ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"21" червня 2016 р.Справа № Б-39/02-09

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Савченко А.А.

суддя Міньковський С.В.

суддя Швидкін А.О.

при секретарі судового засідання Романченко Н.С.

розглянувши справу

за заявою ТОВ "ТД "ІТРЗ", м. Харків
до ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" м. Ізюм
про визнання банкрутом
за участю :

ліквідатора ОСОБА_2, свідоцтво №216 від 20.02.2013р.

представника ХОДА ОСОБА_3, довіреність № 01-53/813 від 06.02.2015р.,

представника ПАТ "Промінвестбанк" - ОСОБА_1, дов. №09-32/680 від 09.12.2015р.

представника ПАТ "Мегабанк" - ОСОБА_4, дов. №13-896/15д від 21.12.15 р.

представника відділу з питань банкрутства ГУЮ у Харківській області ОСОБА_5, дов. №81 від 31.05.2016р.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 03.12.2014р. припинено процедуру санації ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод", припинено повноваження керуючого санацією боржника - ОСОБА_6, визнано ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором ВАТ "Ізюмський тепловозоремонтний завод" призначено арбітражного керуючого ОСОБА_6, якого зобовязано в строк до 03.12.2015 року виконати ліквідаційну процедуру та надати суду обґрунтований звіт про виконану роботу, ліквідаційний баланс, а також всі докази, що свідчать про виконання ліквідаційної процедури.

05.12.2014р. на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України здійснено оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.11.2015р. усунуто арбітражного керуючого ОСОБА_6 від виконання обов'язків ліквідатора ВАТ Ізюмський тепловозоремонтний завод, призначено ліквідатором ВАТ Ізюмський тепловозоремонтний завод арбітражного керуючого ОСОБА_2.

08 квітня 2016 року до суду надійшла заява ліквідатора про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення №016086 від 13.01.2014р. (вх. №11613), в якій заявник просить суд:

- винести ухвалу, якою заборонити Ізюмській раді вчиняти дії щодо прийому-передачі до комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_1, яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Кленова, 5, до розгляду по суті даної заяви;

- визнати дії арбітражного керуючого ОСОБА_6 з приводу розпорядження державним майном - квартири АДРЕСА_2 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. шляхом визнання останньої службовою, протиправними;

- визнати недійсним ордер на житлове приміщення - квартира АДРЕСА_2 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № 016086 від 13.01.2014 р.;

- визнати майно - квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м., такою що підлягає включенню до ліквідаційної маси ВАТ Ізюмський тепловозоремонтний завод;

- залучити до участі у справі Ізюмську міську раду (64300, м. Ізюм, пл. Центральна, 1).

Заява обґрунтована тим, що під час виконання арбітражним керуючим ОСОБА_6 повноважень керуючого санацією ВАТ ІТРЗ, останнім були перевищені повноваження в частинні одноособового прийняття рішення щодо розпорядження державним майном - квартирою № 11 по вул. Кленова, буд. № 5 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. шляхом визнання останньої службовою та надання даного майна особі, яка фактично не працювала на ВАТ ІТРЗ, не проживала за місцем розташування підприємства та не потребувала поліпшення житлових умов.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.04.2016р. прийнято та призначено заяву ліквідатора про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення №016086 від 13.01.2014р. (вх. №11613) до розгляду в судовому засіданні на "12" травня 2016 р. о(об) 10:20. Залучено до участі у справі Ізюмську міську раду та ОСОБА_7. Заборонено Ізюмській міській раді вчиняти будь-які дії щодо прийому-передачі до комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_3, яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Кленова, 5, до розгляду відповідної заяви по суті. Зобов'язано Ізюмську міську раду надати до суду відзив на заяву ліквідатора, з наданням необхідних доказів в його обгрунтування, в тому числі рішення ради, які приймались стосовно вищевказаної квартири, ордер, листування, в тому числі листи арбітражного керуючого ОСОБА_6, на підставі яких були прийняті відповідні рішення ради. Зобов'язано ОСОБА_7 надати відзив на заяву ліквідатора, з наданням необхідних доказів в його обґрунтування. Визнано явку ОСОБА_7, представника Ізюмської міської ради та ліквідатора в судове засідання обовязковою.

10 травня 2016 року до суду надійшов відзив Ізюмської міської ради на заяву ліквідатора про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення №016086 від 13.01.2014р., в якому рада просить суд відмовити в задоволенні цієї заяви та розглянути її без участі його представника. Відзив обгрунтований тим, що арбітражний керуючий ОСОБА_6 протягом вересня-листопада 2015 року звернувся до Ізюмської міської ради з листами про прийняття до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_4. Рішенням виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 30.09.2015р. №3230 надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади м. Ізюм вищезазначеної квартири та створено комісію з прийняття цього обєкту. Вважає, що арбітражний керуючий діяв в спосіб, визначений законодавством, а саме відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання боржника банкрутом, якою визначено, що усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та обєктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.05.2016р. відкладено розгляд заяви ліквідатора про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення №016086 від 13.01.2014р. (вх. №11613) на "30" травня 2016 р. о(об) 12:00, залучено до участі у справі з розгляду заяви ліквідатора про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення №016086 від 13.01.2014р. (вх. №11613) арбітражного керуючого ОСОБА_6 (адреса: вул. Ак. Проскури, 1, м. Харків, 61070). Зобов'язано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надати до суду відзив на заяву ліквідатора, з наданням необхідних доказів в його обґрунтування. Визнано явку ОСОБА_6, ОСОБА_7, представника Ізюмської міської ради та ліквідатора в судове засідання обовязковою.

27 травня 2016 року до суду надійшло пояснення Харківської обласної державної адміністрації стосовно заяви ліквідатора про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення, в якому адміністрація підтримує заяву ліквідатора в повному обсязі та просить суд її задовольнити.

30 травня 2016 року до суду надійшла заява Ізюмської міської ради Харківської області про розгляд справи без участі її представника.

Арбітражний керуючий ОСОБА_6 в судове засідання не з*явився, витребуваних до суду документів не надав, про дату судового засідання повідомлений належним чином. Оскільки його явка не була визнана судом обовязковою, заява може бути розглянута судом за наявними в ній матеріалами.

Ліквідатор в судовому засіданні підтримав заяву в повному обсязі, просив суд визнати недійсним ордер на житлове приміщення №016086 від 13.01.2014р.з підстав, викладених в заяві.

Представник Харківської обласної державної адміністрації в судовому засіданні підтримала заяву ліквідатора в повному обсязі, просила суд її задовольнити.

Інші учасники судового процесу, присутні в судовому засіданні, не заперечували проти задоволення заяви ліквідатора.

Судова колегія, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановила наступне.

ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» є державною власністю, органом управління якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 03.07.2013 року № 550-р «Про передачу Харківській облдержадміністрації повноважень з управління корпоративними правами держави щодо ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» є Харківська обласна державна адміністрація.

ВАТ "ІТРЗ" є власником трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: 64300, м. Ізюм. АДРЕСА_5, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу від 14.06.2004 р. та Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкту № 55277108 від 16.03.2016 року. Квартира придбана ВАТ "ІТРЗ" за відплатним договором купівлі-продажу за сорок тисяч гривень, віднесена до основних фондів та обліковується на балансі ВАТ «ІТРЗ.

Матеріалами справи встановлено, що на підставі звернення керуючого санацією ОСОБА_6 Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради 25.09.2013 року було прийняте рішення № 07/12 про визнання трикімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: 64300, м. Ізюм. АДРЕСА_6, службовою.

25.12.2013 року рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25.09.2013 року № 0921 за клопотанням ОСОБА_6 цю квартиру було надано ОСОБА_7, склад сімї 3 особи з видачею службового ордеру на вказане приміщення.

13.01.2014 року Виконавчим комітетом Ізюмської міської ради на імя ОСОБА_7 у складі сімї ОСОБА_8 та ОСОБА_9 видано службовий ордер на житлове приміщення: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № 016086.

01.07.2014 року рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради за клопотанням ОСОБА_6 рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради від 25.09.2013 року № 0712 «Про визнання квартири АДРЕСА_7 службовою» було скасоване. Будь-яких ґрунтовних пояснень з приводу правових підстав та необхідності вчинення відповідних дій, ОСОБА_6 до матеріалів справи не надав.

Матеріали справи свідчать, що в подальшому арбітражний керуючий ОСОБА_6 листом № 100/257 від 17 вересня 2015 року звернувся до сесії міської ради м. Ізюм щодо прийому до комунальної власності обєкту житлового фонду, а саме: 3-х кімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_8.

Рішенням Виконавчого комітету Ізюмської міської ради Харківської області від 28.10.2015 року № 0541 було створено робочу комісію з прийому-передачі до комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_9, яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Кленова, 5, а рішенням Ізюмської міської ради № 3230 від 30 вересня 2015 року надано згоду на прийняття до комунальної власності територіальної громади АДРЕСА_10, яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Кленова, 5.

Судова колегія вважає дії арбітражного керуючого ОСОБА_6 по розпорядженню майном боржника, зокрема квартирою № 11, яка розташована за адресою: м. Ізюм, вул. Кленова, 5, та зміні права власності на це майно, такими, що вчинені з порушенням вимог чинного законодавства України з огляду на наступне.

Майно ВАТ «Ізюмський тепловозоремонтний завод» є державною власністю.

Відповідно до частини 2 ст. 326 Цивільного кодексу України від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідні органи державної влади.

Згідно ч. 3 ст. 326 Цивільного кодексу України управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках передбачених законом, може здійснюватися іншими субєктами.

Частиною 5 ст. 75 Господарського кодексу України встановлено, що відчужувати майнові об'єкти, що належать до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише за попередньою згодою органу, до сфери управління якого воно належить, і лише на конкурентних засадах, якщо інше не встановлено законом. Розпоряджатися в інший спосіб майном, що належить до основних фондів, державне комерційне підприємство має право лише у межах повноважень та у спосіб, що передбачені цим Кодексом та іншими законами.

Положення цього кодексу кореспондуються із приписами ст. 5-1 Закону України «Про управління обєктами державної власності», де визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері управління об'єктами державної власності, відповідно до покладених на нього завдань здійснює визначені законодавством повноваження під час провадження справ про банкрутство державних підприємств та господарських організацій, корпоративні права щодо яких належать державі, що перебувають у його управлінні, у тому числі веде їх реєстри; погоджує відчуження, передачу в оренду (користування), заставу (іпотеку), списання майна державних підприємств, що належать до сфери його управління, передачу в оренду, заставу цілісних майнових комплексів державних підприємств, що належать до сфери його управління.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 17 Закону про банкрутство значні угоди та угоди, щодо яких є заінтересованість, укладаються керуючим санацією тільки за згодою комітету кредиторів, якщо інше не передбачено цим Законом або планом санації. Оскільки план санації ВАТ «ІТРЗ» судом не був затверджений, керуючий санацією повинен був діяти в межах своїх повноважень та у спосіб, встановлений законом.

Але, при дослідженні матеріалів справи судом встановлено, що в порушення вимог чинного законодавства керуючий санацією ОСОБА_6, приймаючи рішення про звернення до Виконавчого комітету Ізюмської міської ради з клопотанням щодо визнання трикімнатної квартири № 11 за адресою: 64300, м. Ізюм. Харківської обл. вул. Кленова, буд. № 5 службовою, не виносив дане рішення на розгляд комітету кредиторів ВАТ «ІТРЗ» та не звертався до органу управління - Харківської обласної державної адміністрації, з метою отримання згоди на вчинення дій з приводу розпорядження державним майном квартирою, яка віднесена до основних фондів ВАТ «ІТРЗ» й обліковується на його балансі, та передачі її до комунальної власності.

Отже, вчинення керуючим санацією одноосібних дій з відчуження майна банкрута за відсутності належних повноважень на їх вчинення, згоди комітету кредиторів та Харківської обласної державної адміністрації є такими, що порушує вимоги чинного законодавства, права боржника та кредиторів банкрута.

Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при переведенні цього приміщення у статус службового та видачі ОСОБА_7 службового ордеру на квартиру № 11, арбітражним керуючим ОСОБА_6 було порушено низку нормативних актів, які регулюють відповідні правовідносини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 118 Житлового кодексу України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Відповідно до п. 8 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, яке затверджено постановою Ради Міністрів Української РСР від 4 лютого 1988 р. № 37 "Про службові жилі приміщення", жилі приміщення надаються включеним до згаданого в пункті 7 цього Положення переліку працівникам, які постійно проживають, а також прописані в населеному пункті за місцем розташування відповідного підприємства, установи, організації. З дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів службове жиле приміщення може бути надано працівникові, який проживав в іншому населеному пункті.

Пунктом 9 цього положення визначено, що для одержання службового жилого приміщення відповідний працівник подає адміністрації підприємства, установи, організації заяву, до якої додається довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописку. Члени сім'ї заявника, які бажають оселитися в службове жиле приміщення, дають письмову згоду на проживання в зазначеному приміщенні.

Але, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_7 в порушення вищевказаних вимог чинного законодавства не було подано до адміністрації товариства заяви з проханням про надання службового приміщення для проживання, довідки з місця проживания та заяв від членів його сімї, якими останні повинні були дати письмову згоду на проживання в зазначеному приміщенні.

Крім того, не перебування за місцем розташування боржника та не виконання обумовленої роботи підтверджується тим, що постійне місце проживання та перебування гр. ОСОБА_7 та членів його сімї АДРЕСА_11 До того ж, з часу надання службової квартири АДРЕСА_2, тобто з 13.01.2014 року по теперішній час гр. ОСОБА_10 та члени його сімї до вказаного житлового приміщення не всилялись, а проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, судова колегія вважає, що при наданні ОСОБА_7 службового приміщення - квартири АДРЕСА_2, та службового ордеру на цю квартиру, внаслідок неправомірних дій арбітражного керуючого ОСОБА_6 та відсутності низки необхідних документів, було порушено порядок та умови надання службових житлових приміщень, визначені чинним законодавством. Службову квартиру було надано гр. ОСОБА_10, який фактично не працював на ВАТ ІТРЗ, не проживав за місцем розташування підприємства та не потребував поліпшення житлових умов.

Відповідно до ст. 59 Житлового кодексу України, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає вимогу ліквідатора про визнання недійсним ордеру на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № 016086 від 13.01.2014 р. підлягаючою задоволенню.

Даючи оцінку вимозі ліквідатора про визнання майна - квартири АДРЕСА_2 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м., такою що підлягає включенню до ліквідаційної маси ВАТ Ізюмський тепловозоремонтний завод» суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.4 Житлового Кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі, є державний житловий фонд. Державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів ( житловий фонд місцевих Рад ) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств ( відомчий житловий фонд ) ( ч.1 ст.5 Житлового Кодексу Української РСР ).

Судова колегія вважає необхідним зазначити, що ця квартира з часу набуття товариством у власність у спосіб, не заборонений Законом, не перебувала у віданні місцевої ради народних депутатів, а була віднесена до основних фондів товариства та перебувала на його балансі.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком обєктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та обєктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Оскільки квартира № 11 за адресою: 64300, м. Ізюм. Харківської обл., вул. Кленова, буд. № 5 була набута ВАТ «ІТРЗ» у власність та утримувалася за грошові кошти ВАТ «ІТРЗ», отримані від ведення господарської діяльності товариства, суд вважає, що в даному випадку на спірні правовідносини норми ч.1 ст.42 Закону про банкрутство не розповсюджуються і квартира № 11 не підлягає безоплатній передачі до комунальної власності у порядку ч. 1 ст. 42 Закону про банкрутство та має бути включена до складу ліквідаційної маси ВАТ «ІТРЗ» та використана з метою задоволення вимог кредиторів банкрута. В іншому випадку безоплатна передача майна, яке набуто товариством у власність у спосіб, не заборонений законом, суперечить статті 41 Конституції України, яка гарантує непорушність права власності. Однією з конституційних гарантій прав, в т.ч. права власності, є недопущення їх скасування або ж звуження їх змісту та обсягу (стаття 22 Конституції України).

За приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 цього Кодексу закріплено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, згідно з яким кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 20 ГК України, якою визначено способи захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів.

Вищезазначеними нормами не передбачено такого способу захисту прав банкрута, як визнання майна - квартири АДРЕСА_2, житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м., такою що підлягає включенню до ліквідаційної маси ВАТ Ізюмський тепловозоремонтний завод.

Слід зазначити, що предметом позову ( заяви) може бути матеріально-правова чи немайнова вимога, відносно якої суд повинен прийняти рішення. Предметом позову( заяви) не можуть бути обставини, які виступають доказами у справі, зокрема, в даному випадку документальне підтвердження та підставність включення майна до ліквідаційної маси банкрута, оскільки такі обставини підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову ( заяви). З урахуванням того, що обраний ліквідатором спосіб махисту, а саме визнання майна - квартири АДРЕСА_2, житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м., такою що підлягає включенню до ліквідаційної маси ВАТ Ізюмський тепловозоремонтний завод, не відповідає встановленим ст. 20 ГК України та ст. 16 ЦК України способам захисту прав та охоронюваних законом інтересів,судова колегія вважає необхідним в задоволенні заяви в цій частині відмовити.

Крім того, слід зауважити, що відповідно до ст.41 Закону про банкрутство до повноважень ліквідатора відноситься формування ліквідаційної маси банкрута, тому саме він зобов*язаний самостійно вчиняти дії стосовно її формування. В разі незгоди з діями ліквідатора будь-яка зацікавлена особа може звернутися до суду у відповідності до ч.4 ст.40 Закону про банкрутство зі скаргою на його дії.

Стосовно вимоги про визнання дій арбітражного керуючого ОСОБА_6 з приводу розпорядження державним майном - квартирою № 11 по вул. Кленова, буд. № 5 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. шляхом визнання останньої службовою, протиправними, суд вважає необхідним зазначити, що за результатами розгляду скарги на дії ліквідатора судовою колегією 21.06.2016р. було винесено ухвалу, якою вказані дії було визнано протиправними, отже підстави для розгляду за цією вимогою відсутні, тому провадження в цій частині скарги підлягає припиненню.

Керуючись ст.ст. 3-1, 17,18. 24 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ст.ст. 77, ч.2. ст. 80, 86 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати недійсним ордер на житлове приміщення - квартиру АДРЕСА_2 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. № 016086 від 13.01.2014 р.

В частині визнання дій арбітражного керуючого ОСОБА_6 з приводу розпорядження державним майном - квартирою № 11 по вул. Кленова, буд. № 5 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м. шляхом визнання останньої службовою, протиправними провадження припинити.

В частині визнання майна - квартири АДРЕСА_2 житловою площею 36,1 кв.м. та загальною площею 60,9 кв.м., такою, що підлягає включенню до ліквідаційної маси ВАТ Ізюмський тепловозоремонтний завод» в задоволенні заяви відмовити.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13