ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р.Справа № 916/1201/16

Господарський суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Волкова Р.В.,

при секретарі судового засідання Стачук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, м. Одеса

до відповідача ОСОБА_1 "Москвичавтосервісекспресс", м. Одеса

про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, виселення, стягнення 46428,56грн. заборгованості з орендної плати та 7429,89грн. пені,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_2 (за довіреністю);

представника відповідача: ОСОБА_3 (за довіреністю);

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до відповідача, кооперативу "Москвичавтосервісекспресс", про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, виселення, стягнення 46428,56грн. заборгованості з орендної плати та 7429,89грн пені

В обґрунтування своїх вимог посилається на укладання з відповідачем договору оренди № 37/82 від 01.10.2002, продовження строку дії договору до 15.03.2018, систематичне невиконання відповідачем своїх зобовязань щодо внесення орендної плати майже протягом 20ти місяців, нарахування пені, надання діючим законодавством можливості одностороннього дострокового розірвання договору та на інші викладені у позовній заяві та поясненнях обставини.

Відповідач не згоден з вимогами про розірвання договору та виселення. Факт наявності заборгованості не заперечує, проте в судовому засідання не зміг ані погодитись ані заперечити відносно розміру основного боргу та пені, свій розрахунок цих сум не надав. Зазначив про можливість оплати у разі продовження строку дії договору.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

Між сторонами був підписаний договір № 37/82 оренди нежитлового приміщення від 01.10.2002, відповідно до п.1.1 якого позивач передає, а відповідач приймає у строкове платне користування нежитлове приміщення за адресою вул. Отамана Головатого, 48 загальною площею 144,2 кв.м.

Строк дії договору був визначений у п.1.2 до 02.07.2003. Строк дії договору неодноразово продовжувався і остаточно був встановлений до 15.05.2015 Додатковим погодженням від 01.06.2012.

Через відсутність заперечень сторін та відповідно до умов ч.2 ст.17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" строк дії договору був продовжений до 30.04.2018.

Пунктом 2.4 договору встановлений обовязок відповідача вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця. При цьому розмір орендної плати визначається шляхом корегування розміру плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції (ч.2 п.2.2 договору).

Додатковим погодженням від 01.06.2012 до договору оренди сторони встановили розмір орендної плати з 01.06.2012 у сумі 1668,49грн без ПДВ, або 2002,19грн. з ПДВ.

Стаття 15 ЦК України визначає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За положеннями до ч. ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Пункт 1 ст. 202 Цивільного Кодексу України встановлює, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Стаття 525 Цивільного Кодексу України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або зміну його умов не, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного Кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься і в ст.193 Господарського кодексу України, яка регламентує, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до п.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд погоджується з розрахунком позивача щодо розміру заявленої до стягнення орендної плати. Розрахунок відповідає вимогам умов договору, є арифметично вірним та складений шляхом корегування розміру місячної плати на щомісячний індекс інфляції протягом всього заявленого періоду. Також позивачем обґрунтовано не застосовано індекси інфляції при нарахуванні орендної плати починаючи з 2016 року у звязку із набранням чинності Закону України від 25.12.2015 № 928-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік», зокрема пункту 9 Прикінцевих положень, яким призупинено дію норм статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» в частині індексації орендної плати.

Позивачем нараховано: 2258,24грн. - за вересень 2014 року; 2323,73грн. - за жовтень 2014 року; 2379,49грн. - за листопад 2014 року; 2424,71грн. - за грудень 2014 року; 2497,45грн. - за січень 2015 року; 2574,88грн. - за лютий 2015 року; 2711,34грн. - за березень 2015 року; 3004,16грн. - за квітень 2015 року; 3424,75грн. - за травень 2015 року; 3500,10грн. - за червень 2015 року; 3514,10грн. - за липень 2015 року; 3478,97грн. - за серпень 2015 року; 3451,14грн. - за вересень 2015 року; 3530,52грн. - за жовтень 2015 року; 3484,62грн. - за листопад 2015 року; 3554,32грн. - за грудень 2015 року; 3554,32грн. - за січень 2016 року; 3554,32грн. - за лютий 2016 року; 3554,32грн. - за березень 2016 року; 3554,32грн. - за квітень 2016 року.

Відповідачем було сплачено 2400грн. 03.10.2014, 5500грн. 21.01.2015, 8000грн. 09.12.2015, крім того позивач повідомив, що станом на 01.09.2014 мала місце переплата у розмірі 1.24грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення 46428,56грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.09.2014 по 12.04.2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, порушення відповідачем прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.

У відповідності до приписів ст. 546 ЦК України виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пунктом 5.2 договору сторони домовились, що у разі несвоєчасного внесення орендної плати, відповідач сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченого платежу за кожен день прострочки.

Всього позивачем нараховано 7429,89грн. пені згідно наданого суду розрахунку.

Разом з цим, позивач припустився арифметичної помилки, оскільки невірно визначив момент виникнення прострочки грошового зобовязання.

Так, пунктом 2.4 договору встановлений обовязок відповідача вносити орендну плату щомісячно до 15 числа поточного місяця, тобто порушення зобовязання у разі несплати настає з 15 числа, а не з 16, як це застосував у своєму розрахунку позивач.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Так, на несплачену суму орендної плати за травень місяць 2015 позивач нараховує пеню за період з 16.05.2015 по 15.11.2015. Проте, право на нарахування виникає не з 16го числа, а з 15го, та з урахуванням вимог ст.232 ГК України останнім днем нарахування є не 15.11.2015, а 14.11.2015.

Аналогічна помилка припущена позивачем під час нарахування пені по орендних платежах за період з червня 2015 по жовтень 2015 року включно.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 5949,29грн. пені підлягають задоволенню частково на суму 7387,05грн. виходячи з наступного розрахунку:

Місяць коли виникла заборгованістьСума основного боргу, грн.Період прострочки кількіть днівОблікова ставка НБУ,%Пеня,грн.
ЗПо

Травень 20153424,7516.05.201527.08.85,49
3424,7528.08.201524.09.1,87
3424,7525.09.201514.11.0,55

Червень 20153500,116.06.201527.08.0,01
3500,128.08.201524.09.4,99
3500,125.09.201514.12.1,76

Липень 20153514,116.07.201527.08.8,39
3514,128.08.201524.09.5,57
3514,125.09.201514.01.74,45

Серпень 20153478,9716.08.201527.08.,63
3478,9728.08.201524.09.4,12
3478,9725.09.201514.02.99,72

Вересень 20153451,1416.09.201524.09.201592745,95
3451,1425.09.201514.03.15,57

Жовтень 20153530,5216.10.201514.04.74,59

Листопад 20153484,6216.11.201530.04.01,51

Грудень 20153554,3216.12.201530.04.87,00

Січень 20163554,3216.01.201630.04.54,17

Лютий 20163554,3216.02.201630.04.1,35

Березень 20163554,3216.03.201630.04.7,09

Квітень 20163554,3216.04.201630.04.,27

Всього 7387,05

Позивачем також заявлено вимоги про розірвання договору та виселення відповідача.

Так, відповідно до частини другої статті 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно із частиною третьою статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII, на вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України. Отже, з огляду на встановлені судом обставини істотного порушення умов договору Відповідачем, а саме, систематичне не виконання ним обов'язку із внесення орендної плати, у Позивача виникло право на розірвання Договору № 37/82 оренди нежитлового приміщення від 01.10.2002

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до частини першої статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 № 2269-XII, у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

На підставі викладеного, враховуючи тривалий час прострочки виконання зобовязань щодо внесення орендної плати, суд вважає вимоги позивача про розірвання договору та виселення відповідача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Згідно ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Статтею 33 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом (ст.43 ГПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 202, 525, 526, 530, 546, 549, 6010, 611, 612, 629, 651 ЦК України, ст.232 ГК України, ст. ст. 22, 32,33, 36, 43, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_4 "Москвичавтосервісекспресс" (65003, м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 48, код 20991139) на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська,1, код 26302595) 46428/сорок шість тисяч чотириста двадцять вісім/грн. 56 коп. основного боргу, 7387/сім тисяч триста вісімдесят сім/грн. 05 коп. пені та 4130/чотири тисячі сто тридцять/грн. 71 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Розірвати договір оренди нежитлового приміщення від 01.10.2002 р. № 37/82, укладений між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська,1, код 26302595) та ОСОБА_1 "Москвичавтосервісекспресс" (65003, м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 48, код 20991139).

5. ОСОБА_4 "Москвичавтосервісекспресс" (65003, м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 48, код 20991139) з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 144,2 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого ,48, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (65039, м. Одеса, вул. Артилерійська,1, код 26302595).

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Одеської області протягом десяти днів з моменту складення повного рішення. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Вступна та резолютивна частина рішення оголошені в судовому засіданні 21.07.2016 року. Повний текст рішення складений 26 липня 2016 р.

Суддя Р.В. Волков