РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016Справа №910/6344/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомашкомплект"

До Торгово - промислової палати України

про визнання недійсною відмову (акт) Торгово-промислової палати України

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: Садовець О.О. (довіреність б/н від 26.01.2016)

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергомашкомплект" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Торгово - промислової палати України (відповідач) про визнання дій Торгово - промислової палати України протиправними.

Позовні вимоги обґрунтовані відмовою відповідача у наданні податкових накладних по сплачених позивачем арбітражним зборам у справах АС№ 417у/2013 та АС № 418у/2013.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.04.2016 повернуто позовну заяву без розгляду.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.05.2016 ухвалу Господарського суду міста Києва від 08.04.2016 у справі № 910/6344/16 скасовано, позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомашкомплект" передано Господарському суду міста Києва для розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 порушено провадження по справі № 910/6344/16 та призначено її до розгляду на 14.07.2016.

14.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 14.07.2016 представники сторін не з'явились, витребуваних документів не надали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 розгляд справи відкладено на 26.07.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 26.07.2016 представник позивача надав письмові пояснення щодо зміни предмету позову та просив суд визнати недійсною відмову (акт) Торгово-промислової палати України щодо відмови в наданні податкових накладних позивачу по сплачених арбітражних зборах у справі АС № 417у/2013 та у справі АС № 418у/2013.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального України, до початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи ті обставини, що розгляд справи по суті ще не відбувався, приймаючи до уваги те, що заява про зміну предмету позову відповідає вимогам ст. 22 ГПК України, суд, приймає її до розгляду та подальший розгляд справи буде здійснюватись щодо вимог викладених в заяві позивача про зміну предмету позову.

Представник позивача у судовому засіданні 26.07.2016 підтримав позовні вимоги з урахування заяви про зміну предмету позову, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 26.07.2016 не з'явився, відзиву на позов та витребуваних судом документів не надав.

Відповідно до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвалу про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи відповідачу направлено на адресу місцезнаходження, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 26.07.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергомашкомплект" звернувся до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовними заявами до LLC «QAYUMOV TILAV SAVDO SERVIS» про стягнення заборгованості.

За подання позовних заяв до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України позивачем сплачено арбітражний збір, що підтверджується копіями банківських виписок, наданих позивачем.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29.05.2014 у справі АС № 418у/2013 вирішено стягнути з LLC «QAYUMOV TILAV SAVDO SERVIS» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомашкомплект" 11182 доларів США вартості товарів, 1140,56 доларів США пені за прострочку оплати та 1551,48 доларів США витрат за сплату арбітражного збору. В частині вимог про стягнення витрат за надання правової допомоги в сумі 2500 доларів США відмовлено у зв'язку з необґрунтованістю.

Рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29.05.2014 у справі АС № 417у/2013 вирішено стягнути з LLC «QAYUMOV TILAV SAVDO SERVIS» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомашкомплект" 5700,00 доларів США вартості поставленого товару, 1 000,94 доларів США витрат за сплату арбітражного збору. В іншій частині позову відмовлено. Арбітражний збір в сумі 439,06 доларів США покладено на позивача.

Позивач зазначає, що станом на день подання даної позовної заяви до суду арбітражний збір LLC «QAYUMOV TILAV SAVDO SERVIS» позивачу не відшкодований.

У грудні 2015 позивач звернувся до відповідача - Торгово - промислової палати України з листом вих. № 8103/15, у якому просив надати зареєстровані в Єдиному реєстрі податкові накладні по наданих МКАС в лютому 2014 року та оплачених позивачем послугах у справах АС№ 417у/2013 та АС № 418у/2013. Кошти перераховані ТОВ "Енергомашкомплект" згідно з платіжними дорученнями № 113 від 06.02.2014 в сумі 6716,18 грн. та № 133 від 12.02.2014 в сумі 8135,12 грн.

Листом від 18.12.2015 за вих. № 9431/04-6 Торгово-промислова палата України повідомила позивачу, що податкова накладна видається в порядку статті 201 розділу Податкового кодексу України від 02.12.2010, № 2755-VI, яким врегульовано порядок нарахування та виконання зобов'язань з податку на додану вартість та дає право на податковий кредит за зобов'язаннями з вказаного податку. Міжнародний комерційний арбітражний суд при ТППУ, в свою чергу, є самостійною постійно діючою арбітражною установою (третейським судом). Відповідно до пп. 196.1.10. п. 196.1. ст. 196 Податкового кодексу України, оплата арбітражного збору та відшкодування інших витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом, яким, зокрема, і є МКАС, не є об'єктом оподаткування ПДВ. Таким чином при сплаті арбітражного збору податок на додану вартість не сплачується, а отже податкові накладні не виписуються.

Позивач, звертаючи до суду з даним позовом зазначає, що вольовим актом відповідача, який ущемлює права позивача на отримання податкового кредиту за рахунок сплачених сум арбітражного збору є рішення відповідача, викладене в листі №9431 від 18.12.2015 про відмову в наданні позивачу податкових накладних, з посиланням на ст. 196 Податкового кодексу України.

Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати недійсною відмову (акт) Торгово-промислової палати України щодо відмови в наданні податкових накладних позивачу по сплачених арбітражних зборах у справі АС №417у/2013 та у справі АС №418 /2013.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Із встановлених судом обставин справи вбачається, що в даному випадку спірні правовідносини виникли між сторонами у зв'язку з відмовою відповідача видати позивачу податкові накладні на операції з оплати арбітражного збору, сплаченого платіжними дорученнями № 113 від 06.02.2014 в сумі 6716,18 грн. та № 133 від 12.02.2014 в сумі 8135,12 грн.

Положенням п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України встановлено, що на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно до п. 180.1 ст. 180 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платником податку є, зокрема, будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу; будь-яка особа, що зареєстрована або підлягає реєстрації як платник податку; будь-яка особа, що ввозить товари на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню, та на яку покладається відповідальність за сплату податків у разі переміщення товарів через митний кордон України відповідно до Митного кодексу України.

Згідно з пп. 196.1.10 п. 196.1 ст. 196 Податкового кодексу України, не є об'єктом оподаткування операції з оплати третейського збору та відшкодування інших витрат, пов'язаних з вирішенням спору третейським судом відповідно до закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», при Торгово-промисловій палаті України діють Міжнародний комерційний арбітражний суд і Морська арбітражна комісія, діяльність яких регулюється законодавством України.

Відповідно до Положення про Міжнародний комерційний арбітражний суд при Торгово-промисловій палаті України, міжнародний комерційний арбітражний суд є самостійною постійно діючою арбітражною установою (третейським судом), що здійснює свою діяльність згідно з Законом України "Про міжнародний комерційний арбітраж". Торгово-промислова палата України затверджує Регламент Міжнародного комерційного арбітражного суду, порядок обчислювання арбітражного збору, ставки гонорарів арбітрів та інших витрат суду, сприяє його діяльності.

Положенням про арбітражні збори і витрати, яке є додатком до Регламенту Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України встановлено, що арбітражний збір - це збір, який сплачується позивачем по кожному прийнятому до розгляду в МКАС позову для покриття загальних витрат МКАС, пов'язаних з арбітражним розглядом.

При цьому, в Розділі III зазначеного Положенням про арбітражні збори і витрати встановлено, що арбітражний збір сплачується без ПДВ (податку на додану вартість).

З банківських виписок, наданих позивачем, вбачається, що платіжними дорученнями № 113 від 06.02.2014 та № 133 від 12.02.2014 позивачем сплачений арбітражний збір без ПДВ.

Таким чином, враховуючи вищевикладене та факт того, що при сплаті арбітражного збору позивачем не сплачувався податок на додану вартість, у позивача відсутні правові підстави вимагати від відповідача оформлення податкових накладних та включення будь-яких сум до податкового кредиту.

Крім того, суд зазначає, що рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 29.05.2014 прийняті на користь позивача та присуджено до стягнення з LLC «QAYUMOV TILAV SAVDO SERVIS» витрати, пов'язані зі сплатою арбітражного збору. Таким чином, оскільки згідно рішеннями Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України відповідач відшкодовує понесені витрати з арбітражного збору, то такі суми будуть доходом позивача.

Суд також зазначає, що згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 20 Господарського кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом, зокрема, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

Також, відповідно до ст. 4-1 ГПК України, господарські суди вирішують господарські спори в порядку позовного провадження.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

В той же час суд зазначає, що лист Торгово-промислової палати України від 18.12.2015 вих № 9431/04-6 не є актом в розумінні ст. 20 Господарського кодексу України, оскільки не породжує жодних обов'язків для позивача та не є обов'язковим для виконання.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визнання недійсною відмову (акт) Торгово-промислової палати України щодо відмови в наданні податкових накладних, не призведе до поновлення права позивача, яке на його думку порушено.

При цьому, враховуючи те, що лист Торгово-промислової палати України від 18.12.2015 вих № 9431/04-6 не є актом, визнання листів недійсним не передбачено чинним законодавством України, оскільки лист не є правочином, не породжує жодних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Підсумовуючи вищенаведене, виходячи із наведених позивачем обґрунтувань та приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 01.08.2016.

Суддя С.О. Турчин