РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016Справа №910/9270/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Коновалова С.О., розглянувши матеріали справи за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (далі - Товариство) до приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (далі - Компанія) про стягнення 44 185,65 грн.

за участі представників:

позивача: Сакалюка Д.В., за довіреністю від 27 жовтня 2015 року № 214,

відповідача: Цілик А.В., за довіреністю від 2 квітня 2016 року № 64,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2016 року Товариство звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Компанії заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, у розмірі 44 185,65 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не відшкодував позивачу шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24 травня 2016 року за вищезазначеним позовом порушено провадження в справі № 910/9270/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 9 червня 2016 року.

3 червня 2016 року до суду надійшов лист з Моторного (транспортного) страхового бюро України із запитуваною інформацією з єдиної централізованої бази даних щодо полісу АЕ/2763132.

В судових засіданнях 9 червня 2016 року та 7 липня 2016 було оголошено перерви до 7 липня 2016 року та 21 липня 2016 року відповідно.

До Господарського суду міста Києва надійшло клопотання відповідача про залучення в якості третіх осіб: ОСОБА_3 (водія автотранспортного засобу, винного у ДТП), а також товариство з обмеженою відповідальністю "КВАДР ТРАНСПОРТ" (власника вищезазначеного транспортного засобу).

Згідно частини 1 статті 27 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до прийняття рішення господарським судом, якщо рішення з господарського спору може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї з сторін.

Питання про допущення або залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, до участі у справі вирішується ухвалою суду про прийняття позовної заяви до розгляду (із зазначенням про це в ухвалі про порушення провадження у справі) або під час розгляду справи, але до прийняття господарським судом рішення, з урахуванням того, чи є у цієї особи юридичний інтерес у даній справі. Що ж до наявності юридичного інтересу у третьої особи, то у вирішенні відповідного питання суд має з'ясовувати, чи буде у зв'язку з прийняттям судового рішення з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов'язки, або змінено її наявні права та/або обов'язки, або позбавлено певних прав та/або обов'язків у майбутньому. Аналогічна правова позиція викладена в пункті 1.6. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання щодо третіх осіб.

Крім того, вищезазначений представник відповідача просив витребувати у позивача письмові докази. Водночас, суд також дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення даного клопотання оскільки 13 липня 2016 року позивач в добровільному порядку подав до суду всі документи, що просив витребувати у нього відповідач.

Представник позивача, в судовому засіданні призначеному на 21 липня 2016 року, підтримав вимоги, викладені у позовній заяві. Позов просив задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками процесу документів їх оригіналам, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

25 травня 2015 року в місті Києві по вулиці Бережанській сталась дорожньо-транспортна пригода за участі двох автомобілів, зокрема, відбулось зіткнення автомобіля "РЕНО", державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_4, з автомобілем "ТОЙОТА", державний номерний знак НОМЕР_2. Причиною ДТП стало те, що водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем "РЕНО", державний номерний знак НОМЕР_1, під час об'їзду перешкоди не дотримався безпечного бокового інтервалу, у результаті чого здійснив наїзд на припаркований автомобіль марки "ТОЙОТА", державний номерний знак НОМЕР_2, чим порушив пункт 13.3 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль марки "ТОЙОТА", державний номерний знак НОМЕР_2 (застрахований транспортний засіб). Власником застрахованого автомобіля є ОСОБА_5, що підтверджується долученою до матеріалів справи копією Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Пошкоджений транспортний засіб застрахований позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту від 19 січня 2015 року № 006-0465304/08НТ (далі - договір). Копія цього договору наявна в матеріалах справи.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 10 липня 2015 року в справі № 756/7119/ водія автомобіля марки "РЕНО", державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).

25 травня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до Товариства із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу та ОСЦПВВНТЗ.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до звіту оцінювача, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля" ТОЙОТА", державний номерний знак НОМЕР_2, складає 48 121,46 грн.

Судом також встановлено, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 47 783,49 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи рахунком-фактурою від 2 липня 2015 року № . У той же час, сума страхового відшкодування в розмірі 44 185,65 грн., відповідно до умов договору, сплачена позивачем страхувальнику, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень від 8 липня 2015 року № 15785 та від 26 серпня 2015 року № 17075.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відтак, Товариство, здійснивши виплату страхового відшкодування, набуло права потерпілої особи в межах здійсненої виплати.

Суд зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого ТЗ, а звіт про оцінку ТЗ є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ. Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.

Окрім того, Законами України "Про страхування" та "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов'язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 15 квітня 2015 року № 3-50гс15.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність винного в цій ДТП водія ОСОБА_4, як особи, що на законних підставах експлуатує автомобіль марки "РЕНО", державний номерний знак НОМЕР_1, застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) № АЕ/2763132 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб - 50 000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн).

Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов'язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації автомобіля марки "РЕНО", державний номерний знак НОМЕР_1, на час ДТП.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

До позивача у зв'язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаним ДТП перейшло право вимоги до відповідача на суму відшкодування.

Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічну позицію викладено в статті 9 Закону України "Про страхування".

Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу № АЕ/2763132 та положення статей 12, 22, 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, у відповідача в зв'язку з настанням ДТП виник обов'язок відшкодувати позивачу шкоду у розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до Товариства. Отже, до стягнення з відповідача підлягає сума грошових коштів, яка не перевищує фактичну вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у межах ліміту відповідальності відповідача, за вирахуванням суми франшизи в розмірі 1 000,00 грн., тобто в розмірі 43 185,65 грн.

Також, суд зауважує, що Товариство отримало право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не була зобов'язана звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, в якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування, та може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2014 року (справа № 3-165гс14), і відповідно до ст. 111-28 ГПК України вона є обов'язковою до застосування та для всіх судів України.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми страхового відшкодування в розмірі 43 185,65 грн. За таких обставин даний позов підлягає частковому задоволенню

За частиною 1 статті 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору у спорах, що виникають при виконанні договорів, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями 32-34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія" (01033, місто Київ, вулиця Саксаганського, будинок 77, ідентифікаційний код 22945712) на користь приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Брокбізнес" (04050, місто Київ, вулиця Білоруська, будинок 3, ідентифікаційний код 20344871) 43 185 (сорок три тисячі сто вісімдесят п'ять) грн. 65 коп. відшкодування матеріальної шкоди (виплати страхового відшкодування), а також 1 346 (одну тисячу триста сорок шість) грн. 80 коп. судового збору.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 липня 2016 року

Суддя Є.В. Павленко