РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №910/8070/16

За позовомдержавного підприємства «Артемсіль»
до товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс»
простягнення 31290756,90 грн.

Суддя Ковтун С.А.

Представники сторін:

від позивача Якушев Ю.В. (за дов.), Дорофєєва Н.О. (за дов.)

від відповідача Логачова Ю.А. (за дов.), Костюк С.В. (за дов.)

Обставини справи:

До Господарського суду міста Києва звернулося з позовом державне підприємство «Артемсіль» до товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» про стягнення 31290756,90 грн., з яких: 22326646,11 грн. боргу, 8964110,79 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами.

Позовні вимоги мотивовані такими обставинами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2014 у справі № 910/11446/14 за позовом державного підприємства «Артемсіль» до товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» про стягнення збитків в розмірі 9551,40, яке було залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 25.03.2015, встановлено факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором № Е-15/04/19 від 15.04.2009. Позивач звернувся до відповідача з листом від 15.04.2009 про розірвання договору та про повернення попередньої оплати. Цей лист відповідач отримав 28.07.2015. Відповідач суму попередньої оплати не повернув, чим порушив права позивача.

Суд своєю ухвалою суду від 04.05.2016 порушив провадження у справі № 910/8070/16.

Суд своєю ухвалою від 23.06.2016 продовжив строк вирішення спору на п'ятнадцять днів.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що відсутня переплата за послуги, надані відповідачем. Крім того, позивач неправомірно нарахував проценти за користування чужими грошовими коштами.

Також відповідач зазначив, що аналогічний спір вже було розглянуто Господарським судом міста Києва у справі № 910/25369/15 за позовом державного підприємства «Артемсіль» до товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» про розірвання договору та стягнення 22340178,31 грн.. Господарський суд міста Києва ухвалив рішення від 04.12.2015, яке залишено без змін Київським апеляційний господарським судом, про відмову в задоволенні позову.

Так, у справі № 910/8070/16 та у справі № 910/25369/15 предметом позову визначено основний борг (аванс) у розмірі 22326646,11 грн., який нарахований за той самий період та підтверджується з боку позивача тими ж первинними документами та умовами договору надання транспортно-експедиційних послуг № Е-15/04/09 від 15.04.2009, також співпадають підстави позову.

Під час розгляд справи суд зобов'язав сторін скласти розгорнуті акти звірки, відобразивши в них всі операції за договором № Е-15/04/09 від 15.04.2009.

Згідно з актом державного підприємства «Артемсіль» за період з 15.04.2009 по 22.06.2016 він перерахував ,00 грн., а отримав послуг на суму ,89 грн., різниця становить 22326646,11 грн..

Згідно з актом товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» він надав послуг на суму ,46 грн..

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

15.04.2009 товариство з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» (експедитор) та державне підприємство об'єднання «Артемсіль» (клієнт) уклали договір № Е-15/04/19 (далі - Договір), відповідно до умов якого за плату та за рахунок клієнта експедитор зобов'язується організувати у відповідності до затвердженого плану перевірок вантажів клієнта виконання експедиторських послуг, пов'язаних з перевезенням вантажів, як у вагонах парка УЗ, так і у власному рухомому складі, які включають в себе:

- здійснення розрахунків з залізницями за перевезення вантажів клієнта (оплата залізничного тарифу, плата за користування вагонами, збір за подачу та прибирання вагонів, додаткові збори за інші послуги, які надаються залізницею та погоджені з клієнтом);

- організацію по заявці клієнта подачі під завантаження вагонів парку УЗ, власних вагонів;

- оплата збору за видачу довідок та телеграм по коду експедитора.

Відповідно до п. п. 2.1.1 та п. п. 2.1.3 п. 2.1 Договору експедитор зобов'язаний організувати перевезення вантажів клієнта залізничним транспортом та надавати інші транспортні послуги як самостійно, так і шляхом укладення відповідних договорів із залізницею або іншими юридичними особами від свого імені за рахунок клієнта. Своєчасно здійснювати розрахунки із залізницею або іншими юридичними особами за надані послуги (по перевезенню вантажів клієнта, подачу та прибирання вагонів та ін.).

Згідно з п. 2.1.4 та 2.1.5 Договору експедитор зобов'язаний співпрацювати в оформленні позапланових перевезень протягом періоду, що планується та узгоджувати основні та додаткові плани перевезень клієнта з Донецької залізниці.

Відповідно до 3.1 Договору клієнт для організації перевезень вантажів здійснює авансові платежі. Авансові платежі здійснюються клієнтом не пізніше ніж за 3 банківських дні до початку перевезень платежів на суму вартості перевезень вантажів та інших транспортних послуг. Вартість перевезень та інших транспортних послуг визначається не вище тарифів, встановлених Міністерством транспорту України.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що за організацію перевезень вантажів, передбачених цим договором, клієнт виплачує експедитору винагороду в розмірі 2 % від вартості перевезень та інших транспортних послуг протягом 1-го банківського дня після здійснення перевезень на підставі рахунку експедитора. Якщо при здійсненні платежу клієнт не виділяє суму винагороди та не сплачує окремим платіжним дорученням, то експедитор залишає за собою право утримувати суму винагороди експедитора самостійно з авансових платежів клієнта та закривати виставлені рахунки в хронологічному порядку.

Відповідно до п. 3.6 Договору сторони не пізніше 10-го числа кожного місяця, наступного за місяцем надання послуг, проводять звірку розрахунків. У випадку наявності заперечень з боку клієнта з приводу документів, наданих експедитором, які потребують підписання або погодження клієнта (рахунки, акти звірок, звіти експедитора та ін.), клієнт протягом 5 робочих днів з моменту їх отримання повинен повідомити експедитора про свої вмотивовані заперечення в письмовій формі. Якщо протягом вказаного строку письмових заперечень з боку клієнта не надійшло, документи вважаються прийнятими сторонами.

Згідно з п 6.1 цей договір набирає сили з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2009/ У випадку відсутності заяв однієї із сторін про припинення чи зміну договору протягом одного місяця до закінчення строку його дії, договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання умов цього договору відповідно до законодавства України.

Сторонами неодноразово вносились зміни до договору № Є-15/04/19 шляхом укладення додаткових угод до договору, зокрема, в частині вартості послуг експедитора, порядку внесення передплати та строку дії договору. Так, відповідно до додаткової угоди № 139/3 від 01.06.2010. сторони дійшли згоди, що договір № Є-15/04/19 від 15.04.09 діє до 31.12.2020. Згідно з додатковою угодою № 11/31 від 23.10.13 сторони узгодили, що клієнт здійснює авансові платежі на суму вартості перевезень вантажів та інших послуг та витрати експедитора, які плануються на кожний наступний місяць надання послуг, виходячи з 25-ти добової вартості послуг.

У 2015 році державне підприємство об'єднання «Артемсіль» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» про визнання договору № Е-15/04/19 розірваним та стягнення 22340178,31 грн.. У даній позовній заяві стягувані кошти у розмірі 22340178,31 грн. є тими ж коштами, вимога про стягнення яких заявлена у цій позовній заяві (22326646,11 грн.) які є передоплатою (аванс) за надані послуги. Вимога про їх повернення також була пов'язана з припиненням Договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2015 у справі № 910/25369/15 за позовом державного підприємства «Артемсіль» до товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» про розірвання договору та стягнення 22340178,31 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог 22326646,11 грн.), яке набуло чинності 15.03.2016 та є на даний час чинним, відмовлено у задоволенні позовних вимог про розірвання договору № Е-15/04/09-45 від 15.04.2009 та про стягнення 22326646,11 грн. авансу.

Вимоги у справі № 910/25369/15 та вимоги у справі № 910/8070/16 щодо стягнення 22326646,11 грн. заявлені з одних і тих же підстав.

Зокрема, предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Матеріально-правової вимогою у справі № 910/25369/15 та у справі № 910/8070/16 є одна і таж вимога - стягнення 22326646,11 грн..

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Як у справі № 910/25369/15, так і у справі № 910/8070/16 вимогу про стягнення 22326646,11 грн. позивач обґрунтовує однаковими фактичними обставини - знаходження у відповідача сплаченої під час дії Договору попередньої оплати (авансу) у розмірі 22326646,11 грн., яка підлягає поверненню у зв'язку з припиненням Договору.

Водночас, позивач помилково ототожнює посилання на норми матеріального права з підставою позову, оскільки правова кваліфікація спірних правовідносин не є обставинами справи. Посилання сторони в обґрунтування своїх вимог не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, не позбавляє суд обов'язку самостійно здійснити правильну правову кваліфікацію останніх та застосувати при прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (п. 3.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011).

Крім того, за розглянутими Господарським судом міста Києва у справі № 910/25369/15 вимогами сторонами є ті ж особи, що приймають участь у даній справі.

Пунктом 2 частини 1 статті 80 ГПК України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі, якщо є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах компетенції вирішив господарський спір між тим ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Таким чином, провадження у даній справі в частині стягнення 22326646,11 грн. боргу підлягає припиненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Вирішуючи вимогу про стягнення з відповідача 8964110,79 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами суду виходить з такого.

При безпідставному збереженні грошей ч. 2 ст. 1214 ЦК України передбачено нарахування процентів за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Визначення розміру процентів позивачем здійснено виходячи з розміру облікової ставки НБУ, яка ним застосована на підставі аналогії закону (ч. 1 ст. 8 ЦК України) та ч. 1 ст. 1048 ЦК України, що встановлює проценти за договором позики.

Водночас, правовий аналіз змісту правовідносин, що випливають із договору позики, та правовідносин, які склалися між сторонами, не дає підстав для висновку, що такі правовідносини подібні за змістом, а тому відсутні підстави для застосування аналогії закону, передбаченої ст. 8 ЦК України.

Отже, оскільки розмір процентів не встановлено Договором, законом або іншим актом цивільного законодавства, вимоги про стягнення 8964110,79 грн. процентів задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, 49, 80, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

Припинити провадження у справі в частині стягнення 22326646,11 грн. боргу.

У задоволенні позову в частині стягнення 8964110,79 грн. нарахованих відсотків за користування чужими грошовими коштами відмовити.

Рішення підписано 25.07.2016.

Суддя С. А. Ковтун