КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2016 р. Справа№ 910/13998/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Баранця О.М.

суддів: Кропивної Л.В.

Пашкіної С.А.

при секретарі Матюхін В.І.

за участю представників:

від позивача не з'явився.

від відповідача Патрик Г.Г.

від третьої особи не з'явився.

перевіривши матеріали апеляційної

скарги Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Інгосстрах"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 30.03.2016 року

у справі № 910/13998/15 (суддя Босий В.П.)

за позовом Приватного акціонерного товариства

"Страхова компанія "Інгосстрах"

до Моторного (транспортного) страхового бюро України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3

про стягнення 5696,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/13998/15 за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення 5696,50 грн. та постановити - позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 13.06.2016 р. Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Інгосстрах" відновлено строк подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі № 910/13998/15, прийнято її до розгляду, порушено апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Баранець О.М.; судді: Дикунська С.Я., Ропій Л.М.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/3001/16 від 11.07.2016 р. справу № 910/13998/15, у зв'язку із перебуванням судді Ропій Л.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 11.07.2016 р., справу № 910/13998/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Дикунська С.Я.

12.07.2016 р. розгляд справи було відкладено на 26.07.2016 р.

Розпорядженням начальника відділу документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду № 09-52/3366/16 від 25.07.2016 р. справу № 910/13998/15, у зв'язку із перебуванням судді Дикунської С.Я., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, відповідно до підпунктів 2.3.25, 2.3.49 пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено до повторного автоматизованого розподілу.

Згідно з протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 25.07.2016 р., справу № 910/13998/15 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя: Баранець О.М., судді: Пашкіна С.А., Кропивна Л.В.

В судове засідання 26.07.2016 року представники позивача та третьої особи не з'явилися.

Колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представників позивача та третьої особи, враховуючи що останні належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалав даної справи, 08.03.2012 р. між ПАТ "СК "Інгосстрах" (страховик) та ПАТ КБ "Приватбанк" (страхувальник) був укладений договір страхування наземного транспорту №VONLA& (надалі - "Договір"), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, а саме: автомобілем ВАЗ-21154, реєстраційний номер НОМЕР_1, на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

31.05.2013 р. о 21:00 год. у смт. Локачах сталася ДТП за участі застрахованого автомобіля ВАЗ-21154, реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, внаслідок чого було спричинено механічні пошкодження обом автомобілям.

Факт скоєння ДТП підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду №512 від 03.07.2014 р.

ДТП сталася в результаті порушення ОСОБА_3 п.п. 12.1, 13.1, 2.5 Правил дорожнього руху України, що підтверджується постановою Локачинського районного суду від 21.06.2013 р. у справі №160/478/13-п, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження (звіту) №2013/1969, складеного 24.06.2013 р. суб'єктом оціночної діяльності - фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту автомобіля ВАЗ-21154, реєстраційний номер НОМЕР_1, з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу, в результаті його пошкодження при ДТП складає 6035,50 грн.

На підставі страхового акту № И-2182 від 16.07.2013 р., позивач виконуючи свої зобов'язання за Договором, сплатив на користь страхувальника суму страхового відшкодування у розмірі 5 696,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2170 від 16.07.2013 р.

Згідно з ч. 2 ст. 101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до ст. 99 Господарського процесуального кодексу України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 512 від 03.07.2014 р. вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди автомобілю ВАЗ-21154, реєстраційний номер НОМЕР_1, належить Lewicki Piotr Tadeusz та знаходився під керуванням ОСОБА_3

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована іноземним сертифікатом "зелена картка", виданим у м. Замосць, Республіка Польща.

Взаємовідносини у сфері міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка" врегульовані безпосередньо Процедурними Правилами, прийнятими Радою Бюро на Генеральній Асамблеї 30.05.2002 р. та Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

За змістом положень п. 10.4. ст. 10 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" під час в'їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов'язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування "Зелена картка" або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до п. 41.2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, в тому числі, транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат "Зелена картка", що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка".

В судовому засіданні представник відповідача надав пояснення з приводу ідентифікації "зеленої картки", виданої власнику автомобіля Volkswagen, реєстраційний номер НОМЕР_2, та підтвердив факт того, що вказаний сертифікат був діючий станом на момент скоєння спірної ДТП, що мала місце 31.05.2013 р.

Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ СК "ІНГОССТРАХ" звернувся до Господарського суду м. Києва з регресним позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди в розмірі 5696,50 грн.

Господарський суд м. Києва в своєму рішенні про відмову від задоволення позовних вимог ПрАТ СК "ІНГОССТРАХ" до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення суми посилається на факт встановлення, постановою Локачинського районного суду від 21.06.2013 року, відшкодування збитків винною особою в повному обсязі, посилаючись на ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України та п.2.6 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 року.

З таким висновоком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

В постанові Локачинського районного суду від 21.06.2013 року, зазначено "ОСОБА_3 вину визнав та пояснив, що вже відшкодував завдані збитки".

Із постанови чітко вбачається, що відшкодовані збитки є лише усними поясненнями ОСОБА_3, а не встановлені факти, оскільки відповідно до ст. 283 КпАП в редакції, що діяла на момент винесення постанови: Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування.

З наведеного вбачається, що питання про відшкодування майнової шкоди при розгляді справи про адміністративне правопорушення Локачинським районним судом не вирішувалось та не розглядалось, а тому зазначені у постанові усні пояснення ОСОБА_3 про відшкодування завданих збитків не можуть бути розглянуті Господарським судом в якості встановленого факту, оскільки не відповідають ст. 283 КпАП, ч. 3 ст. 35 Господарського кодексу України та п. 2.6 Постанови пленуму ВГСУ № 18 від 26.12.2011 року та не підтверджені жодним доказом, жодним поясненням зі сторони потерпілої особи.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України, основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин в їх сукупності.

Тож, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.03.2016 року у справі №910/13998/15 скасувати і прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 32, оф. 402, ЗКПО 33248430, МФО 305299) 5696 (п'ять тисяч шістсот дев'яносто шість) грн. 50 коп. шкоди, 1827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн. 00 коп. судового збору.

3. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02154, м. Київ, Русанівський бульвар, 8, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 32, оф. 402, ЗКПО 33248430, МФО 305299) 2009,70 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Видачу наказів доручити Господарському суду м. Києва.

5. Справу № 910/13998/15 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Копію постанови направити сторонам та третій особі.

Головуючий суддя О.М. Баранець

Судді Л.В. Кропивна

С.А. Пашкіна