ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016р. Справа№ 914/1380/16

За позовною заявою: Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, м. Київ

до відповідача: ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, м. Львів

про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в розмірі 5 660 051,99 грн.

Суддя Ділай У.І.

Секретар Климишин Ю.О.

За участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: не зявився

Заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглядається справа за позовом Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України, до відповідача ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго, про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат в розмірі 5 660 051,99 грн.

Ухвалою суду від 25.05.2016р. порушено провадження у справі та призначено судове засідання на 07.06.2016р.

Ухвалою суду від 07.06.2016р. розгляд справи відкладено на 23.06.2016р.

У судових засіданнях від 23.06.2016р., від 05.07.2016р., від 14.07.2016р. судом оголошувалась перерва.

19.07.2016р. представником відповідача подано клопотання про продовження строку вирішення спору у звязку із складністю справи та про відкладення розгляду справи у звязку із перебуванням представника у відпутці.

Позивач та відповідач явки повноважних представників в судове засідання 21.07.2016р. не забезпечили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, таке судом відхиляється, виходячи з наступного.

За змістом ст. 28 ГПК України, представляти юридичну особу (підприємство та організацію) в господарському суді може не лиже уповноважений довіреністю представник, а й керівник підприємства чи організації, або інша особа, повноваження якої визначені законодавством або установчими документами. Враховуючи, що відповідачу було заздалегідь відомо про час розгляду справи в суді, останній не був позбавлений права, знаючи, що його основний представник не зможе з'явитися в судове засідання, уповноважити іншого представника для участі в судовому засіданні 21.07.2016р. у даній справі або забезпечити явку керівника підприємства або іншої особи, повноваження якої визначені законодавством або установчими документами, в судове засідання, доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Щодо клопотання про продовження строку вирішення спору у звязку із складністю справи суд зазначає, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відтак, суд відхиляє вказане клопотання та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд -

встановив:

Рішенням господарського суду Львівської області від 28.04.2011р. у справі №5015/2051/11 позов ДК Газ України НАК Нафтогаз України задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго на його користь 10 891 161 грн. 67 коп. основного боргу, 852 293 грн. 44 коп. пені, 677 092 грн. 96 коп. 3% річних, 169 4941 грн. 20 коп. інфляційних втрат, 25 500 грн. 00 коп. державного мита та 236 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення господарським судом Львівської області 17.05.2011р. видано відповідний наказ.

10.08.2012р. старшим державним виконавцем ВПВР ДВСУ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №33991233 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області №5015/7471/11 від 28.02.2012р.

Постановою державного виконавця від 21.08.2014р. виконавче провадження ВП №33991233 з виконання наказу господарського суду Львівської області №5015/7471/11 від 28.02.2012р. зупинено у звязку з внесенням ЛМКП „Львівтеплоенерго до Реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у погашенні заборгованості відповідно до Закону України Про заходи спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу.

Рішенням господарського суду Львівської області від 10.12.2014р. у справі №914/3542/14, залишено без змін Постановою ОСОБА_1 апеляційного господарського суду від 11.03.2015р. та Постановою Вищого господарського суду України від 14.05.2015р., позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача 1 374 759,84 грн. інфляційних сум та 3% річних у сумі 968 134,94 грн. за період з 30.09.2011р. по 26.09.2014р., а в решті позову відмовлено.

17.06.2015р. постановою ВП №27523154 поновлено виконавче провадження з виконання наказу господарського суду Львівської області №5015/2051/11 від 17.05.2011р.

Відповідач 06.08.2015р., в порядку ст.121 ГПК України подав заяву про розстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2011р. у справі №914/2051/11, у звязку з наявністю обставин, що ускладнюють виконання рішення суду.

03.09.2015р. господарським судом Львівської області у справі №5015/2051/11 заяву ОСОБА_1 міського комунального підприємства „Львівтеплоенерго про розстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2011р. задоволено частково. Розстрочено виконання рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2011р. наступним чином: з 01.09.2015 р. по 30.04.2016 р. - щомісячно по 87 222 грн. 87 коп., з 01.05.2016 р. по 01.06.2016 р. 9 768 961 грн. 73 коп. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Спір виник внаслідок того, що відповідач не виконав рішення суду щодо оплати заборгованості. Позивач звернувся до господарського суду Львівської області із позовною заявою, у якій зазначено, що оскільки відповідачем не виконані умови договору щодо вчасної оплати отриманого природного газу, тому він зобов'язаний сплатити на користь позивача суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 5 999 792,13грн. та три відсотки річних у розмірі 447 983,84 грн.

Відповідач заперечив проти позовних вимог та зазначив наступне.

Законом України «Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію» від 12.05.2011р. та Постановою Кабінету міністрів України «Про затвердження порядку списання заборгованості за природний газ та електричну енергію від 08.08.2011р. №894 було встановлено, що підлягають списанню, зокрема, заборгованість (у тому числі встановлена судовими рішеннями) з пені, штрафних та фінансових санкцій (три відсотки річних та індекс інфляції), які нараховані підприємствам, визначеним у статті 1 цього Закону, на заборгованість за природний газ, спожитий ними у період з 1 січня 1997 року по 1 січня 2011 року, і не сплачена станом на дату набрання чинності цим Законом.

Відповідач вважає, що на заборгованість, яка виникла за період до 01.01.2011р. не повинні нараховуватись три проценти річних та інфляційні втрати, відтак, неправомірно здійснив нарахування санкцій за несвоєчасне виконання зобов'язання.

Також відповідач зазначив, що ухвалою господарського суду Львівської області від 03.09.2015р. було розстрочено виконання рішення суду, яким встановлено право ЛМКП «Львівтеплоенерго» на розстрочку боргу та обов'язок сплатити цей борг до 01.05.2016р.

Крім того, відповідач повідомив, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» проводило оплати згідно рішення суду справі №5015/2051/11. На підтвердження долучив копії платіжних доручень за період розстрочки виконання рішення. Відтак, вважає, що позивач неправомірно здійснив розрахунок 3% та інфляційних втрат виходячи із загального розміру заборгованості, без врахування проведених оплат.

При прийнятті рішення суд виходить і наступного:

Факт порушення ОСОБА_1 міським комунальним підприємством Львівтеплоенерго своїх зобовязань за договором встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 28.04.2011р. у справі №5015/2051/11, яке не оскаржено та набрало законної сили.

В силу положень ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно із заявленими позовними вимогами позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму на яку збільшився борг в наслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, що складає 5 999 792,13грн. та три відсотки річних у розмірі 447 983,84 грн. за період з 27.09.2014р. по 01.04.2016р.

Інфляційне нарахування на суму боргу та 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Указане відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України, зокрема, від 04.07.2011р. у справі N 13/210/10, від 24.10.2011р. у справі N 6-38цс11.

Як встановлено судом, господарським судом Львівської області у справі №5015/2051/11 ухвалою від 03.09.2015р. розстрочено виконання рішення господарського суду Львівської області від 28.04.2011р. наступним чином: з 01.09.2015р. по 30.04.2016р. - щомісячно по 87 222 грн. 87 коп., з 01.05.2016р. по 01.06.2016р. 9 768 961 грн. 73 коп.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 82 Господарського процесуального кодексу, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111 16 цього Кодексу.

У постанові Судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 17.02.2016р. по справі № 3-1276г15 викладена наступна правова позиція.

За змістом загальних положень щодо виконання зобовязань, встановлених ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Відповідно до ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК установлено відповідальність за порушення грошового зобовязання, яка полягає у тому, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 598, ст.ст. 599, 600, 604 609 ЦК, саме по собі судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з ч. 5 цієї статті у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що невиконання грошового зобовязання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобовязання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК, за період такого розстрочення або відстрочення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 міського комунального підприємства Львівтеплоенерго на користь ДК «Газ України» 3 % річних за несвоєчасний розрахунок у розмірі 274 623,01 грн. та 4 781 868,49грн. інфляційних втрат за період з 27 вересня 2014 року по 31 серпня 2015 року. За період розстрочки виконання рішення підстави для нарахування інфляційних та 3% річних відсутні.

Судовий збір покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи наведене та керуючись та ст.ст. 43, 33, 34, 43, 49, 78, 83, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задоволити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 комунального підприємства Львівтеплоенерго (79040, м. Львів, вул. Данила Апостола, 1, ідентифікаційний код 05506460) на користь Дочірньої компанії Газ України Національної акціонерної компанії Нафтогаз України (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ідентифікаційний код 31301827) 3 % річних за несвоєчасний розрахунок у розмірі 274 623,01 грн., інфляційні втрати у розмірі 4 781 868,49грн. та 75 847,37 судового збору.

3.В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4.Наказ видати згідно ст.116 ГПК України.

Повне рішення складено 26.07.2016р.

Суддя Ділай У.І.