ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.07.2016 Справа № 905/1921/16

Суддя господарського суду Донецької області Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Предка А.В., розглянувши матеріали справи у відкритому судовому засіданні

за позовом Приватного підприємства АБ Плюс м. Краматорськ Донецької області

до відповідача Публічного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське

м. Красноармійськ Донецької області

про стягнення 20369,01 грн.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1 довіреність від 30.12.2015р.,

від відповідача ОСОБА_2 довіреність від 04.01.2016р.

СУТЬ СПОРУ:

07.06.2016 року позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 20369,01 грн., з яких:

- заборгованість за поставлений товар в сумі 19999,98 грн.;

- 3% річних в сумі 69,03 грн.;

- витрати за отримання довідки з банку в сумі 300,00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на усну домовленість сторін, відповідно до якої протягом 2014 року була поставлена продукція на адресу відповідача за видатковими накладними, яка відповідачем станом на 31.05.2016 року cплачена частково, що стало підставою для стягнення з відповідача частини неоплаченої продукції та нарахування 3% річних у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Відповідачем надано заперечення на позов. Обґрунтовує свої заперечення тим, що між сторонами був укладений письмовий договір № 1178 від 01.01.2013 року, на який є посилання у видаткових накладних, за яким і була отримана продукція. Ця продукція сплачена у повному обсязі шляхом перерахування 20000,00 грн. платіжним дорученням № 2504 від 05.09.2014 року через ПАТ «ОСОБА_3 Аваль». Посилання позивача не неотримання ним перерахованих грошових коштів на думку відповідача не є частиною договірних зобовязань між сторонами, а свідчить про спір між банком та позивачем.

Позивач не приймає заперечення відповідача стосовно доказів перерахування коштів, оскільки довідка ПАТ «АктаБанк» м.Дніпропетровськ вих. № 821/416 від 15серпня 2014 року підтверджує, що поточні рахунки № 5571 у гривні закрито 11.08.2014року, № 5571 у гривні закрито 15.08.2014року, а тому вважає, що доказів сплати отриманого товару платіжним дорученням № 2504 від 05.09.2014 року через ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» у відповідача не має.

30.06.2016 року в засіданні суду оголошена перерва на 14.07.2016 року на 10:30 годин на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України для надання сторонам часу для підготовки додаткових документів, які є важливими для вирішення спору по суті: доказу укладення сторонами договору № 1178 від 01.01.2013 року і перерахування коштів за платіжним дорученням № 2504 від 05.09.2014 року.

Перевіряючи надані позивачем документи до позовної заяви, якими він обґрунтовує позовні вимоги, заперечення відповідача, встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам, суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача суми заборгованості та нарахованих річних і інфляційних витрат за несвоєчасне виконання грошового зобовязання у відповідності до ст. 625 Господарського процесуального кодексу України.

Підставою позову, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, є усна угода, за якою поставлений товар по накладними у період з 21 липня по 29 липня 2014 року товар.

В процесі розгляду справи позивач надав суду ксерокопію договору, за яким відбувались господарські зобовязання сторонами.

З урахуванням конкретних обставин справи суд може розглянути й замінені вимоги позивача, зокрема, які стосуються збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи прийняти відмову від позову або частини його. Зміна предмета або підстав позову за заявою позивача допустима лише до початку розгляду господарськими судом справи по суті та у разі, якщо при цьому не порушено процесуальних прав відповідача, зокрема, відповідачеві своєчасно надано можливість подати докази щодо нового предмета або підставі позову та наведення його доводів у судовому засіданні.

Оскільки позивач не надав суду письмової заяви про зміну підстав позову до початку розгляду господарськими судом справи по суті, тому господарський суд виходить із вимог зазначених в тексті позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

Вiдповiдно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу звязку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами укладений в письмовій формі договір поставки № 1178 від 01 січня 2013 року. Цей договір має всі істотні умови для договору даного виду (предмет, ціна, строк дії), підписаний уповноваженими особами, спрямований на набуття, зміну та припинення цивільних прав і обовязків сторін, а тому являється укладеним.

При дослідженні документів поданих позивачем в обґрунтування підстав позову, господарський суд встановив, що відповідач через свою уповноважену довіреністю особу отримав від позивача товар за видатковими накладними:

- № 7/90856 від 21.07.14р. на суму 29642,55 грн.,

- № 7/91007 від 22.07.14р. на суму 9209,55 грн.,

- № 7/91600 від 29.07.14р. на суму 4120,61 грн. Всього поставлено товару на загальну суму 42 972,71грн.

У всіх зазначених накладних вказана підстава поставки, якою є договір № 1178 від 01.01.2013 року.

Таким чином, суд дійшов висновку, що поставка товару позивачем відповідачу відбулася не за усною угодою відповідно до ст. 206 Цивільного кодексу України, а за укладеним в письмовій формі договором № 1178 від 01.01.2013 року відповідно до вимог ст. 207 Цивільного кодексу України.

Після часткової сплати отриманого товару у відповідача залишився несплаченим борг в сумі 19 999,93грн. Цей борг визнає відповідач, але відповідач надав докази (витяг з банківського рахунку) про перерахування 20 000,00 грн. ПП «АБ Плюс» на рахунок № 5571 05.09.2014 року платіжним дорученням № 2504 через банк ПАТ «АктаБанк» м.Дніпропетровськ.

У платіжному доручення є зазначення, що ці кошти перераховані за заборгованість, яка виникла із договору № 1178 від 01.01.2013 року.

Господарський суд оцінивши ці документи, встановив факт сплати відповідачем боргу, який залишився несплаченим в сумі 19 999,93 грн.

Суд враховує той факт, що у договорі позивач зазначив всі реквізити банку, і відкритий в ньому рахунок для здійснення відповідачем грошових зобовязань. Саме за цими реквізитами відповідач здійснив (перерахував кошти) свої зобовязання.

З урахуванням пункту 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою, а згідно з пунктом 8.1 статті 8 цього Закону банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. При цьому порушення банком, що обслуговує платника (боржника), строку перерахування коштів до банку, який обслуговує кредитора, або несвоєчасне зарахування банками коштів на рахунок кредитора, в зв'язку з чим сталося прострочення виконання грошового зобов'язання, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання цього зобов'язання, однак надає боржникові право звернутися до банку, який його обслуговує, з вимогою щодо сплати пені відповідно до пункту 32.2 статті 32 названого Закону (див. також частину третю статті 343 Господарського кодексу України).

Оскільки доведено, що поставка товару відбулася за договором, а не за усною угодою, відповідач повністю розрахувався з позивачем за отриманий товар до звернення позивача з позовом до суду, що підтверджує виписка з банківського рахунку, позивач не довів факт порушення відповідачем грошових зобовязань, у позові господарський суд позивачу відмовляє.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача 300,00 грн. витрат на отримання довідки з банку, за відсутності будь-яких доказів понесення таких витрат, пов"язаних з розглядом справи, у цих вимогах господапрський суд відмовляє.

Враховуючи, що спір виник з вини позивача,на нього покладаються судові витрати.

На підставі ст.ст. 75, 33, 34, 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові Приватного підприємства АБ Плюс м. Краматорськ Донецької області до Публічного акціонерного товариства Шахтоуправління Покровське м. Красноармійськ Донецької області про стягнення 20369,01 грн. за недоведеністю підстав.

Суддя С.Ю. Гринько