УХВАЛА

01.08.2016№ 910/10147/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу №910/10147/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет», м. Київ,

до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, в особі філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», м. Київ,

про стягнення 2 837 706,24 грн.,

за участю представників:

позивача - Григорєвої Н.В. (довіреність від 14.01.2016 №б/н);

відповідача - Становової Ю.В. (довіреність від 30.06.2016 №б/н),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вог Аеро Джет» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - Філія) 2 837 706,24 грн. штрафу за неналежне виконання відповідачем умов договору позики від 05.02.2016 №05/02-16 (далі - Договір).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 02.06.2016 порушено провадження у справі.

Позивач 21.06.2016 подав суду документи, підготовлені на виконання вимог ухвали суду про порушення провадження у справі.

Відповідач 05.07.2016 подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив таке: пунктом 2.1 Договору передбачено, що Товариство передає Філії продукцію в кількості 5 000 тон, якість яких відповідає пункту 2.2 Договору; Товариство зобов'язане передати Філії продукцію у строк до 23.02.2016, а відповідач зобов'язується повернути позивачу продукцію у кількості фактично поставленої продукції узгодженими партіями у строк до 31.03.2016; так, на виконання умов Договору позивач передав відповідачу 4 978,432 тони дизтоплива, що підтверджується підписаними актами приймання-передачі нафтопродуктів; сторони передбачили, що Договір є укладеним з моменту передання продукції і діє до 31.03.2016; відповідач 04.04.2016 повністю повернув позивачу кількість продукції, що бралась у позику, а саме 4 978,432 тони дизтоплива; Філія вважає, що за угодою сторін, яку позивач і відповідач оформили в пунктах 4 актів про повернення дизтоплива, припинилися зобов'язання відповідача щодо плати штрафних санкцій за прострочення повернення продукції за Договором; крім того, відповідач просить суд у винесенні рішення врахувати пункт 3 частини першої статті 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), адже стягнення надмірно великого розміру штрафних санкцій з відповідача, порушить стале функціонування підприємства та негативно позначиться на залізничних перевезеннях.

Відповідач 11.07.2016 подав суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання рішенням господарського суду міста Києва у справі №910/12301/16 за позовом Філії до Товариства про визнання окремих пунктів Договору недійсними законної сили, мотивоване тим, що факти, встановлені під час розгляду справи №910/12301/16 мають значення для справи №910/10147/16.

Представник відповідача у судовому засіданні 11.07.2016 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Представник позивача проти задоволення вказаного клопотання заперечив.

Суд, у судовому засіданні 11.07.2016, заслухавши пояснення представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, ухвалив відмовити у задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі (пункт 3.16 постанови пленуму вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі з огляду на те, що: порушення провадження у справі, предметом спору в якій є визнання недійсним договору, не перешкоджає з'ясуванню обставин у справі, в якій предметом спору є стягнення коштів за цим договором; суд у розгляді даної справи має право в порядку статті 83 ГПК України у випадку встановлення обставин суперечності чинному законодавству України правочину, що є предметом даного спору або його частини, визнати його недійсним повністю або частково.

Позивач 01.08.2016 подав суду додаткові пояснення, в яких вказав, що: відповідач не заперечує фактів прострочення виконання зобов'язання з повернення продукції, однак вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими у зв'язку із наявністю в пункті 4 актів повернення вказівки на належність виконання умов Договору та відсутність претензій у сторін; продукція поверталася партіями і сторони кожного разу підписували акти повернення на певну партію; крім того, Договір має вимоги щодо відповідності якості продукції технічним регламентам та повернення продукції не нижчої якості; таким чином, підписанням актів в пункті 4 сторони, кожного разу підтверджували відсутність претензій одна до одної саме в частині поверненої продукції і не могли засвідчувати вчасність повернення всієї партії, що була передана в позику; акти повернення не є двосторонніми правочинами, що змінюють умови Договору, а лише констатують повернення частини продукції; відповідач застосовує поняття новації до відносин, які жодним чином не підпадають під її умови, оскільки сторони не домовлялися про заміну зобов'язання зі сплати штрафу за прострочення повернення продукції на будь-яке інше; Договір позики є безпроцентним; основним видом діяльності позивача є оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами; сторонами було погоджено саме такий вид відповідальності за несвоєчасне повернення продукції, оскільки об'єми продукції є значними та в грошовому еквіваленті складають 95 000 000 грн.; отже, несвоєчасне повернення продукції позичальником призводить до негативних наслідків для позивача за відносинами з іншими контрагентами та виконання перед ними взятих на себе договірних зобов'язань.

Представник позивача у судовому засіданні 01.08.2016 підтримав доводи, викладені у додаткових поясненнях, поданих суду 01.08.2016 у письмовому вигляді, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача надав пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Разом з тим, представники сторін подали суду клопотання про продовження строку розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 69 ГПК України спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви, проте частиною третьою вказаної статті передбачено, що у виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більш як на п'ятнадцять днів.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про можливість задоволення клопотання представників сторін про продовження строку розгляду справи.

Частиною третьою статті 77 ГПК України встановлено, що суддя має право оголосити перерву в засіданні в межах встановленого строку вирішення спору з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Як зазначено в пункті 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід брати до уваги факти невиконання ними процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК України, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Оцінюючи характер процесу та його значення для заявника, слід враховувати важливість предмета розгляду та ступінь ризику для заявника, наприклад, якщо йдеться про справи, що потребують оперативного прийняття рішення; трудові справи; справи, що пов'язані зі станом здоров'я заявника; справи щодо опіки над дітьми тощо.

Беручи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, характер процесу, суд дійшов висновку про необхідність оголосити перерву у судовому засіданні до 05.09.2016 о 10 год. 50 хв.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 77, 86 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити клопотання представників сторін про продовження строку розгляду справи.

2. Продовжити строк розгляду спору.

Суддя О. Марченко