РІШЕННЯ

19 липня 2016 року Справа № 913/943/15

Провадження № 34/913/943/15

За позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м.Сєвєродонецьк Луганської області

до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, м.Сєвєродонецьк Луганської області

про визнання недійсною додаткової угоди б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 за №00334, до договору оренди землі № 41 від 19.01.2007

Суддя Драгнєвіч О.В.

Cекретар cудового засідання Дмітрієва К.С.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_2М, представник за довіреністю від 08.10.2015, посвідченою приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області ОСОБА_3, зареєстровано в реєстрі за №2718;

від відповідача: представник не прибув.

С У Т Ь С П О Р У:

Позивач, фізична особа - підприємець ОСОБА_1, звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Сєвєродонецької міської ради Луганської області, про визнання недійсною додаткової угоди б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334, до договору оренди землі №41 від 19.01.2007 з моменту її укладення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірна додаткова угода була підписана сторонами на виконання рішення сесії Сєвєродонецької міської ради №431 від 29.03.2011 р. "Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_4, села Воєводівка", яке в подальшому було скасовано постановою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 р. у справі № 1227/3807/2012 (ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 р. №К/9991/65360/12 зазначену постанову суду залишено в силі).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач заперечує вимоги позову, посилаючись на те, що рішення Сєвєродонецької міської ради №431 було чинним в певний проміжок часу з 01.07.2011 по 01.04.2014; що в момент укладення сторонами додаткової угоди б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334, рішення №431 було чинним та діяло, його дія не була зупинена та/або припинена; скасування акта субєкта владних повноважень означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням; в рішеннях судів першої та касаційної інстанцій не сказано, що рішення №431 скасоване з моменту його прийняття; що позивач обрав не той спосіб захисту, оскільки за твердженням відповідача, йому необхідно звертатися із позовом про внесення змін до договору; недійсність спірної додаткової угоди не може породжувати юридичні наслідки застосування реституції. Крім того, відповідач просив застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити в позові, вважаючи, що днем початку перебігу строку позовної давності є день вчинення правочину, відповідно строк позовної давності, на думку відповідача сплив 27.10.2014.

Рішенням господарського суду Луганської області від 08.12.2015 у справі №913/943/15 позовні вимоги фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради про визнання недійсною додаткової угоди б/н від 2011 року задоволено повністю, визнано недійсною додаткову угоду б/н від 2011 року до договору оренди землі № 41 від 19.01.2007, укладену між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 та Сєвєродонецькою міською радою, яка зареєстрована Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області 27.10.2011р. за №00334.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.02.2016 у справі № 913/943/15 рішення господарського суду Луганської області від 08.12.2015 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.04.2016 постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.02.2016 та рішення господарського суду Луганської області від 08.12.2015 у справі № 913/943/15 скасовано, справу передано на новий розгляд до господарського суду Луганської області.

Скасовуючи постанову та рішення попередніх інстанцій, Вищий господарський суд України вказав на передчасність висновків судів та необхідність оцінити самі умови спірного договору. Адже, до предмету доказування входить відповідність додаткової угоди б/н від 2011 вимогам законодавства на момент її вчинення.

Разом з тим, Вищий господарський суд України звернув увагу на те, що договір оренди земельної ділянки може бути припинений лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути вже здійснене за ним користування земельною ділянкою. Одночасно з визнанням договору недійсним господарський суд повинен зазначити в рішенні, що цей договір припиняється лише на майбутнє.

У відповідності до ч.1 ст.111-12 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться в постанові касаційної інстанції, є обовязковими для суду першої інстанції під час нового розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 16.05.2016 порушено провадження у справі за новим розглядом та призначено судове засідання на 07.06.2016.

В судовому засіданні від 07.06.2016 представник відповідача підтримав раніше викладені у відзиві заперечення на позовну заяву, просив відмовити в позові.

В подальшому відповідач не скористався належними йому процесуальними правами, та не забезпечив участі свого представника у судових засіданнях, відзиву з урахуванням прийнятої у справі Вищим господарським судом України постанови не надав.

Ухвалами господарського суду Луганської області від 07.06.2016 та 01.07.2016 розгляд справи відкладався за клопотанням представника позивача та в звязку з ненаданням всіх документів необхідних для розгляду справи. Також ухвалою суду від 01.07.2016 клопотання представника позивача було задоволено, у відповідності до ст.69 ГПК України продовжено строк розгляду справи на 15 днів, до 01.08.2016 включно.

Позивачем через канцелярію суду 29.06.2016 подано письмові пояснення щодо заявлених позовних вимог з урахуванням висновків Вищого господарського суду України, викладених у постанові від 13.04.2016 у даній справі.

В судове засідання від 19.07.2016 прибув представник позивача, який надав додаткові письмові пояснення, в яких просив врахувати той факт, що під час перегляду оскаржуваного у справі рішення та постанови судів попередніх інстанцій касаційним судом з невідомих причин були залишені поза увагою доводи, викладені позивачем у відзиві на касаційну скаргу, який було долучено вже після прийнятої у справі постанови. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання представника не направив, про причини неявки суд не повідомив.

Враховуючи належне повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, а також те, що від останнього не надходило обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, ухвалою суду явка не визнавалася обовязковою, за висновком суду неприбуття представника відповідача у судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті.

У судовому засіданні 19.07.2016 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Сєвєродонецької міської ради від 28.12.2006 № 612 вирішено затвердити ОСОБА_1 проект землеустрою щодо відведення земельною ділянки під будівництво прибудови з окремим входом та вітрини магазину за адресою: м.Сєвєродонецьк, пр.Хіміків, б.35, квартал 29-б, передати в довгострокову оренду, строком на 25 років земельну ділянку кадастровий №:05:054:0059, цільове призначення - землі комерційного використання, під будівництво прибудови з окремим входом та вітрини до магазину.

19.01.2007 між Сєвєродонецькою міською радою та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі № 41, державна реєстрація від 26.01.2007 за № 41 (а.с.10-12).

Господарський суд встановив, що відповідно до безкоштовного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 207-208) ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця з моменту державної реєстрації 18.08.1992.

Відповідно до діючого законодавства громадянин визнається субєктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи. Громадянин-підприємець відповідає за своїми зобовязаннями усім своїм майном, на яке відповідно до закону може бути звернено стягнення.

З огляду на зазначене, а також враховуючи цільове використання наданої земельної ділянки площею 0,0343 га, яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, б. 35, кв. 29-Б, під будівництво прибудови з окремим входом та вітрини магазину із земель комерційного використання, надавалася ОСОБА_1 саме як фізичній особі-підприємцю та використовується ним в комерційних цілях з метою отримання прибутку від магазину.

За таких обставин, суд дійшов до висновку про те, що позов подано ОСОБА_1 саме як фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до п.1 договору орендодавець на підставі рішення Сєвєродонецької міської ради за №612 від 28.12.2006 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку землі комерційного використання (під будівництво прибудови з окремим входом та вітрини до магазину), яка знаходиться за адресою: м. Сєвєродонецьк, пр. Хіміків, б. 35, квартал 29-Б.

В оренду передається земельна ділянка площею 0,0343га (п.2 договору).

У відповідності до укладеного між сторонами договору оренди вказана земельна ділянка була передана у користування позивачу, що підтверджується актом передачі-прийняття земельної ділянки в натурі від 26.01.2007, підписаного сторонами без зауважень (а.с.13).

Згідно з п.5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 20041 грн. 49 коп. (на період будівництва) та 100207 грн 45 коп. (після завершення будівництва).

Відповідно до п.8 договору його укладено на 25 років, строком по 18.01.2032 включно, починаючи з дати державної реєстрації договору оренду. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі та розмір: 200 грн 41 коп. на рік (на період будівництва) та 2705 грн 60 коп. на рік (після завершення будівництва) (п.9 договору).

В п.35 договору сторони визначили, що зміна його умов здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розвязується у судовому порядку.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами було укладено ряд додаткових угод.

29.05.2008 між сторонами була укладена додаткова угода №1 до договору оренди землі № 41 від 19.11.2007, якою сторони внесли зміни в п.п.5, 9, 11 договору оренди землі, зокрема, п.5 змінили на Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 103033 грн 77 коп. (а.с.15).

26.05.2009 між сторонами була укладена додаткова угода №3 до договору оренди землі № 41 від 19.11.2007, якою сторони внесли зміни в п.п.5, 9, 11 договору оренди землі, зокрема, п.5 змінили на Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 23739 грн 03 коп. на період будівництва. 118695 грн 15 коп. після завершення будівництва» (а.с.17).

Зазначені додаткові угоди не проходили державної реєстрації.

В подальшому, між сторонами була укладена оспорювана додаткова угода б/н 2011 року до договору оренди землі №41 від 19.11.2007, якою сторони внесли зміни в п.п.5, 9, 11 договору оренди землі. Управлінням Держкомзему у м. Сєвєродонецьк Луганської області проведено державну реєстрацію угоди 27.10.2011 за №00334 (а.с.19).

В додатковій угоді зазначено, що вона укладена на виконання рішення сесії Сєвєродонецької міської ради №431 від 29.03.2011 Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_4, села Воєводівка та керуючись рішенням сесії Сєвєродонецької міської ради Про затвердження коефіцієнтів орендної плати за земельні ділянки, які передаються в оренду з земель міської ради від 28.04.2011 за №516, відповідно довідки про грошову оцінку земельної ділянки від 25.05.2011.

Згідно з п.1 вказаної додаткової годи п.5 розділу Обєкт оренди змінено на Нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий №:05:054:0059 становить: 270880 грн 82 коп..

Пункти 9, 11 договору оренди землі змінено на: Орендна плата вноситься орендарем самостійно у грошовій формі в розмірі з 01.07.2011 по 31.12 2011 16252 грн 85 коп. на рік, що складає 6,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2012 по 31.12.2012 18961 грн 66 коп. на рік, що складає 7,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2013 по 31.12.2013 21670 грн 47 коп. на рік, що складає 8,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2014 по 31.12.2014 24379 грн 27 коп. на рік, що складає 9,00% від нормативної грошової оцінки; з 01.01.2015 27088 грн 08 коп. на рік, що складає 10,00% від нормативної грошової оцінки. Орендна плата вноситься у такі строки: щомісячно в розмірі з 01.07.2011 по 31.12.2011 1354 грн 40 коп., з 01.01.2012 по 31.12 2012 1580 грн 14 коп., з 01.01.2013 по 31.12.2013 1805 грн 87 коп., з 01.01.2014 по 31.12.2014 2031 грн 61 коп., з 01.01.2015 2257 грн 34 коп. протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.

Відповідно до п.3 додаткової угоди вона є невідємною частиною договору і діє з 01.07.2011.

Матеріалами справи підтверджено, що на час звернення позивача до господарського суду є такою, що залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.04.2014 постанова Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012, яку раніше було скасовано постановою Донецького апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 по справі № 1227/3807/2012 за адміністративним позовом ТОВ ВКФ "ЛІА" ЛТД до Сєвєродонецької міської ради про визнання незаконним рішення № 431 від 29.03.2011 та його скасування.

При цьому, слід зазначити, що правовою підставою для укладання оспорюваної додаткової угоди було, зокрема, рішення сесії Сєвєродонецької міської ради № 431 від 29.03.2011.

Як вбачається зі змісту постанови по адміністративній справі № 1227/3807/2012, суд визнав протиправним та скасував рішення сесії шостого скликання Сєвєродонецької міської ради від 29.03.2011. № 431 Про затвердження нормативної грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецьк, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_4, села Воєводівка.

За таких обставин позивач просить суд визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334.

Відповідач проти позову заперечує з підстав, зазначених у відзивах на позов, про що вказано вище.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та ст.20 Господарського кодексу України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких в т.ч. відноситься і визнання правочину недійсним.

Предметом розгляду даної справи є питання недійсності правочину - додаткової угоди б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334, до договору оренди землі № 41 від 19.01.2007, державна реєстрація від 26.01.2007 за № 41.

Згідно ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обовязків.

В ст.11 Цивільного кодексу України вказується, що підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Абзацами 1-2 пп.2.1 п.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними передбачено, що правовідносини, повязані з визнанням правочинів (господарських договорів) недійсними, регулюються ЦК України, ГК України, Земельним кодексом України, Законами України Про оренду землі, Про приватизацію державного майна, Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), Про іпотеку, Про страхування, Про банки і банківську діяльність, Про передачу обєктів права державної та комунальної власності та іншими актами законодавства. Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, у розгляді позовів про визнання недійсними правочинів, при вчиненні яких було застосовано нормативно-правові акти державних та інших органів, у подальшому скасовані (визнані нечинними або недійсними) згідно з судовими рішеннями, що набрали законної сили, господарським судам необхідно виходити з того, що сам лише факт такого скасування (визнання нечинним або недійсним) не може вважатися достатньою підставою для задоволення відповідних позовів без належного дослідження господарським судом обставин, пов'язаних з моментом вчинення правочину та з його можливою зміною сторонами з метою приведення у відповідність із законодавством.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі, коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності.

Враховуючи зазначене, до предмету дослідження належить зясування відповідність спірної додаткової угоди б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334, вимогам законодавства, що діяло на момент її укладення, тобто на 27.10.2011, а також зясувати питання щодо дійсності на вказаний час рішення №431 від 29.03.2011, яке було визнане протиправним та скасоване постановою суду в адміністративній справі, яка набрала чинності 01.04.2014.

Відповідно до ст.13 Закону України Про оренду землі договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно до абзацу 2 ч.1 ст.15 Закону України Про оренду землі істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки).

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам ч.1 ст.15, ст.21 Закону України Про оренду землі.

Також, за пп.14.1.147 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п.288.1., 288.4. ст.288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Пунктом 288.4., пп.288.5.1., 288.5.2. п. 288.5. ст.288 Податкового кодексу України (в редакції на дату звернення позивача з позовом до місцевого господарського суду) розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати: а) для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації обєктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких обєктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; б) для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів-чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; в) для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у звязку з прийняттям Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2756-VI, який набрав чинності з дня набрання чинності Податковим кодексом України, до частини другої статті 21 Закону України Про оренду землі внесені зміни, в силу яких розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Таким чином, з наведених вище положень Податкового кодексу України, Закону України Про оренду землі вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений у договорі оренди.

Податковий кодекс України передбачає лише порядок визначення орендної плати за землю та граничні розміри орендної плати. Також, договором оренди землі мають визначатись форма, умови внесення орендної плати, при цьому строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності повинні встановлюватись відповідно до Податкового кодексу України.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

За ч.2 ст.18 Закону України Про оцінку земель нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення, проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років; ч.ч.1, 2 ст.20 Закону України Про оцінку земель визначено, що за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

У відповідності до положень ст.144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обовязковими до виконання на відповідній території.

Пунктом 34 ст.26 Закону України Про місцеве самоврядування виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Як встановлено приписами ч.1 ст.73 Закону України Про місцеве самоврядування акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обовязковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, обєднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Відповідно до ч.1 ст.632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору.

Процедура встановлення нормативної грошової оцінки включає ряд стадій, передбачених чинним законодавством України. Зокрема, це прийняття уповноваженим органом влади рішення про проведення нормативної грошової оцінки земель, розробка відповідної технічної документації, погодження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель спеціалізованою установою, погодження технічної документації органами влади, прийняття відповідною радою рішення про затвердження технічної документації (розділ ІІІ Закону України "Про оцінку земель").

Отже, саме затверджена рішенням відповідної ради нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, та підставою внесення відповідних змін в укладеному договорі.

Як встановлено судом, реалізовуючи виключні повноваження в земельних правовідносинах, Сєвєродонецька міська рада прийняла рішення №431 від 29.03.2011, на підставі якого спірною додатковою угодою позивачу було збільшено розмір орендної плати. При цьому, 01.04.2014 набрав чинності судовий акт, відповідно до якого вказане рішення міської ради було визнано протиправним та скасовано постановою суду в адміністративній справі, що набрала чинності 01.04.2014 (а.с.69).

Так, 01.04.2014 ухвалою Вищого адміністративного суду України залишено в силі судове рішення Сєвєродонецького міського суду від Луганської області від 03.08.2012 у адміністративній справі №2а/1227/3807/2012 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційна фірма ЛІА ЛТД до Сєвєродонецької міської ради Луганської області про визнання протиправним та скасування рішення Сєвєродонецької міської ради №431 від 29.03.2011 (а.с.21-29).

Оскільки рішення №431 від 29.03.2011 було скасовано як протиправне, відтак з моменту прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі - у вигляді внесення змін до договорів оренди в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та, відповідно, розміру орендної плати.

Крім того, господарський суд звертає увагу на те, що в рішенні Сєвєродонецької міської ради №3980 від 12.06.2014 Про затвердження грошової оцінки земель населених пунктів міста Сєвєродонецька, селища Синецький, селища Павлоград, селища ОСОБА_4, селища Воєводівка, яке набрало чинності з 01.01.2015, зазначалося, що рішення №1212 від 19.01.1998 визнано таким, що втратило чинність з 01.01.2015, хоча у рішенні №431 від 29.03.2011 зазначалося, що вищевказане рішення №1212 від 19.01.1998 втрачає чинність з 01.07.2011 (а.с.68, 225)

Таким чином, самим відповідачем фактично було визнано, що рішення ради №431 від 29.03.2011 не мало правових наслідків у вигляді зміни нормативно-грошової оцінки землі та втрати чинності попереднім відповідним рішенням ради №1212 від 19.01.1998.

З приводу доводів відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а відтак, днем початку перебігу вказаного строку є дата набрання законної сили постановою суду, якою скасовано рішення №431 від 29.03.2011, що було підставою для укладення спірної додаткової угоди, а саме - 01.04.2014 (дата прийняття Вищим адміністративним судом України ухвали, якою залишено в силі постанову Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 03.08.2012 про скасування рішення №431 від 29.03.2011).

З огляду на викладене, позивач звернувся до господарського суду із позовною заявою 16.10.2015 (згідно реєстраційного штампу канцелярії на позовній заяві), тобто, в межах встановленого ст.257 Цивільного Кодексу України трирічного строку позовної давності.

Необґрунтованими суд вважає і доводи відповідача відносно того, що рішення Сєвєродонецької міської ради №431 було чинним в певний проміжок часу з 01.07.2011 по 01.04.2014, оскільки воно було скасоване як протиправне, а відтак з моменту його прийняття воно, як нелегітимне, не може породжувати жодних правових наслідків, у тому числі у вигляді внесення змін до договорів оренди землі в частині встановлення розміру нормативно-грошової оцінки землі, та відповідно, розміру орендної плати.

Відповідної правової позиції також дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 31.03.2015 у справі №922/4505/14, від 14.04.2015 у справі №922/4130/14, від 13.05.2015 у справі №922/4310/14, від 19.08.2015 у справі №922/1113/15, від 21.10.2015 у справі №913/21/15, від 17.05.2016 у справі №913/746/15.

Господарський суд також зазначає, що відповідно до приписів ст.236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №3-195гс15, частиною 3 ст.207 Господарського кодексу України передбачено, що господарське зобовязання, визнане судом недійсним, також вважається недійсним з моменту його виникнення. Якщо ж за змістом зобовязання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобовязання визнається недійсним з моменту його виникнення і припиняється на майбутнє, а не з моменту укладення.

Тому, визнаючи спірну додаткову угоду недійсною, суд враховує вищевикладене, вказівки Вищого господарського суду України, викладені у постанові від 13.04.2016 у цій справі, а також положення Цивільного кодексу України щодо моменту, з якого угода вважається недійсною, а саме: угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Проте, оскільки з самого змісту угоди випливає, що вона може бути припинена лише на майбутнє, дія такої угоди припиняється на майбутнє (ст. 236 ЦК України). Це зумовлюється тим, що за угодами про оренду землі неможливе застосування реституції.

Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню, тому слід визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334, до договору оренди землі №41 від 19.01.2007, який укладений між Сєвєродонецькою міською радою та ОСОБА_1, припинити дію цієї додаткової угоди на майбутнє.

Судовий збір покладається на відповідача згідно ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст.44, 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Сєвєродонецької міської ради Луганської області задовольнити повністю.

2. Визнати недійсною з моменту укладення додаткову угоду б/н від 2011 року, державна реєстрація від 27.10.2011 року за №00334, до договору оренди землі №41 від 19.01.2007, державна реєстрація від 26.01.2007 за №41, який укладений між Сєвєродонецькою міською радою та ОСОБА_1, припинити дію цієї додаткової угоди на майбутнє.

3. Стягнути з Сєвєродонецької міської ради Луганської області, бул. Дружби Народів, 32, м. Сєвєродонецьк Луганської області, ідентифікаційний код 26204220, на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, вул. Новікова, б. 11ААДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, витрати зі сплати судового збору в сумі 1378 грн 00 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25.07.2016.

Суддя О.В. Драгнєвіч

Надр. прим.

1 до справи

2 позивачу за адресою: 93404, м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул.. Новікова, б. 11А, кв. 78

3 відповідачу рекомендованим листом з повідомленням за адресою: 93400, м. Сєвєродонецьк Луганської області, буд. Дружби Народів, 32