ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016р. Справа№ 914/1706/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Кредобанк", м.Львів

до відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, м.Дрогобич Львівської області

про стягнення 24 125,76 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не з'явився;

від відповідача не з'явився.

Заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Публічне акціонерне товариство "Кредобанк" звернулось із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 24 125,76 грн., з яких 19 683,50 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 1 923,27 грн. - заборгованість по відсотках, 2 294,77 грн. - пеня, що нарахована на заборгованість по тілу кредиту та 224,22 грн. - пеня, що нарахована на заборгованість по відсотках.

Ухвалою суду від 22.06.2016р. прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 12.07.2017р. Ухвалою суду від 12.07.2016р. розгляд справи відкладено на 26.07.2016р.

Позивач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки не повідомив. В попередньому судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання повторно не забезпечив, вимог ухвал суду не виконав, причин неявки представника та невиконання вимог ухвал суду не повідомив. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст. 75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд -

встановив:

07.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством "Кредобанк" (надалі - банк) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (надалі - позичальник) укладено договір №06/14-о, відповідно до умов якого банк зобов'язується надати позичальнику овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов'язується повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Відповідно до п.2.1. договору максимальний ліміт заборгованості по овердрафту становить 20 000,00 грн. Процентна ставка відповідно до п.2.2. договору становить 25,0% річних.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що датою остаточного повернення овердрафту є 06.02.2015р. Згідно із п.2.6. договору пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань становить 0,03% за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

Порядок розрахунків між сторонами передбачено розділом 3 договору. Порядок повернення овердрафту передбачено розділом 4. Відповідальність сторін передбачено у розділі 6 договору.

Як стверджує позивач у позовній заяві, він в повному обсязі виконав свої договірні зобов'язання, однак відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, овердрафт в порядку і терміни, передбачені договором не повернув, відсотки за користування овердрафтом в повному обсязі не сплатив, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 19 683,50 грн. - заборгованість по тілу кредиту та 1 923,27 грн. - заборгованість по відсотках. Позивачем надсилалась відповідачу вимога від 11.03.2015р. про виконання зобов'язань за кредитним договором.

Позивачем на підставі п.2.4. договору було нараховано відповідачу 2 294,77 грн. - пені на заборгованість по тілу кредиту та 224,22 грн. - пені на заборгованість по відсотках.

Таким чином, позивач звернувся до господарського суду Львівської області та просить стягнути з відповідача 24 125,76 грн., з яких 19 683,50 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 1 923,27 грн. - заборгованість по відсотках, 2 294,77 грн. - пеня, що нарахована на заборгованість по тілу кредиту та 224,22 грн. - пеня, що нарахована на заборгованість по відсотках.

Відповідач проти позову не заперечив відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту (ст.345 ГК України).

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи 07.02.2014р. між сторонами укладено договір №06/14-о, відповідно до умов якого позивач зобов'язується відкрити відповідачу овердрафт, тобто надати у його власність грошові кошти у національній валюті для оплати наданих ним розрахункових документів в разі недостатності коштів на його поточному рахунку в межах встановленого максимального ліміту заборгованості в розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а відповідач зобов'язується повернути його і сплатити проценти та комісії за користування ним.

Факт виконання позивачем своїх зобов'язань за договором підтверджується банківськими виписками, які є первинними документами, що відображають рух коштів по рахунку відповідача.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно п.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-37цс15, позикодавець має право отримати проценти від суми позики, згідно статті 1048 ЦК України, які нараховуються за період з дати отримання коштів позичальником по день повернення позики, якщо інше не було встановлено укладеним між сторонами договором.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми законодавства, дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 19 683,50 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 1 923,27 грн. - заборгованості по відсотках є правомірними, підтверджені матеріалами справи, не спростовані відповідачем та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Зазначені норми Цивільного кодексу України кореспондуються із приписами, встановленими Господарським кодексом України.

Так, у відповідності із ст.230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із п.2.6. договору пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань становить 0,03% за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочки, за весь час прострочки.

Як вбачається із поданого позивачем розрахунку позовних вимог, пеня нарахована із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період за який нарахована пеня. Однак в договорі сторони дійшли згоди, що пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань становить 0,03% (нуль цілих три сотих відсотка) за кожен день прострочки від простроченої/несплаченої суми.

Судом здійснено перерахунок пені відповідно до умов договору. Згідно із здійсненим перерахунком, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 460,59 грн. - пені, що нарахована на заборгованість по тілу кредиту та 45,00 грн. - пені, що нарахована на заборгованість по відсотках. Таким чином загальний розмір пені, який слід стягнути з відповідача на користь позивача становить 505,59 грн.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата судового збору підтверджується платіжним дорученням №21752213 від 12.05.2016р. на суму 1 378,00 грн., які, керуючись ст.49 ГПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам. Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню частково, то суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 1 263,00 грн. - судового збору.

Керуючись ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116, ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства "Кредобанк" (79026, м.Львів, вул. Сахарова, буд. 78, код. ) 19 683,50 грн. - заборгованості по тілу кредиту, 1 923,27 грн. - заборгованості по відсотках, 505,59 грн. - пені та 1 263,00 грн. - судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

підписано 01.08.2016р.

Суддя Петрашко М.М.