ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

21.07.2016р. Справа №917/912/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білогір'я молокопродукт", вул. Героїв Майдану, 82, офіс 23, м.Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна 2001" , вул. Леніна, 37 В, смт. Теофіполь, Хмельницька область, 30600

2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Фаворит-Транс", вул.Героїв Майдану, буд.82, офіс 4, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300

про стягнення 89 663,30 грн.

суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Мусійченко Т.С.

представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. № б/н від 03.01.2012р.

ОСОБА_2 дов. б/н від 31.03.2016р.

від відповідача 1: ОСОБА_3 дов. № 33/1 від 10.06.2016 року

ОСОБА_4 дов. б/н від 18.07.2016

від відповідача 2: не з"явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 89663,30 грн., за договором відповідального зберігання №11/39 від 04.02.2013 року, із яких: збитки 57 831,40 грн., штраф згідно п. 5.1.2.Договору - 9500,00 грн., реальні збитки 20 831,90 грн.; за Договором поруки від 04.02.2013р. штраф у розмірі 1 000,00 грн. згідно п.5.1.5 Договору відповідального зберігання та штраф у розмірі 500,00 грн. згідно п.5.1.2 Договору відповідального зберігання.

21.06.2016р. за вх. канцелярії суду №7759 від ВАТ "Україна 2001" надійшов відзив на позовну заяву, додаткові пояснення від 30.06.2016р.(вх. канцелярії суду №8129) та додаткові пояснення від 14.07.2016р. (вх. канцелярії суду №8769). У відзиві та поясненнях позовні вимоги не визнає повністю і зазначає, що факт прийняття Відповідачем 1 на зберігання від Позивача обладнання за договором № 11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання не підтверджений належними доказами.

Разом із тим, посилаючись на приписи статті 951 Цивільного кодексу України, частини першої статті 226 Господарського кодексу України заявляє про відсутність правових підстав для стягнення збитків у сумі ринкової вартості Обладнання, тому що на думку Відповідача 1 обладнання для Позивача, у будь-якому випадку, не є втраченим, пошкодженим або знищеним і Позивач стверджує, що лише не може повернути це обладнання із відповідального зберігання.

Не погоджується із розміром збитків з урахуванням ринкових цін на обладнання станом на день предявлення позову на загальну суму 57831,40 грн. та нарахування штрафних санкцій на загальну суму 9 500,00 грн.

Не погоджується із стягненням реальних збитків у розмірі 20831,90 грн. тому, що для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення:

- порушення зобов'язання;

- збитки;

- причинний зв'язок між порушенням зобов'язання та збитками;

- вина.

Відтак вони не є збитками, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір не знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку з неналежним виконанням Відповідачем 1 зобов'язань за договором №11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання.

Суд поданий відзив та додаткові пояснення прийняв, розглянув та залучив до матеріалів справи.

21.07.2016р. за вх. канцелярії суду №9069 від ТОВ "Білогір'я молокопродукт" надійшли заперечення на відзив. У вказаному запереченні Позивач зазначає, що Договір та Акт до нього містять відбиток печатки ТОВ «Україна 2001» та підпис уповноваженого представника ТОВ «Україна 2001», які посвідчують факт прийняття обладнання на зберігання відповідно до ст. 937 Цивільного кодексу України. Станом на час розгляду справи Обладнання перебуває у Відповідача 1, і він не спростовує цього факту у встановленому законодавством порядку. Про місце зберігання Обладнання Відповідач 1 повідомляв Позивача в момент укладення Договору та фактичної передачі Обладнання. Починаючи з моменту передачі Обладнання Відповідачу 1, воно вибуло із володіння Позивача та перебуває у Відповідача 1.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача 1 з вимогами про повернення Обладнання, а також намагався здійснити демонтаж Обладнання власними силами (що зафіксовано актом виїзду на демонтаж обладнання від 23.12.2015).

Проте Відповідач 1 жодним чином не відреагував на неодноразові звернення Позивача щодо повернення Обладнання та не повідомив Позивача про фактичне місце зберігання (розташування) Обладнання для забезпечення його повернення.

Відповідно до ст. 546 ЦК України одним із способів забезпечення виконання зобов'язання може бути притримання кредитором речей боржника. Відповідно до ст. 595 ЦК України кредитор, який притримує річ у себе, зобов'язаний негайно повідомити про це боржника.

Відповідач 1 жодних письмових повідомлень щодо притримання Позивачу не надсилав. Отже, у Відповідача 1 відсутня обов'язкові умови для правомірного застосування притримання - факт законного володіння притримуваною річчю, обов'язкове повідомлення боржника про застосування даного виду забезпечення зобов'язання.

За умовами Договору Обладнання було передано Відповідачу 1 на зберігання. Укладаючи Договір, Позивач виходить з того, що він має право в будь-який момент та без будь-яких перешкод мати доступ до Обладнання та повернути передане на зберігання Обладнання. Згідно із п.3.5. Договору Зберігач (Відповідач 1) зобов'язаний на першу вимогу Поклажодавця (Позивача) надати йому можливість вільного доступу до Обладнання і перевірки умов зберігання у будь-який зручний для Поклажодавця час. Відповідно до п.4-2. Договору Поклажодавець (Позивач) має право у будь-який час вимагати у Зберігача (Відповідача 1) повного або часткового повернення Обладнання, яке знаходиться на зберіганні. За змістом п.3.2. Договору, Зберігач (Відповідач 1) зобов'язаний на першу вимогу Поклажодавця повернути Обладнання, навіть якщо строк його зберігання не закінчився.

Виходячи з наведеного та розраховуючи на належне виконання Договору зі сторони Відповідача 1, Позивач уклав Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу обладнання № 13 від 06.08.2015 (далі - Попередній договір), який він не зміг виконати у зв'язку з неповерненням майна Відповідачем 1.

Намагаючись виконати Попередній договір, Позивач з метою повернення Обладнання неодноразово звертався до Відповідача 1 з відповідними вимогами. Вимоги Позивача були проігноровані Відповідачем 1. Жодної відповіді на вказані вимоги, або обґрунтування неповернення Обладнання, або інформації про місце зберігання Обладнання (якщо його місце зберігання змінювалось) Відповідач 1 не надав.

Враховуючи відсутність жодної реакції Відповідача 1 на вимоги про повернення Обладнання, Позивач здійснив спробу повернути Обладнання власними силами, для чого відрядив своїх працівників до місця знаходження Обладнання (попередньо письмово попередивши Відповідача 1 про дату, місце, час та мету прибуття працівників Позивача).

Однак і цього разу Відповідач 1 не виконав умови Договору та не допустив працівників Позивача до місця зберігання Обладнання. Зазначений факт було зафіксовано представниками Позивача фото- та відео засобами, а також складено відповідний ОСОБА_2 про виїзд на демонтаж.

Отже, після неодноразових безуспішних спроб повернути Обладнання, зазначене Обладнання втратило інтерес для Позивача.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно із ч. З ст. 612 ЦК України сторона має право відмовитися від прийняття виконання зобов'язання та вимагати відшкодування збитків боржником також і тоді, коли боржник прострочив виконання зобов'язання, у зв'язку з чим воно втратило інтерес для кредитора.

Відповідно до ч. 5 ст. 226 Господарського кодексу України, відповідно до якої, в разі невиконання зобов'язання про передачу індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

При визначенні розміру збитків Позивач виходив з норм ч. З ст. 623 ЦК України та, з огляду на це - з актуальних цінових пропозицій на ринку, зважаючи на технічні характеристики Обладнання.

До суду Позивачем надано належним чином оформлені цінові пропозиції від двох компаній із реальними ринковими цінами на Обладнання. При визначенні ринкової ціни обладнання (розміру збитків) Позивач використовував порівняльний метод, як найбільш прийнятний, об'єктивний та можливий в даній ситуації. Чинне законодавство України допускає використання різних методів оцінки зважаючи на стан майна, можливість його огляду (дослідження) тощо.

В даному випадку, при застосуванні порівняльного методу, як найбільш прийнятного, об'єктивного та фізично можливого, Позивач виходив із фактичної ситуації (неможливості доступу до Обладнання), при якій використання альтернативних методів визначення вартості Обладнання (розміру збитків) фізично неможливе з вини Відповідача 1.

В переважній більшості Обладнання імпортного виробництва, у зв'язку з чим ціна його придбання формувалась продавцем з огляду на співвідношення курсу гривні до курсу євро.

Відповідно до п.8.1. Договору цей Договір діє 31 грудня 2013 р. При цьому Договір продовжує свою дію, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію Договору.

Оскільки 31 грудня 2013 року ані Позивач, ані Відповідач 1 не заявили про свої наміри припинити дію Договору та не погодили новий строк дії Договору, то Договору не втратив своєї чинності та був продовжений на невизначений строк.

Зазначене підтверджується ч.2 ст.938 ЦК України, відповідно до якої якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред'явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Щодо незаконності застосування штрафу згідно із п.п.5.1.5. Договору у розмірі 1 000,00 грн. позивач зазначає, що відповідно до п.3.5 Договору Відповідач 1 зобов'язаний на першу вимогу Позивача надати йому можливість вільного доступу до Обладнання і перевірки умов зберігання. При цьому можливість доступу до Обладнання не обов'язково передбачає перевірку умов його зберігання і потребує окремих вимог, як хибно вважає Відповідач 1.

Суд подане заперечення прийняв, розгляну та залучив до матеріалів справи.

Відповідач 2 явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, хоч і був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (поштове повідомлення в матеріалах справи), вимоги ухвали суду від 06.06.2016р. не виконав.

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд відмовляє у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного:

В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач посилається на укладений між ним та Відповідачем 1 договір № 11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання. Зазначає, що 04 лютого 2013р. Позивачем було передано Відповідачу 1 на безоплатне зберігання обладнання, а саме: холодильна установка обємом 800 літрів та центрифуга ЦЛУ-1. Договір № 11/39 від 04.02.2013р. набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2013р. однак продовжує свою дію на невизначений термін, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію договору. У відповідності до пункту 3.2. Договору Зберігач повинен повернути Обладнання, навіть якщо строк його зберігання не закінчився. Починаючи із серпня 2015 року по грудень 2015 року Позивач неодноразово звертався до Відповідача 1 про наміри повернути обладнання, що було передано на відповідальне зберігання. Відповідач 1 відповідей на письмові звернення не надав, обладнання не повернув і жодних дій щодо створення сприятливих умов для демонтажу Обладнання не вчинив. Оскільки повернення Обладнання втратило для Позивача інтерес, то Позивач, посилаючись на приписи частини третьої статті 612 Цивільного кодексу України відмовився від прийняття зобовязання і вимагає відшкодування завданих Відповідачем 1 збитків. Розмір збитків Позивач визначає з урахуванням ринкових цін на день предявлення позову, посилаючись при цьому на приписи статті 8 Цивільного кодексу України та пункту 14.1.219. Податкового кодексу України і зазначає, що ринкова ціна це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи,послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних умовах). Позивач стверджує, що Відповідач 1 зобовязаний відшкодувати збитки з урахуванням ринкових цін станом на день подання позовної заяви за холодильну установку обємом 800 літрів у розмірі 55931,40 грн., що еквівалентно 1930,00 євро та центрифугу ЦЛУ-1 у розмірі 1900,00 грн., а всього на загальну суму 57831,40 грн.

Крім того, згідно пункту 5.1.2. договору № 11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання у разі неповернення зберігачем обладнання на першу вимогу поклажодавця зберігач сплачує штраф у розмірі 5000,00 грн., а враховуючи, що таких вимог було дві Відповідач 1 зобовязаний сплатити на користь Позивача 10000,00 грн.

Разом із тим, відповідно до пункту 5.1.5. договору № 11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання у разі відмови Поклажодавцю у вільному доступі до Обладнання і перевірки умов зберігання зберігач повинен сплатити на користь поклажодавця штраф у розмірі 1000,00 грн.

Позивач витребував обладнання із відповідального зберігання із намірами здійснити продаж цього Обладнання ТОВ «КМЗ-КАПІТАЛ», з яким було укладено попередній договір купівлі-продажу обладнання № 8 від 06.08.2015р. Внаслідок не повернення обладнання із відповідального зберігання Позивач не зміг укласти основний договір і зазнав від цього збитків у вигляді штрафу на суму забезпечувального платежу (завдатку) в розмірі 17869,90 грн. та плати за користування грошовими коштами ТОВ «КМЗ-КАПІТАЛ» за ставкою 25 % за весь час користування у сумі 2962,00 грн., а всього реальних збитків на суму 20831,90 грн.

Розглянувши матеріали справи суд встановив:

Між Позивачем та зберігачем було підписано договір №11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання. В преамбулі договору не зазначено найменування зберігача, а також не зазначено особу, яка діє за цим договором імені зберігача.

Згідно пункту 1.1. договору зберігач зобовязується безоплатно зберігати передане поклажодавцем на відповідальне зберігання обладнання, а саме:

холодильна установка модель HGM 032S10G обєм 800л., серія ТЕ 240322704, компресор МТ-22, , кран нержавійка 1 шт, центрифуга -1 шт.

Згідно п.1.2. договору загальна вартість обладнання становить 36000,00 грн, з урахуванням ПДВ.

Згідно пункту 1.4. договору строк зберігання починається з моменту підписання договору та закінчується з моменту повернення обладнання поклажодавцю, але у будь-якому випадку не пізніше 31 грудня 2013 року.

Згідно пункту 2.1. договору прийом-передача обладнання здійснюється за актом прийому-передачі обладнання на зберігання, який підписується поклажодавцем та зберігачем (Додаток № 1).

Згідно пункту 2.2. договору акт прийому-передачі обладнання складається у двох примірниках, які є невідємною частиною договору.

Згідно пункту 3.5. договору зберігач зобовязаний на першу вимогу поклажодавця надати йому можливість вільного доступу до обладнання і перевірки умов зберігання (та/або використання) у будь-який зручний для поклажодавця час.

Згідно пункту 4.1. договору поклажодавець зобовязаний надати зберігачу обладнання в день підписання договору.

Згідно пункту 5.1. договору зберігач несе відповідальність перед поклажодавцем у випадку втрати, знищення, псування обладнання.

Згідно п.5.1.2. договору у разі не повернення зберігачем обладнання поклажодавцю, на першу вимогу останнього, зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф в розмірі пяти тисяч гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу обладнання тощо) у повному обсязі.

Згідно пункту 5.1.5. договору за порушення вимог пункту 3.5. договору зберігач сплачує на користь поклажодавця штраф у розмірі однієї тисячі гривень та відшкодовує понесені поклажодавцем витрати (в т.ч., але не обмежуючись транспортні витрати, витрати по монтажу-демонтажу обладнання тощо) у повному обсязі.

Згідно пункту 8.1. договору договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2013р. Договір продовжує свою дію, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу сторону про бажання припинити дію договору.

Згідно пункту 9.1. договору при виявленні будь-якого порушення зберігачем умов договору стосовно зберігання (використання) обладнання, поклажодавцем складається акт щодо виявленого порушення за участю представника зберігача та поклажодавця. В акті зазначається перелік виявлених порушень та їх тривалість. Представник зберігача зобовязаний підписати складений поклажодавцем акт. У випадку відмови від складання та/або підписання акту зберігачем, акт складається на місці виявленого порушення та підтверджується будь-яким зручним для поклажодавця способом (залученням свідків, залученням незалежних спеціалістів, відео-, фото фіксацією тощо). Сторони погодили, що акт складений поклажодавцем з доданими до нього матеріалами є достатнім підтвердженням порушення зберігачем цмов договору та може бути використаний в якості доказу в суді.

Згідно пункту 9.2. обставини зазначені в пункті 9.1. договору є достатньою підставою для нарахування поклажодавцем зберігачеві штрафних санкцій передбачених цих договором та надає право поклажодавцю достроково розірвати договір.

Розділ договору, що має назву «РЕКВІЗИТИ СТОРІН» заповнений лише з боку Поклажодавця, містить відбиток печатки поклажодавця та підписаний директором

ОСОБА_5. Цей розділ договору з боку зберігача не заповнений, містить відбиток печатки Відповідача 1 та підпис особи без зазначення прізвища та ініціалів та посади.

Позивачем надано копію акту приймання-передачі обладнання на відповідальне зберігання. В пункті 1 цього акту зазначено перелік обладнання, а саме: холодильна установка модель HGM 032S10G, серія ТЕ 240322704, МТ-22, кран нержавійка 1 шт, центрифуга ЦЛУ1 1 шт. Таким чином, інформація щодо обладання, яка міститься пункту1 акту прийому-передачі не повністю збігається із інформацією щодо обладнання, яка наведена в пункті 1.1.1. договору № 11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання, а саме в акті прийому-передачі на відміну від договору не зазначено обєм холодильної установки і не вказано, що до складу обладнання, яке передається на відповідальне зберігання, входить компресор. В преамбулі акту прийому-передачі не зазначено найменування зберігача, а також не зазначено особу, яка діє за цим договором імені зберігача і яка підписала цей акт.

В акту прийму-передачі не вказано дату його складання, а також не зазначено додатком до якого договору відповідального зберігання складений цей акт.

В якості доказу щодо придбання обладнання, перелік якого зазначено в пункті 1.1.1. договору № 11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання Позивачем надано копію договору купівлі-продажу № 10/5 від 12.10.2010р., копію специфікації № 1 без дати, яка є додатком № 1 до договору купівлі-продажу № 10/5 від 12.10.2010р., копію акту прийому-передачі обладнання до договору купівлі-продажу № 10/5 від 12.10.2010р., копію видаткової накладної № 31021 від 12.10.2010р.

В специфікації № 1, акті прийому-передачі обладнання до договору купівлі-продажу № 10/5 від 12.10.2010р. та у видатковій накладній № 31021 від 12.10.2010р. в сьомій строчці вказується, що позивачем придбано у ТОВ «З іноземними інвестиціями «Стандартагротехніка» холодильну установку модель HGM 032S106, серія ТЕ 240322704, компресор МТ-22.

Реквізити моделі холодильної установки, що зазначена в пункті 1.1.1. договору № 11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання та в акті прийму-передачі обладнання на відповідальне зберігання без дати та без номеру не повністю співпадає із реквізитами моделі холодильної установки, які зазначені в специфікації № 1, акті прийому-передачі обладнання до договору купівлі-продажу № 10/5 від 12.10.2010р. та у видатковій накладній № 31021 від 12.10.2010р., а саме в першому випадку останнім знаком в реквізитах є латинська літера «G», тоді, як документах до договору купівлі-продажу № 10/5 від 12.10.2010р. останнім знаком в реквізитах є цифра « 6».

В додатку № 1 до попереднього договору про укладення Договору купівлі-продажу обладнання № 8 від 06.08.2015р., укладеного між позивачем як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «КМЗ-КАПІТАЛ» як покупцем в переліку обладнання, що підлягає продажу зазначено центрифугу ЦЛУ-1 та холодильну установку 800 л без зазначення індивідуальних ознак цієї установки, зокрема моделі, серійного номеру, тощо.

В пункту 3 попереднього договору про укладення договору купівлі-продажу обладнання № 8 від 06.08.2015р., зазначено місце передачі цього обладнання від покупця до продавця, а саме с. Троянів.

Згідно листа Теофіпольської районної державної адміністрації Хмельницької області № 02-22-1333/2016 від 24.06.2016р., копія якого долучена до матеріалів справи, в переліку населених пунктів Теофіпольського району Хмельницької області відсутні відомості про населений пункт із назвою Троянів.

Між Позивачем, як кредитором та Відповідачем 2, як поручителем укладено договір поруки без номеру від 04.02.2013р. Згідно п.1.1. договору поруки поручитель зобовязується відповідати за виконання зобовязань Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна 2001» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Біллогіря молокопродукт, що виникли з договору відповідального зберігання № 11/39 від 04 лютого 2013 року.

Згідно пункту 2.1. договору поруки порукою забезпечується зобовязання ТОВ «Україна 2001» відшкодувати ТОВ «Біллогіря молокопродукт збитки, завдані будь-якими діями боржника, що спричинили неповернення обладнання його власнику, в тому числі , але не виключно втратою, знищенням або псуванням обладнання, переданого на відповідальне зберігання, у розмірі повної вартості такого обладнання або в частині нанесеної шкоди. А також сплатити в повному обсязі на користь кредитора штрафні санкції та додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим субєктам, вартість додаткових робіт, відсотки тощо), понесені останнім, відповідно до умов основного договору.

Згідно пункту 3.1. договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобовязання у розмірі, визначеному у пункті 3.2. договору поруки.

Згідно 3.2. договору поруки поручитель відповідає перед кредитором за пунктом 2.1. договору поруки у вигляді обовязку з виконання зобовязання боржником за основним договором на суму, що дорівнює 1500,00 грн.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Згідно частини першої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно частини першої статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору.

Згідно частини четвертої статті 631 Цивільного кодексу України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення.

Згідно частини першої статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно частини другої статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно частини третьої статті 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобовязані у будь-якому випадку погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно пункту 1.4. договору №11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання від сторони договору погодили, що строк зберігання починається з моменту підписання договору та закінчується з моменту повернення обладнання поклажодавцю, але у будь-якому випадку не пізніше 31 грудня 2013 року.

Згідно пункту 8.1. договору №11/39 від 04.02.2013р. відповідального зберігання від сторони договору погодили, що цей договір діє до 31 грудня 2013р. і продовжує свою дію, якщо жодна із сторін не повідомить іншу сторону про бажання припинити договір. В матеріалах справи відсутні докази направленнями сторонами договору таких повідомлень про бажання припинити договір і таким чином слід вважати, що цей договір продовжений на невизначений строк.

Взаємовідносини сторін за договором зберігання регулюються главою 66 Цивільного кодексу України, також, на них поширюються норми глави 63 цього ж Кодексу "Послуги. Загальні положення", оскільки послуга зберігача зі зберігання є такою, що споживається у процесі її здійснення і не призводить до певного матеріалізованого новоствореного об'єкта. Відповідно до статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона, зберігач, зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною, поклажодавцем, і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Згідно зі статтею 937 Цивільного кодексу України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Відповідно до статті 942 Цивільного кодексу України зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Приписами статті 949 Цивільного кодексу України визначено обов'язок зберігача повернути річ. Статтею 953 названого Кодексу унормовано, що зберігач зобов'язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився. У разі відмови зберігача від повернення прийнятої на зберігання речі та наявності доказів втрати, нестачі або пошкодження спірного майна, поклажодавець має право вимагати відшкодування збитків. Відповідно до статті 950 Цивільного кодексу України за втрату, нестачу або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Зберігач відповідає за втрату, нестачу або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності. Згідно зі статтею 951 Цивільного кодексу України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість. Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості. Отже, на відносини зі зберігання поширюються правила про відповідальність, закріплені у главах 51, 62 Цивільного кодексу України, та в спеціальних нормах про відповідальність сторін договору зберігання. За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, неналежне виконання.

Статтею 906 Цивільного кодексу України, унормовано, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Тобто, за загальними правилами за незбереження речі зберігач має нести цивільну відповідальність за наявності: 1) порушення зберігального обов'язку повернути поклажодавцеві у схоронності річ або відповідну кількість речей такого самого роду і такої самої якості; 2) збитків, завданих поклажодавцеві у формі втрати, нестачі речі чи її пошкодження; 3) причинного зв'язку між діями, бездіяльністю зберігача і негативними наслідками, що виявились результатом таких дій, бездіяльності; 4) вини зберігача. За приписами господарського процесуального законодавства рішення господарського суду має ґрунтуватися, зокрема, на тому, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються, чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Згідно з приписами статті 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 34 вказаного Кодексу унормовано, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено належними доказами передання на безоплатне зберігання Відповідачу 1 холодильної установки модель HGM 032S10G, серії ТЕ 240322704 обємом 800л. , компресора МТ-22, крану нержавійка 1 шт, центрифуги -1 шт.

Разом із тим, суд дійшов висновку, що відшкодування збитків у сумі ринкової вартості обладнання можливе у разі наявності доказів втрати, нестачі або пошкодження спірного обладнання та за наявності усіх складових цивільного правопорушення.

Позивачем на надано належних доказів не тільки передання обладнання Відповідачу 1 на відповідальне зберігання, але й і не надано належних доказів втрати, нестачі або пошкодження спірного майна.

На підставі вищенаведеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.49 ГПК України, державне мито при відмові у задоволенні позову покладається на позивача.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити в позові повністю.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 28.07.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.