покупця за адресою: м. Запоріжжя, вул. Ленська, 45, за строками, в асортименті та кількості згідно із замовленням, наданим в телефонному режимі уповноваженою на це особою покупця.

Статтею 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не погоджується з висновком господарського суду відносно того, що строк оплати за отриманий товар безпосередньо повязаний із отриманням відповідачем рахунку.

Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, так як ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України та не є прострочкою кредитора в розумінні ст.613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку сплатити надані послуги (зазначена правова позиція кореспондується з висновком Верховного Суду України, викладена у постанові від 29.09.2009р. у справі №37/405).

Сторони в договорі не визначили а ні форму рахунку, а ні його ознаки.

Натомість, колегія суддів зазначає, що видаткові накладні, в яких визначений товар, його кількість та ціна, підписані обома сторонами без жодних зауважень, містять всі необхідні відомості про товар, а також містять платіжні реквізити для здійснення розрахунку. Тобто, за своїми ознаками такі накладні є підтвердженням передачі позивачем та приймання відповідачем спірної продукції, виходячи з приписів ст. 664 Цивільного кодексу України, та, за своєю суттю, є і рахунками, оскільки містять такі ж самі платіжні реквізити для здійснення розрахунку, які визначені у рахунках-фактури.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги п. 3.2. Договору, колегія суддів зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт поставки товару без заперечень, тому розрахунки за поставлений товар повинні здійснюватися протягом 60 календарних днів з дати отримання товару за видатковими накладними, а саме:

- за видатковою накладною № УТ -0611002 від 06.11.2015 р. останнім днем строку для здійснення розрахунків за поставлений товар вважається 05.01.2016р.;

- за видатковою накладною № УТ -1011003 від 10.11.2015 р. 11.01.2016р.;

- за видатковими накладними № УТ -1311001 від 13.11.2015р. та № УТ -1311002 від 13.11.2015р. на суму 2174,40грн. 12.01.2016р.;

- за видатковими накладними № УТ -1611006 від 16.11.2015 р. та № УТ -1611007 від 16.11.2015 р. 15.01.2016р.;

- за видатковою накладною № УТ -1711001 від 17.11.2015 р. 18.01.2016р.;

- за видатковою накладною № УТ -1911005 від 19.11.2015 р. 18.01.2016р.;

- за видатковою накладною № УТ -2011002 від 20.11.2015 р. 19.01.2016р.;

- за видатковими накладними № УТ -2711001 від 27.11.2015р., № УТ -2711002 від 27.11.2015р. та № УТ -2711003 від 27.11.2015 р. 26.01.2016р.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У звязку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що матеріалами справи доведено, факт прострочення виконання відповідачем обовязку з оплати товару, тому стягненню з відповідача підлягає сума боргу у розмірі 82 958,59грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача суму 3% річних у розмірі 640,19грн. за період з 06.01.2016р. по 20.04.2016р. та 1245,46грн. інфляційних витрат за період з лютого по квітень 2016р.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо нарахування інфляційних витрат, колегія суддів зазначає наступне. Згідно до п.3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур'єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 3% річних та інфляційних витрат колегія суддів погоджується з наданим розрахунком позивача та вважає його вірним.

Таким чином, задоволенню підлягає сума 3% річних у розмірі 640,19грн. за період з 06.01.2016р. по 20.04.2016р. та 1245,46грн. інфляційних витрат за період з лютого по квітень 2016р.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016р. у справі №908/1143/16 підлягає скасуванню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1» м. Запоріжжя - задоволенню.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1» м. Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016р. у справі №908/1143/16 - задовольнити.

Рішення господарського суду Запорізької області від 31.05.2016р. у справі №908/1143/16 - скасувати та викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції:

«Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» в особі філії «Клінічний санаторій «Великий Луг» (71100, Запорізька обл., місто Бердянськ, вул. Котляревського-Волкова, будинок 12/24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1» м. Запоріжжя (69118, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр. 40р. ПеремогиАДРЕСА_1, ) заборгованість у розмірі 82 958,59грн., 1 245,46грн. інфляційних витрат та 640,19грн. 3% річних та судовий збір у розмірі 1 378,00грн.»

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» в особі філії «Клінічний санаторій «Великий Луг» (71100, Запорізька обл., місто Бердянськ, вул. Котляревського-Волкова, будинок 12/24, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська торгова компанія №1» м. Запоріжжя (69118, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр. 40р. ПеремогиАДРЕСА_1, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 515,80грн.

Доручити господарському суду Донецької області видати відповідний наказ.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.В. Стойка

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.:

1прим.-Позивачу;

1прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСДО.