ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2016 р. Справа № 917/231/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Барбашова С.В., суддя Слободін М.М.,

при секретарі Євтушенко В.В.,

за участю представників:

позивача ОСОБА_1 дов. № 10-73/2141 від 22.02.2016р.,

відповідача ОСОБА_2 дов. № 27-04/766 від 05.07.2016р.,

третьої особи не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №1659 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 р. у справі № 917/231/16,

за позовом Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м. Кременчук, Полтавська обл.,

до Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, м. Кременчук, Полтавська область,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Міністерство освіти і науки, м. Київ,

про стягнення 797132,60 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 р. (суддя Безрук Т.М.) позов задоволено частково. Стягнуто з Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету на користь Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариство "Полтаваобленерго" 321982,79 грн. пені, 287177,82 грн. інфляційних, 33098,10 грн. річних, 9633,88 грн. витрат зі сплати судового збору. В іншій частині у позові відмовлено.

Відповідач з зазначеним рішенням не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати дане рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 321982,79 грн. пені, 287177,82 грн. інфляційних, 33098,10 грн. річних, 9633,88 грн. витрат зі сплати судового збору, посилаючись на порушення норм чинного законодавства.

Позивач у наданих запереченнях на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції законним та таким, що прийняте у відповідності з нормами чинного законодавства.

Третя особа відзиву на апеляційну скаргу не надала, свого представника в судове засідання не направила, про причини неявки Харківський апеляційний господарський суд не сповістила.

Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи та виходячи з того, що явка сторін не визнавалася обовязковою судом апеляційної інстанції, а участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені статтею 22 ГПК України) є правом, а не обовязком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи за наявними у ній матеріалами у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи відповідача та у запереченнях на неї доводи позивача, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 101 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між Публічним акціонерним товариством "Полтаваобленерго" в особі Кременчуцької філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (позивачем) та Національним авіаційним університетом в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету були укладені договори на постачання теплової енергії в гарячій воді № 101 від 01.01.2002р., №101 від 03.11.2014р. з невідємними додатками до них та протоколом узгодження розбіжностей.

Відповідно до п.1.1 договорів позивач взяв на себе зобовязання постачати відповідачеві теплову енергію в гарячій воді в визначених договором обсягах, а споживач (відповідач) зобовязався сплачувати за одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Згідно з п. 2.2.2 договорів відповідач зобовязався оплачувати постачальнику вартість спожитої теплової енергії та додаткові рахунки, виписані на підставі даного договору, згідно з умовами цього договору та додатку до нього №4 Порядок розрахунків за спожиту теплову енергію.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу впродовж січня 2013 грудня 2015р. природний газ на загальну суму 7343622,37 грн. На оплату наданих послуг позивачем виписані відповідачу відповідні рахунки за № 101 від 31.01.2013р., від 28.02.2013р., від 31.03.2013р., від 30.04.2013р., від 31.10.2013р., від 30.11.2013р., від 31.12.2013р., від 31.01.2014р., від 28.02.2014р., від 31.03.2014р., від 15.04.2014р., від 30.11.2014р., від 31.12.2014р., від 31.01.2015р., від 28.02.2015р., від 31.03.2015р., від 30.04.2015р., від 31.10.2015р., від 30.11.2015р., листопад 2015р., жовтень 2015р., квітень 2015р., березень 2015р., лютий 2015р., січень 2015р., листопад 2014р. Зазначені рахунки отримані відповідачем, що підтверджується витягами з реєстрів вручення рахунків за вказаний період.

Пунктом 6.1. договору передбачено, що облік спожитої теплової енергії проводиться по приладах обліку, а в разі їх відсутності або несправного стану розрахунковим шляхом згідно максимальних договірних навантажень, зазначених в додатках № 2, даного договору.

Нарахування спожитої теплової енергії проводилось на підставі приладів обліку.

Згідно з п. 6.4. договору №101 від 01.01.2002р. (в редакції протоколу розбіжностей та протоколу узгодження розбіжностей) остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію проводиться до 15 числа місяця наступного за розрахунковим на підставі виписаних рахунків.

Відповідно до п.1. додатку № 4 до договору №101 від 03.11.2014р. споживач зобовязаний проводити не пізніше семи календарних днів з моменту їх надсилання (надання).

Як встановлено судом першої інстанції, відповідач свої зобовязання за договорами щодо оплати природного газу виконав, але при цьому порушив строки оплати. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості за період з січня 2013 року по грудень 2015року та копіями платіжних доручень та виписками банку по особовому рахунку позивача.

Пунктом 6.5 договору №101 від 01.01.2002р. та пунктом 6.8. договору №101 від 03.11.2014р. встановлено, що у випадку несвоєчасної сплати рахунків за спожиту теплову енергію споживач сплачує енергопостачальній організації пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки, починаючи з дня, наступного за датою остаточного розрахунку. На суму боргу здійснюються додаткові нарахування із застосуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення.

За прострочення оплати природного газу позивач нарахував відповідачу 323765,09 грн. пені, 440269,44 грн. інфляційних та 33098,10 грн. 3% річних.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 323765,09 грн. пені нарахованої за період 12.02.2015р. - 31.10.2015р. поетапно.

Відповідачем подано заяву про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або І інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки позивач звернувся з даним позовом до суду 15.02.2016р., то в межах позовної давності є вимоги про стягнення пені за період 15.02.2015р. - 31.10.2015р., сума пені за цей період становить 321982,79 грн., тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вимоги щодо стягнення 1782,30 грн. пені за період 12.02.2015р. -14.02.2015р. суд першої інстанції правомірно відхилив в звязку з пропуском позовної давності.

Як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі відповідач заперечує проти нарахування пені з тих мотивів, що договорами про закупівлю теплової енергії в гарячій воді від 21.12.2012р. №101/13, від 27.09.2013р. № 101/14, від 27.12.2013р. №101/5, від 29.12.2014р. №101/16 не передбачалася відповідальність у вигляді пені.

Такі твердження не можуть бути взяті судом до уваги.

Так, згідно ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Вимоги про стягнення пені заявлені позивачем саме на підставі договорів №101 від 01.01.2002р. та №101 від 03.11.2014р. на постачання теплової енергії в гарячій воді. Визначені відповідачем договори як підстава позову не заявлялися.

Постачання теплової енергії в гарячій воді проводилося позивачем відповідачу за відповідними договорами №101 від 01.01.2002р. та №101 від 03.11.2014р., умовами цих договорів сторони передбачили нарахування пені за несвоєчасну оплату наданих послуг, ці умови договорів є чинними і в судовому порядку недійсними не визнавалися. Тому, як правильно зазначив суд першої інстанції, нарахування пені за цими договорами є правомірним.

Також, не можуть бути взяті судом до уваги твердження апелянта про відсутність у позивача правових підстав для нарахування 3% річних та інфляційних у зв'язку з відсутністю вини останнього у простроченні платежів.

Так, відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем заявлено інфляційні за період 11.04.2013р. по 10.06.2013р. на суму 440269,44 грн. та річні за період 15.02.2013р. по 08.12.2015р. на суму 33098,10 грн.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги п. 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань, де розяснено, що індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи, що позивач в порушення вказаного провів нарахування інфляційних не за повний місяць існування боргу та не врахував відємні показники інфляції, суд після проведення перевірки нарахування інфляційних зазначає, що сума інфляційних становить 287177,82 грн. Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині у позові щодо інфляційних суд першої інстанції правомірно відмовив за безпідставністю цих вимог.

Що стосується вимог позивача про стягнення 33098,10 грн. річних, то перевіривши розрахунок, суд вважає їх обґрунтованими, тому суд першої інстанції також дійшов до правильного висновку про їх задоволення.

На підставі вищевикладеного, доводи викладені відповідачем в апеляційній скарзі не знайшли підтвердження в матеріалах справи.

Судова колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що оскаржуване рішення господарського суду першої інстанції прийняте при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, у відповідності до норм чинного матеріального та процесуального права, викладені в рішенні висновки відповідають обставинам справи, а тому рішення господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 р. у справі № 917/231/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 102, п. 1 ст. 103, ст. 105 ГПК України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Національного авіаційного університету в особі Кременчуцького льотного коледжу Національного авіаційного університету, м. Кременчук, Полтавська область, на рішення господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 р. у справі № 917/231/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 28.04.2016 р. у справі № 917/231/16 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом 20-ти днів.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Слободін М.М.