ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

"25" липня 2016 р. Справа № 911/2300/16

за позовом Вишгородської обєднаної держаної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області

до Головного територіального управління юстиції у Київській області

про скасування постанови про накладення штрафу

Суддя Т.П. Карпечкін

встановив:

До Господарського суду Київської області звернулась Вишгородська обєднана держана податкова інспекція Головного управління ДФС у Київській області із позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови про накладення штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що державним виконавцем Головного територіального управління юстиції у Київській області (відповідач) ОСОБА_1 неправомірно 20.05.2016 року у ВП № 50000525 винесено постанову про накладення штрафу на позивача у звязку з невиконанням у встановлений строк виконавчого листа Господарського суду Київської області № А20/283-07/4 від 19.01.2016 року, виданого на виконання постанови Господарського суду Київської області від 14.12.2015 року прийнятої у справі № А20/283-07/4 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Воталі до Іванківської міжрайонної державної податкової інспекції Київської області про зобов'язання Іванківської МДПІ Київської області зарахувати ТОВ Воталі суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 5425499,53 грн. в рахунок погашення зобовязань ТОВ Воталі по податкових векселях, що були видані у грудні 2006 року та січні 2007 року, мотивуючи це тим, що на момент винесення постанови про відкриття ВП № 50000525 постанова Господарського суду Київської області № А20/283-07/4 від 14.12.2015 року не набрала законної сили, так як її оскаржено до Київського апеляційного адміністративного суду, відтак винесена постанова про накладення штрафу за повторне невиконання боржником (позивачем) постанови Господарського суду Київської області № А20/283-07/4 від 14.12.2015 року є незаконною, протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Як визначено п.п. 2, 3 Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 24.10.2011 року № 10 «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам», з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1, 41, 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 Господарського процесуального кодексу України, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Зокрема, господарський спір підвідомчий господарському суду, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом;

- відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарський суд в своїй діяльності керується нормами Господарського процесуального кодексу України, посиланням на які позовну заяву не обґрунтовано.

Крім того, нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено розгляд справ за участю органів Державної виконавчої служби (які є субєктом владних повноважень) в порядку позовного провадження. З огляду на ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України господарський суд розглядає скарги на дії органів виконавчої служби виключно щодо виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів, що відбувається в межах відповідної господарської справи.

Хоча справа № А20/283-07/4, в якій видано виконавчий документ, розглядалась Господарським судом Київської області, така справа розглядалась за правилами адміністративного судочинства, що відбувалось в період до створення системи місцевих адміністративних судів. Таким чином, відсутні підстави для вирішення питання про розгляд поданої позовної заяви за правилами ст. 1212 Господарського процесуального кодексу України.

Водночас, частинами 1, 3 ст. 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. Відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Таким чином, даний позов є адміністративним і підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, що не відноситься до підвідомчості господарського суду.

Суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо заява не підлягає розгляду в господарських судах України (ч. 1 п. 1 ст. 62 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України, від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" на підставі пункту 1 частини першої статті 62 ГПК суддя відмовляє у прийнятті позовної заяви, якщо спір непідвідомчий господарському суду, зокрема, коли його вирішення законодавством України віднесено до компетенції іншого органу або заява взагалі не підлягає розглядові в судовому порядку (наприклад, про визнання недійсним листа, накладної, акта експертизи тощо).

Про відмову в прийнятті позовної заяви виноситься ухвала, яка надсилається сторонам, прокурору, якщо вони є заявниками, не пізніше трьох днів з дня надходження заяви.

До ухвали про відмову у прийнятті позовної заяви, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали.

Ухвалу про відмову у прийнятті позовної заяви може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до господарського суду.

Керуючись ч. 1 ст. 62, ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Відмовити Вишгородській обєднаній держаній податковій інспекції Головного управління ДФС у Київській області в прийнятті позовної заяви до Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови про накладення штрафу.

Суддя Т.П. Карпечкін