ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
У Х В А Л А

"01" серпня 2016 р. Справа № 902/1355/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Жорнище" (22721, Вінницька область Іллінецький район, с. Жорнище, вул. Бойка, 17)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" в особі Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" (юридична адреса: 81500, Львівська область, м. Городок, вул. Львівська, 274 а; фактична адреса: м. Липовець Вінницької області, вул. Копитка, 62а)

про стягнення 358583,30 грн.

Господарський суд Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Баранова М.М.,

Суддів: Грабика В.В., Тварковського А.А.,

при секретарі судового засідання Сидоренко О.О.,

за участю представників сторін:

позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 19.10.2015 року;

відповідача: не з'явився,

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2015 року до господарського суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Жорнище" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" в особі Вінницької філії Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" про стягнення 641335,52 грн., в т.ч. 390796,52 грн. заборгованості за поставлений товар, 20750,00 грн. 3% річних, 229789,00 грн. втрат від інфляції. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач своєчасно не здійснив розрахунків за поставлений в період з 07.11.2013 року по 22.11.2013 року товар., отриманий згідно видаткових накладних: № РН-0001322 від 07.11.2013 року, № РН-0001380 від 15.11.2013 року, №РН-0001381 від 15.11.2013 року, № РН-000185 від 15.11.2013 року, № РН-0001397 від 18.11.2013 року, № РН-0001398 від 18.11.2013 року, № РН-0001411 від 20.11.2013 року, № РН-0001406 від 19.11.2013 року, № РН-0001412 від 20.11.2013 року, № РН-0001418 від 22.11.2013 року.

Ухвалою суду від 30 вересня 2015 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/1355/15 та призначено судове засідання на 20 жовтня 2015 року.

11.12.2015 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог та просив стягнути з відповідача на свою користь 358583,30 грн., в т.ч. 116005,98 грн. заборгованості за поставлений товар, 18541,10 грн. 3% річних, 224036,22 грн. втрат від інфляції. Дана заява була прийнята судом до розгляду відповідно до ст. 22 ГПК України.

Відповідач проти позову заперечував, і у наданих суду письмових поясненнях, усних виступах свого представника в попередніх судових засіданнях, вказував на те, що рішенням господарського суду Львівської області від 23.10.2014 року у справі №914/3306/14 за позовом Публічного акціонерного товариства "Жорнище" (Вінницька область, Іллінецький район, с. Жорнище) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Яблуневий дар" (Львівська область, м.Городок) про стягнення 1836407,80 грн., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 23.02.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 23.06.2015 року, вже вирішено спір про стягнення заборгованості за товар, отриманий по накладним, зазначеним в даній позовній заяві.

Як вказувалось в письмових запереченнях відповідача, позивачу було відмовлено у стягненні 390796,57 грн., які є предметом розгляду у справі №902/1355/15. З цих підстав відповідач просив провадження у справі припинити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Натомість позивач стверджував, що заборгованість по накладним, яка є предметом даного позову у справі № 902/1355/15, не досліджувалась та не вирішувалась при прийнятті рішення господарського суду Львівської області від 23.10.2014 року у справі №914/3306/14. Позивач, поміж з іншим, мотивував свій позов тим, що вказані у позові видаткові накладні не були предметом спору, що розглядався господарським судом Львівської області у справі №914/3306/14.

Тому господарським судом Вінницької області були витребувані матеріали справи господарського суду Львівської області №914/3306/14. Судом оглянуто матеріали вказаної справи, копії необхідних доказів долучено до матеріалів справи № 902/1355/15 (сформовано в окремому томі № 2 справи).

Судом досліджувались судові рішень господарського суду Львівської області, Львівського апеляційного господарського суду та Вищого господарського суду України у справі № 914/3306/14 між тими ж сторонами щодо вимоги про стягнення боргу, інфляційних втрат та 3% річних за поставлений в період з 07.11.2013 року по 22.11.2013 року товар на загальну суму 390796,52 грн. по видатковим накладним: №РН-0001322 від 07.11.2013 року, № РН-0001380 від 15.11.2013 року, №РН-0001381 від 15.11.2013 року, № РН-000185 від 15.11.2013 року, № РН-0001397 від 18.11.2013 року, № РН-0001398 від 18.11.2013 року, № РН-0001411 від 20.11.2013 року, № РН-0001406 від 19.11.2013 року, № РН-0001412 від 20.11.2013 року, № РН-0001418 від 22.11.2013 року.

Встановлено, що в обґрунтування позовної заяви, поданої на розгляд господарського суду Львівської області позивачем було надано низку накладних. З них копії двох видаткових накладних: № РН-0001322 від 07.11.2013 року на суму 35814,52 грн. та № РН-000185 від 15.11.2013 року на суму 29664,78 грн., - аналогічні копіям видаткових накладних, доданих до позовної заяви у справі №902/1355/15 господарського суду Вінницької області.

Однак, в тексті рішення господарського суду Львівської області від 23.10.2014 року у справі №914/3306/14 не зазначалось реквізитів первинних бухгалтерських документів (видаткових та товарно-транспортних накладних тощо) про стягнення боргу по яким судом приймається рішення, і відповідно примусово стягується заборгованість.

В зв'язку з цим у суду виникла об'єктивна необхідність у з'ясуванні ряду питань, зокрема:

- чи підтверджується документально поставка позивачем відповідачу товару на суму 7664973,22 грн. згідно договору від 09.08.2013 року №09/SR/2013 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 11.12.2015 року (вх.№ 06-52/12635 від 11.12.2015 р. та рішення господарського суду Львівської області від 23.10.2014 року у справі №914/3306/14);

- чи підтверджується документально і в якій сумі оплата відповідачем позивачеві поставленої продукції поставленої сільськогосподарської продукції згідно договору від 09.08.2013 року №09/SR/2013 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 11.12.2015 року (вх.№ 06-52/12635 від 11.12.2015 р. та рішення господарського суду Львівської області від 23.10.2014 року у справі №914/3306/14);

- чи підтверджується документально, в т. р. у якій кількості і на яку суму поставка позивачем відповідачеві товару по видатковим накладним: № РН-0001322 від 07.11.2013 року, № РН-0001380 від 15.11.2013 року, №РН-0001381 від 15.11.2013 року, № РН-000185 від 15.11.2013 року, № РН-0001397 від 18.11.2013 року, № РН-0001398 від 18.11.2013 року, № РН-0001411 від 20.11.2013 року, № РН-0001406 від 19.11.2013 року, № РН-0001412 від 20.11.2013 року, № РН-0001418 від 22.11.2013 року?

- чи підтверджується документально, і в якій сумі борг відповідача перед позивачем за поставлений ним товар згідно видаткових накладних № РН-0001322 від 07.11.2013 року, № РН-0001380 від 15.11.2013 року, №РН-0001381 від 15.11.2013 року, № РН-000185 від 15.11.2013 року, № РН-0001397 від 18.11.2013 року, № РН-0001398 від 18.11.2013 року, № РН-0001411 від 20.11.2013 року, № РН-0001406 від 19.11.2013 року, № РН-0001412 від 20.11.2013 року, № РН-0001418 від 22.11.2013 року;

- чи підтверджується документально і в якій сумі у справі господарського суду Львівської області № 914/3306/14 заборгованість за товар, отриманий згідно видаткових накладних № РН-0001322 від 07.11.2013 року, № РН-0001380 від 15.11.2013 року, №РН-0001381 від 15.11.2013 року, № РН-000185 від 15.11.2013 року, № РН-0001397 від 18.11.2013 року, № РН-0001398 від 18.11.2013 року, № РН-0001411 від 20.11.2013 року, № РН-0001406 від 19.11.2013 року, № РН-0001412 від 20.11.2013 року, № РН-0001418 від 22.11.2013 року, які є в справі господарського суду Вінницької області № 902/1355/15 та інші питання.

В судовому засіданні 22.12.2015 року представник позивача, підтримуючи позовні вимоги, з урахуванням їх зменшення згідно заяви від 11.12.2015 року, заявив клопотання про призначення у справі судово-економічної експертизи в зв'язку з значною кількістю первинних бухгалтерських документів, складністю підрахунків тощо.

Враховуючи значну суму позову, велику кількість доказів, бухгалтерських документів, складність розрахунків та обчислення, що вимагають спеціальних знань у галузі економіки, суд ухвалою від 22.12.2015 року призначив у справі судово-економічну експертизу. Проведення експертизи доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України. Оплату за проведення судово-економічної експертизи покладено на Публічне акціонерне товариство "Жорнище", зобовязано останнє здійснити оплату проведення експертизи відповідно до рахунку експертної установи.

Листом від 14.01.2016 року № 902/1355/15/63/16 позивачу направлено рахунок № 65 від 11 січня 2016 року Вінницького відділення Київського НДІ судових експертиз на суму 18480,00 грн. для оплати судової експертизи.

01.03.2016 року Подільський центр судових експертиз повернув матеріали справи № 902/1355/15 до господарського суду Вінницької області без експертного висновку в звязку із несплатою послуг з проведення експертизи.

Ухвалою від 02.03.2016 року провадження у даній справі судом було поновлено.

18.04.2016 року позивач вдруге звернувся до суду із заявою про призначення у справі судово-економічної експертизи. В заяві позивач просив доручити проведення судово-економічної експертизи судовому експерту-економісту ОСОБА_2.

Судом було задоволено заяву позивача, і ухвалою суду від 18.04.2016 року призначено судово-економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту - економісту ОСОБА_2, зупинено провадження у справі до отримання експертного висновку. Оплату за проведення судово-економічної експертизи покладено на Публічне акціонерне товариство "Жорнище".

13.07.2016 року до суду надійшов супровідний лист № 34/8/8/2016 від 13.07.2016 року судового експерта ОСОБА_2, з повідомленням № 8/8/2016 від 13.07.2016 року про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи у справі №902/1355/15, оскільки станом на 13 липня 2016 року Публічне акціонерне товариство "Жорнище" не здійснило оплату згідно рахунку № 8/8/2016 від 29 квітня 2016 року.

Враховуючи, що через несплату судово-економічної експертизи, остання не проводитиметься, матеріали справи №902/1355/15 повернуто до суду.

Таким чином, позивачем не було оплачено вартість проведення судової експертизи, внаслідок чого керуючись ст.15 Закону України "Про судову експертизу", ст.31 ГПК України та у відповідності до ч.4 п.1.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998р. (в чинній частині), експерт ОСОБА_2 повернула на адресу господарського суду Вінницької області матеріали справи №4/18 без виконання ухвали суду від 18.04.2016 року.

Ухвалою від 20.07.2016 року, провадження у даній справі було поновлено та призначено судове засідання на 01.08.2016 року.

Також ухвалою суду від 29.07.2016 року справа № 902/1355/15 прийнята до провадження колегією суддів у такому складі: головуючий суддя Баранов М.М., судді Грабик В.В. та Тварковський А.А.

29.07.2016 року до суду надійшли письмові пояснення, в яких відповідач просив залишити заявлений позов без розгляду, посилаючись на те, що позивач, двічі ініціювавши проведення судово-економічної експертизи, не оплатив її вартість, і таким чином, на переконання відповідача, зловживав своїми процесуальними правами, без поважних причин не подавши витребувані господарським судом матеріали, необхідні для вирішення спору.

На визначену судом дату (01.08.2016 року) в судове засідання прибув представник позивача, який суду пояснив, що оплата послуг експерта з проведення судово-економічної експертизи не проводилась. Як вбачається з матеріалів справи, саме за клопотаннями представника позивача судом двічі призначалась судово-економічна експертиза.

Як вказано у ч.3 ст.23 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики призначення судової експертизи" від 23.03.2012р. № 4 витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов'язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов'язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Ухвалами суду від 22.12.2015 року та від 18.04.2016 року, якими зупинялось провадження у справі, витрати на проведення судових експертиз покладались на позивача (ПАТ "Жорнище").

При цьому відповідач також відмовився проводити оплату за проведення судової експертизи.

Зважаючи на вищевикладене, суд не вправі зобов'язувати сторону, яка не просила призначення судових експертиз, проводити їх оплату.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Для прийняття законного і обґрунтованого рішення суду було необхідно встановити дійсний розмір заборгованості, яка виникла між сторонами у справі внаслідок існуючих між ними правовідносин по договору від 09.08.2013 року №09/SR/2013 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції,

Однак, встановлення суми боргу ускладнено тим, що частина заборгованості вже була стягнута з відповідача рішенням господарського суду Львівської області, але зі змісту рішення точно не вбачається, за які саме поставки товару і по яким саме видатковим накладним стягується борг. Це призвело до необхідності призначення судово-економічної експертизи, на доцільності якої наголошував сам позивач.

Враховуючи положення ст.33 ГПК України позивач повинен довести ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог, однак без проведення судово-економічної експертизи, по наявних матеріалах справи суд позбавлений можливості всебічно, повно та об'єктивно розглянути спір по суті, відтак, суд дійшов висновку залишити даний позов без розгляду, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності зі ст.115 ГПК України виконання рішень, ухвал, постанов суду на всій території України є обов'язковим.

Відповідно до ст.43 ГПК України судочинство в господарських судах України здійснюється на засадах змагальності, а сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

У п.4.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" вказано, що при вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду (стаття 81 ГПК) господарським судам слід мати на увазі, що застосування пункту 5 частини першої цієї статті можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду (стаття 65 ГПК) або в порядку статті 38 названого Кодексу, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин. Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов'язаний з'ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об'єктивно оцінити їх поважність.

Поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об'єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов'язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами статті 43 ГПК.

У разі неповідомлення позивачем таких причин суд вправі, в залежності від конкретних обставин справи, або залишити позов без розгляду, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

Однак позивач не виконав вимог суду, а документами, які позивач надав до матеріалів справи, його позовні вимоги достеменно не підтверджуються.

За вказаних обставин суд вбачає, що позивач без поважних причин не подав витребувані судом матеріали, необхідні для вирішення спору, оскільки поважними визнаються лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов'язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Принагідно суд зазначає, що відповідно до ч.4 ст.81 ГПК України позивач має право знову звернутися з вказаним позовом до господарського суду в загальному порядку після усунення обставин, що зумовили його залишення без розгляду.

Також при прийнятті вказаної ухвали суд врахував вимоги ч.2 ст.81 ГПК України відповідно до якої про залишення заяви без розгляду виноситься ухвала, в якій можуть бути вирішені питання про розподіл між сторонами господарських витрат, про повернення судового збору з бюджету, а також про стягнення штрафів, передбачених у пунктах 4 і 5 частини другої статті 83 цього Кодексу.

При цьому, згідно п.4 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Окрім того, суд враховує ту обставину, що зменшивши 11.12.2015 року позовні вимоги до 358583,30 грн., позивач не звертався до суду із заявою про повернення судового збору в цій частині.

Враховуючи вказане, у суду відсутні підстави для повернення позивачу сплаченого ним судового збору.

Керуючись ст.ст. 33, 43, п.5 ч.1 ст.81, ст.ст. 86, 87, 115 ГПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

1. Позов залишити без розгляду.

2. Копію ухвали надіслати сторонам

Головуючий суддя Баранов М.М.

Суддя Грабик В.В.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2 - (22721, Вінницька область Іллінецький район, с. Жорнище, вул. Бойка, 17);

3 - (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Львівська, 274 а);

4 - (м. Липовець Вінницької області, вул. Копитка, 62);