ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016р. Справа№ 914/1200/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю ШТРУБЕ УКРАЇНА, м.Київ Приватного підприємства Ротен, с.Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області
про: стягнення вартості поставленої продукції та штрафних санкцій. Ціна позову : 2 049 910,84 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю ШТРУБЕ УКРАЇНА, м.Київ до відповідача, Приватного підприємства Ротен, с.Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області про стягнення вартості поставленої продукції та штрафних санкцій. Ціна позову : 2 049 910,84 грн.

Ухвалою суду від 06.05.2016р. за даним позовом порушено провадження справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 23.05.2016р. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

В судовому засіданні 23.05.2016р. оголошено перерву до 22.06.2016р.

Ухвалою суду від 22.06.2016р. продовжено строк розгляду справи і відкладено розгляд справи на 13.07.2016р.

В судовому засіданні 13.07.2016р. оголошено перерву до 19.07.2016р.

13.07.2016р. за вх.№3577/16 позивачем подано клопотання про зменшення позовних вимог, у якому просить суд прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення основного боргу в сумі 855716,40 грн. та припинити провадження у справі в цій частині, яке судом прийнято і приєднано до матеріалів справи.

13.07.2016р. за вх.№29650/16 відповідач подав клопотання про розгляд справи без участі представника за наявними у справі матеріалами.

13.07.2016р. за вх.№29651/16 відповідач подав пояснення щодо стягнення судового збору.

19.07.2016р. за вх.№30453/16 позивач подав відзив на позовну заяву у якому позовні вимоги визнав, просить суд зменшити розмір пені, нарахований позивачем за договором №К/2014/АБ/46 від 12.02.2014 року за період з 01.11.2014 року по 01.01.2016 року, в порядку ст.83 ГПК України.

Позивач явки представника в судове засідання 19.07.2016р. не забезпечив.

Відповідач в судове засідання 19.07.2016р. явку повноважного представника не забезпечив.

Суд в межах ст.75 ГПК України вбачає за можливе розглянути спір за відсутності представників позивача і відповідача за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

12.02.2014р. за № К/2014/АБ/46 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки (надалі - договір). Позивач зобов'язувався передати (поставити) у зумовлений строк відповідачеві продукцію для сільгоспвиробництва (надалі - товар), а відповідач зобов'язувався прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору загальна кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент), маркування, ціна, строк поставки й інші умови, визначаються специфікаціями (додатки до цього договору), які є невідємною частиною цього договору.

Як зазначено у п.2.1. договору, договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і є укладеним на строк до 25.12.2014, а щодо невиконаних до цього дня зобовязань та відповідальності - до повного їх виконання.

Згідно п.2.2. договору строки й порядок та умови поставки, вибірки (отримання) товару встановлюються сторонами в специфікації.

Відповідно до п.2.6. датою поставки товару вважається дата прийняття покупцем товару за видатковою накладною.

Як визначається в ч. ч. 1,2 ст. 533 ЦКУ, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу,якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Зокрема п. 4.1. договору передбачено, що ціна товару вказується в специфікації. Ціна товару розрахована по середньому значенні курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на Міжбанківському ОСОБА_1 України (МВРУ) до української гривни на дату підписання цього договору. Покупець зобовязаний сплатити проіндексовану вартість товару,

вказану у відповідному додатку по індексації вартості товару. Індексація вартості товару здійснюється покупцем самостійно у випадку, якщо середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату, що передує даті здійснення оплати за товар, буде вищою середнього значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату укладення цього договору. Таким чином сума належна до оплати з врахуванням індексації, згідно умов договору, розраховуватиметься за наступною формулою А=В1/В2*С. Де: А - сума належна до оплати з врахуванням індексації, згідно умов договору; В1 - середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату, що передує даті здійснення оплати за товар; В2 - середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату підписання цього договору; С - сума належна до оплати без врахування індексації, згідно умов договору.

При цьому, приймається середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти на Міжбанківському ОСОБА_1 України, що публікується ЗАТ «Інфінсервіс» на сайті: http://charts.finance.ua/ru/currency/interbank/~/1/eur/3.

На дату підписання договору середнє значення курсу продажу євро на МВРУ становило 11,88 гривень за 1 євро.

Відповідно до п.4.2. договору у разі оплати товару покупцем без врахування індексації його вартості, постачальник має право самостійно індексувати вартість товару та виставити відповідний рахунок по індексації вартості товару покупцю. У разі виставлення такого рахунку постачальником, покупець має оплатити різницю вартості товару, що виникла після проведення індексації (далі - заборгованість по індексації), протягом 2-х (двох) банківських днів з моменту отримання рахунку по індексації вартості товару від постачальника.

Згідно п.4.3. договору при погашенні заборгованості перед постачальником за товар та по індексації, кошти покупця спрямовуються у першу чергу для оплати заборгованості по індексації, потім на погашення основного боргу (погашення вартості товару).

Відповідно до п.4.4. договору суму договору становить загальна ціна поставленого за даним договором товару.

Згідно п.4.5. договору ціна товару та сума договору визначається сторонами в національній валюті України - гривні, із зазначенням еквіваленту відповідної іноземної валюти.

Як зазначено у п.4.6. договору строк оплати зазначається в специфікації.

Позивач свої зобовязання за договором виконав передавши відповідачеві товар на суму 1222452,00 грн. за видатковими накладними від 09.04.2014р. №133 на суму 212652,00 грн. та від 15.04.2014р. на суму 142 на суму 1009800,00 грн.

Умови оплати визначено сторонами у договорі та специфікації до нього: Попередня оплата в розмірі 30 % від загальної вартості товару за даною специфікацією у строк до 20 березня 2014 року; решта оплати в розмірі 70 % від загальної вартості товару за даною специфікацією у строк до 01 листопада 2015 року.

Відповідач свої зобов'язання по оплаті виконав частково, сплативши 366 735,60 грн. 02.04.2014 р.

Таким чином сума основного боргу за поставлений товар станом на дату подання позову позивачем складала 855 716,40 грн.

В процесі розгляду справи позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог у якій просить суд прийняти відмову позивача від позову в частині стягнення основного боргу в сумі 855716,40 грн., у звязку з оплатою відповідачем суми основного боргу.

Відповідно до п.8.3.1. договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті ціни товару та заборгованості по індексації, сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Згідно п. 8.3.2. договору порушення грошових зобовязань по оплаті ціни товару та заборгованості по індексації, сплачує на користь постачальника відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 36% річних від суми боргу.

Відповідно до п.8.3.1. і 8.3.2 договору та ст.625 ЦК України позивач нарахував 804 373,42 грн. індексації вартості товару; 197128,93 грн. пені, 31404,79 грн. різницю по індексу інфляції, 161287,30 грн. відсотків за користування чужими коштами, які, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не оплачені.

Відповідач, як вбачається з відзиву на позовну заяву, заявлені позивачем вимоги визнав, просить суд зменшити суму пені в порядку ст..83 ГПК України. Крім того, подав пояснення у яких зазначив, що розмір судового збору має бути стягнений з відповідача на користь позивача в розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог.

Дослідивши представлені суду докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення частково з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 175 Господарського Кодексу України майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За договором поставки, відповідно до вимог п. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. п.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

12.02.2014р. за № К/2014/АБ/46 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки (надалі - договір). Позивач зобов'язувався передати (поставити) у зумовлений строк відповідачеві продукцію для сільгоспвиробництва (надалі - товар), а відповідач зобов'язувався прийняти вказаний товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач свої зобовязання за договором виконав передавши відповідачеві товар на суму 1222452,00 грн. за видатковими накладними від 09.04.2014р. №133 на суму 212652,00 грн. та від 15.04.2014р. на суму 142 на суму 1009800,00 грн.

Проте, як зясовано судом, в процесі розряду справи, відповідач погасив суму основного боргу у розмірі 855716,40 грн., що підтверджується платіжними дорученнями від 20.05.2016р. №917 та від 08.07.2016р. №1249, та згідно заяви про зменшення позовних вимог просить прийняти відмову в цій частині від позовних вимог та припинити провадження у справі в цій частині.

Відтак, суд приймає відмову позивача від позову в частині стягнення 855716,40 грн. основного бору та припиняє провадження у справі в цій частині на підставі п.4 ст.80 ГПК України.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із положеннями ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.4.1. договору ціна товару вказується в специфікації. Ціна товару розрахована по середньому значенні курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на Міжбанківському ОСОБА_1 України (МВРУ) до української гривни на дату підписання цього договору. Покупець зобовязаний сплатити проіндексовану вартість товару, вказану у відповідному додатку по індексації вартості товару. Індексація вартості товару здійснюється покупцем самостійно у випадку, якщо середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату, що передує даті здійснення оплати за товар, буде вищою середнього значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату укладення цього договору. Таким чином сума належна до оплати з врахуванням індексації, згідно умов договору, розраховуватиметься за наступною формулою А=В1/В2*С. Де: А - сума належна до оплати з врахуванням індексації, згідно умов договору; В1 - середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату, що передує даті здійснення оплати за товар; В2 - середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти, визначеної в специфікації, на МВРУ на дату підписання цього договору; С - сума належна до оплати без врахування індексації, згідно умов договору.

При цьому, приймається середнє значення курсу продажу відповідної іноземної валюти на Міжбанківському ОСОБА_1 України, що публікується ЗАТ «Інфінсервіс» на сайті: http://charts.finance.ua/ru/currency/interbank/~/1/eur/3.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення 804373,42 грн. суми індексації вартості товару підставна та підлягає до задоволення.

Згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

31404,79 грн. різницю по індексу інфляції, 161287,30 грн. відсотків за користування чужими коштами.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України: боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд здійснивши перерахунок суми індексу інфляції заявленої позивачем до стягнення суми індексу інфляції у розмірі 31404,79 грн., за період часу, за який здійснюється стягнення індексу інфляції, встановив, що вимога позивача про стягнення 31404,79 грн. індексу інфляції підставна і підлягає до задоволення повністю.

Частиною 1 ст. 229 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених Кодексом та іншим законом.

Ст. 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Відповідно до п.8.3.1. договору за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по оплаті ціни товару та заборгованості по індексації, сплачує на користь постачальника пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Згідно п.8.6. договору сторони дійшли взаємної згоди на підставі ст..259 ЦК України при нарахуванні штрафних санкцій відповідно до умов цього договору, не застосовувати п.6 ст.232 Господарського кодексу України, а здійснювати нарахування штрафних санкцій за весь період неналежного виконання взятих на себе повноважень за цим договором, а також збільшити позовну давність про стягнення неустойки за цим договором до 3-х років.

Суд здійснив перерахунок пені заявленої позивачем до стягнення та встановив, що позивачем правильно нараховано пені у розмірі 197128,93 грн., за період часу, за який здійснюється стягнення пеня, відтак вимога позивача про стягнення 197128,93 грн. пені підставна та підлягає до задоволення повністю.

Згідно п. 8.3.2. договору порушення грошових зобовязань по оплаті ціни товару та заборгованості по індексації, сплачує на користь постачальника відсотки за неправомірне користування чужими коштами у розмірі 36% річних від суми боргу.

Суд здійснив перерахунок відсотків за неправомірне користування чужими коштами заявлених позивачем до стягнення у розмірі 161287,30грн. та дійшов висновку що дана вимога підставна та підлягає до задоволення.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково, а саме до стягнення з відповідача на користь позивача належить: 804 373,42 грн. індексації вартості товару; 197128,93 грн. пені, 31404,79 грн. різницю по індексу інфляції, 161287,30 грн. відсотків за користування чужими коштами.

Як вже зазначалося, представник відповідача у відзиві на позовну заяву просив зменшити розмір пені відповідно до п.3 ч.1 ст.83, ст.233 ГК України.

Обґрунтовуючи своє клопотання про зменшення розміру пені представник відповідача, зазначив, що сума нарахованої пені є надмірно великою та значною і її стягнення може призвести до складності (неможливості) збору урожаю сільськогосподарських культур та у настанні його неплатоспроможності, що в свою чергу може призвести до повного невиконання боржником своїх податкових зобовязань, боргових зобовязань перед кредиторами та неможливості виплачувати заробітну плату працівникам товариства, орендної плати власникам земельних ділянок. Вважає, що даний випадок є винятковим, підприємством на даний час вживається всіх заходів до виконання цього зобовязання та усунення даного порушення.

Зазначене клопотання представник відповідача підтвердив, довідкою від 19.07.2016р .№115 у якій відповідач зазначив, що станом на 19.07.2016р. ПП «Ротен» є збитковим підприємством, що у нього наявна заборгованість у розмірі 14 900 00,00 грн., а на поточному рахунку підприємства - 924,04 грн.

Відповідно до п.3 ст.83 ГПК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Відповідно до пп.3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (п.3 ст.83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Господарським судом при вирішенні клопотання представника відповідача про зменшення розміру пені враховано матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - відсутність наявної загрози банкрутства, відсутність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.

Наведені представником відповідача підстави для зменшення пені, зокрема, скрутний фінансовий стан відповідача не є тією виключною обставиною, яка давала б підстави для зменшення пені. Зазначені відповідачем в заяві явища становлять один із можливих ризиків підприємницької діяльності і не є незвичайною і не прогнозованою обставиною в умовах ринкової економіки та носять загальний характер і у повній мірі стосуються обох договірних сторін.

Тобто, в даному випадку, відсутні виняткові обставини, які б мали своїм наслідком зменшення пені судом.

Врахувавши всі обставини, що призвели до порушення договірних зобов'язань відповідачем, господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про зменшення розміру пені у зв'язку з неподанням ним доказів винятковості обставин, які б могли бути підставою для зменшення розміру пені.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 49 ГПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Пунктом 4.7. Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» від 21 лютого 2013 року N 7 розяснено, що частиною другою статті 49 ГПК передбачено, що в разі коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору. Зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною.

Відповідач допустив заборгованість по неправомірне виконання умов договору, в добровільному порядку заборгованість не погашав, внаслідок чого своїми діями призвів до виникнення спору, у звязку суд приходить до висновку про доцільність покладення судового збору на відповідача у розмірі 30748,67 грн.

Керуючись ст.ст.1, 2, 4-3, 4-4, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 75, п.4 ст. 80, 82, 83 84, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Ротен» (81110, Львівська область, Пустомитівський район, с.Зимна Вода, вул.Городоцька, 68А, ) на користь Товристча з обмеженою відповідальністю «Штрубе Україна ГМБХ» (02098, м.Київ, ОСОБА_2, 1, оф.115, ) 804 373,42 грн. індексації вартості товару; 197128,93 грн. пені, 31404,79 грн. різницю по індексу інфляції, 161287,30 грн. відсотків за користування чужими коштами та 30748,67 грн. судового збору.

3. Прийняти відмову від позову в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 855716,40 грн.

4. Провадження у справі, в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у розмірі 855716,40 грн., припинити.

5. Наказ видати згідно ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення, з врахуванням вихідних днів, виготовлено та підписано 26.07.2016 р.

Суддя Кітаєва С.Б.