номер провадження справи 17/34/16
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016 Справа № 908/1322/16

за позовною заявою: департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, 69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206

до відповідача: громадського обєднання човновласників Ветеран війни та праці, 69099, м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, причал 12

про стягнення 88 862,15 грн.

суддя Корсун В.Л.

У засіданні приймали участь представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 01.12.15 № 127/01/01-10

від відповідача: ОСОБА_2, свідоцтво № 487 від 16.07.04, дог-р від 12.07.16 № 23/хс

СУТЬ СПОРУ:

11.05.16 до господарського суду Запорізької області звернувся департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (далі Департамент) з позовною заявою про стягнення з громадського обєднання човновласників Ветеран війни та праці (далі ГОЧ Ветеран війни та праці) 88 862,15 грн. заборгованості з орендної плати за договором від 22.12.94 № 312.

Автоматизованою системою документообігу суду здійснено розподіл справ між суддями та визначено вказану позовну заяву до розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 11.05.16 судом порушено провадження у справі № 908/1322/16, якій присвоєно № провадження 17/34/16, судове засідання призначено на 30.05.16. У сторін витребувані документи, які необхідні для всебічного та обєктивного розгляду і вирішення справи по суті.

Ухвалами від 30.05.16 та від 06.06.16 судом розгляд справи відкладався на 06.06.15 та на 13.07.16 відповідно. Крім того, ухвалою від 30.05.16 за заявою представника позивача судом строк вирішення спору продовжено на 15 днів.

В засіданні 13.07.16 судом оголошувалась перерва до 14.07.16.

14.07.16 відповідачем надано суду заяву (вх. № 09-06/19011 від 14.07.16) в якій останній посилаючись на ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України та ст. 22 ГПК України просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволені позову в тій частині, в якій позовна давність сплинула.

Також в засіданні суду 14.07.16 представником відповідача подано клопотання (вх. № 09-06/19012 від 14.07.16) про витребування у позивача належним чином засвідченого документу про державну реєстрацію за позивачем права власності на обєкти нерухомого майна, що надавались відповідачу в оренду. В обґрунтування свого клопотання заявник посилається на те, що встановлення власника спірного майна є вирішальним при винесенні рішення у справі, що розглядається.

Розглянувши наведене вище клопотання, проти якого заперечив представник позивача, судом відмовлено в його задоволенні з огляду на наступне.

Статтею 38 ГПК України унормовано, що сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, що перешкоджають його наданню; підстави, з яких випливає, що цей доказ має підприємство чи організація; обставини, які може підтвердити цей доказ.

Відповідно до підпункту 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11 № 18 «Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції», у разі неможливості самостійно подати необхідні для розгляду справи докази сторона, прокурор, третя особа вправі звернутися до господарського суду … з клопотанням про витребування доказів; при цьому обґрунтування такої неможливості покладається на особу, що заявляє відповідне клопотання.

Як свідчить зміст наведеного вище клопотання відповідача, в ньому останнім взагалі не вказано, не обґрунтовано та не надано доказів на підтвердження:

- обставини, які б перешкоджали керівнику чи іншим уповноваженим особам ГОЧ Ветеран війни та праці самим звернутись до позивача із клопотанням про надання заявнику засвідченого документа про державну реєстрацію за позивачем права власності на обєкти нерухомого майна, що надавались відповідачу в оренду за спірним договором;

- не обґрунтовано неможливість самостійного витребування та подання відповідачем до суду у цій справі документу відповідних документів про державну реєстрацію за позивачем права власності на обєкти нерухомого майна, що надавались в оренду;

- що ГОЧ Ветеран війни та праці звертався до департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради чи до державного реєстратора із заявами про надання (отримання) документу про державну реєстрацію за позивачем права власності на обєкти нерухомого майна, і що відповідачу було відмовлено останніми у його наданні.

В ході розгляду вказаного клопотання судом прийнято до уваги вимоги ст. 43 та ст. 33 ГПК України згідно з якими: судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; сторони та ін. особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами; що обовязок доказування і надання доказів покладено законодавцем на кожну із сторін …

Крім того, враховано положення ст. 32 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» згідно з якою інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою, загальнодоступною … Інформація за обєктом нерухомого майна та субєктом речового права надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України (…), або в паперовій формі державним реєстратором.

Більш того, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.15 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у т.ч. затверджено порядок надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що відповідач у цій справі всупереч вимогам ст. 43 та ст. 33 ГПК України самоусунувся від витребування та надання суду доказів того, що він звертався за наведеною вище інформацією (відомостями, документами) до позивача чи державного реєстратора, та не надав суду доказів не можливості ним самим отримати відомості з Державного реєстру прав, не зважаючи на ту обставину, що інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою та загальнодоступною, у суду відсутні правові підстави для задоволення такого клопотання. А тому, судом відмовлено у задоволенні клопотання (вх. № 09-06/19012 від 14.07.16).

За клопотанням представників сторін розгляд справи здійснювався без застосування технічних засобів фіксації судового процесу.

У засіданні суду 14.07.16, на підставі ст. ст. 821, 85 ГПК України, судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Представникам сторін повідомлено про дату виготовлення повного рішення.

Представник позивача підтримав заявлені вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, пояснював наступне. 22.12.94 між сторонами укладений договір оренди державного комунального майна м. Запоріжжя № 312, на виконання умов якого відповідачу за актом приймання-передачі було передано в оренду нерухоме комунальне майно у складі майна причалу № 12 по вул. 12 Квітня, 84. Рішенням господарського суду Запорізької області від 18.09.13 у справі № 5009/4955/12 договір оренди державного комунального майна м. Запоріжжя від 22.12.94 № 312 розірвано. Крім того, вказаним рішенням суд вирішив виселити ГОЧ Ветеран війни та праці з обєкту оренди човнового причалу № 12. Однак, відповідач з обєкту оренди не виселився, акт приймання-передачі не склав, свої зобовязання по своєчасному внесенню орендної плати визначені умовами договору не виконав належним чином. Внаслідок чого, за відповідачем утворилась заборгованість з орендної плати за період з січня 2013р. по березень 2016р. включно у розмірі 88 862,15 грн. Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 629 ЦК України, ст. 193 ГК України та ст. ст. 18, 26 Закону України Про оренду державного і комунального майна позивач просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав викладених у відзиві від 13.07.16 на позовну заяву. Зазначив, що оскільки договір між позивачем та відповідачем розірваний рішенням суду від 18.09.13 по справі № 5009/4955/12 у 2013 р., у відповідача відсутні підстави для сплати орендної плати за договором, який втратив чинність. Також вказав, що вказаним рішенням суду відповідача виселено з обєкту оренди. Отже, відповідач припинив користування орендованим майном ще у 2013 році. Звертає увагу, що позивачем не надано доказів, що відповідач використовує орендоване майно з 2013 року по теперішній час. Крім того, на думку відповідача, позовна заява підлягає поверненню на підставі ст. 63 ГПК України, оскільки підписана особою повноваження якої не підтвердженні. Також, відповідач стверджує, що позивач не є власником майна переданого за договором оренди, а отже не мав права укладати з відповідачем договору оренди. На підставі викладеного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

22.12.94 між Запорізькою міською радою народних депутатів (Орендодавець) і громадським об'єднанням човновласників Ветеран війни та праці (Орендар) укладено договір оренди державного комунального майна м. Запоріжжя під № 312 за умовами якого (п. 1.1.) Орендодавець зобовязався передати, а Орендар прийняти у строкове платне володіння і користування цілісний майновий комплекс (ремонтно-відстійний пункт № 12 фірми Сфера ЛТД), розташований за адресою: б. Шевченка, човновий причал № 12.

За актом приймання-передачі до вказаного договору Орендодавець передав, а Орендар (відповідач у цій справі) прийняв в оренду майновий комплекс - ремонтно-відстійний пункт № 12 фірми Сфера ЛТД вартістю 10 528 тис. карбованців станом на 01.01.95.

16.03.09 між Управлінням комунальної власності Запорізької міської ради та громадським обєднанням човновласників Ветеран війни та праці укладено додаткову угоду до договору оренди комунального майна від 22.12.94 № 312 згідно з якою договір оренди від 22.12.94 № 312 викладено в новій редакції згідно з додатком. Вказана додаткова угода та додаток до неї є невідємною частиною вищезазначеного договору оренди і набуває чинності з дати її укладення.

За новою редакцією договору, який є додатком до додаткової угоди від 16.03.09, Орендодавцем визначено управління комунальної власності Запорізької міської ради, Орендарем громадське обєднання човновласників Ветеран війни та праці.

Згідно із п. 1.1 договору в редакції додаткової угоди від 16.03.09, Орендодавець на підставі наказу від 08.12.94 № 42 передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме комунальне майно у складі майна причалу № 12 по вул. 12 квітня, 84 (далі майно) залишкова вартість якого становить 6 444,7 тис. карбованців станом на 01.01.95, балансова вартість становить 10528,0 тис. карбованців станом на 01.01.95.

Додатковою угодою від 29.04.11 до договору оренди від 22.12.94 № 312 (…) сторони дійшли згоди замінити в договорі оренди від 22.12.94 № 312 Орендодавця з управління комунальної власності Запорізької міської ради на департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (п.1 додаткової угоди від 29.04.11).

У відповідності із пунктами 2-8 додаткової угоди від 29.04.11 до договору від 22.12.94 № 312, з дати підписання цієї додаткової угоди департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради приймає на себе всі права (у т.ч. права вимоги), обовязки та відповідальність Орендодавця за договором оренди від 22.12.94 № 312 нерухомого майна човнового причалу № 12 по вул. 12 квітня, 84, що належали управлінню комунальної власності Запорізької міської ради. Права, обовязки та відповідальність сторони по Договору переходить до Орендодавця в тому обсязі, в якому вони належали Орендодавцю, що вибув. Ця Додаткова угода є невідємною частиною договору від 22.12.94 № 312.

Як свідчать матеріали справи, і вказане не заперечувалось жодною із сторін, 18.09.13 господарським судом Запорізької області (суддя Гончаренко С.А.) прийнято рішення у справі № 5009/4955/12 (залишено без зміни постановою Донецького апеляційного господарського суду від 19.11.13) за яким позов департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради в частині розірвання договору оренди № 312 від 22.12.94 та виселення громадського об'єднання човновласників Ветеран війни та праці з об'єкту оренди човнового причалу № 12 задоволено. У звязку із підтвердженням в ході розгляду справи факту повного погашення заборгованості відповідачем (після порушення провадження у справі) - провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 14 115,63 грн. за період з січня 2011 р. по листопад 2012 р. припинено на підставі п.11 ч. 1 ст. 80 ГПК України.

Рішення суду від 18.09.13 по справі № 5009/4955/12 набуло чинності відповідно до норм чинного законодавства України - 19.11.13.

Постановою Вищого господарського суду України від 30.01.14 у справі № 5009/4955/12 касаційну скаргу громадського об'єднання човновласників Ветеран війни та праці залишено без задоволення, а постанову Донецького апеляційного господарського суду від 19.11.13 у справі № 5009/4955/12 - без змін.

Як вбачається із змісту вказаного рішення господарського суду Запорізької області від 18.09.13 у справі № 5009/4955/12, судом зокрема встановлено: « 22.12.94 на підставі наказу представництва Фонду державного майна України від 08.12.94 № 42 Про передачу в оренду майнового комплексу човнового причалу №12, орендуємого фірмою Сфера ЛТД товариству човновласників Ветеран війни та праці Запорізькою міською радою народних депутатів з відповідачем був укладений договір оренди державного комунального майна м. Запоріжжя № 312… термін дії договору неодноразово продовжувався, договір діє до 08.12.13. У відповідності до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.04.09 № 141/26 до складу човнового причалу № 12 входить наступне майно: адміністративна будівля літ. А-2, будівля службових приміщень літ. Б-2; блоки човнових боксів (№№138-175, 202-240 літ. В; №№268-305, 333-367 літ. Г; №№402-435, 469-501 літ. Д; №№529-561, 591-617 літ. Е; №№641-662 літ. Ж; №№130-137, 266, 267, 331, 332 літ. З; №№392-401, 461-468 літ. И; №№526-528 літ. К; №№689-698, 700-704 літ. Л; №№663-688 літ. М; №№562-586, 617-640 літ. О; №№436-460, 502-525 літ. П; №№306-330, 368-391 літ. Р; №№176-201, 241-265 літ. С; №№705-726 літ. Т; №№731-740 літ. Т1); самовільно збудована будівля літ. М; фундамент під човновий бокс літ. Ш1; трансформаторна будка літ. Т2; огорожа №1; човнові причали №№2, 3, 4, 5; підпірні стіни №№ 6, 7; стелажі для човнів №№8-11; замощення І. … Протягом січня 2011 листопада 2012 відповідач взяті на себе зобовязання належним чином (своєчасно та у повному обсязі) не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, сума якої на момент звернення позивача до суду з даною позовною заявою складала 14 115,63 грн. Розрахунок заборгованості ретельно перевірений в судовому засіданні. В ході розгляду справи знайшов підтвердження факт повного погашення відповідачем заборгованості за період з січня 2011р. по листопад 2012р. після порушення провадження у справі. Позивач підтвердив факт оплати. За таких обставин, в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по орендній платі в сумі 14115,63 грн. провадження у справі підлягає припиненню на підставі п. 1-1 ст. 80 ГПК України у звязку з відсутністю предмету спору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. В даному випадку, істотним порушенням умов договору є неналежне виконання з боку відповідача зобовязань, щодо повного та своєчасного внесення орендних платежів, на які при укладанні договору розраховував позивач для поповнення бюджету. Відповідно до п. 10.4 договір оренди може бути достроково розірваний на вимоги однієї з сторін за рішенням господарського суду у разі невиконання сторонами своїх зобовязань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України. … Факт невнесення орендних платежів більше ніж три місяця підряд доведено матеріалами справи, відповідачем не оспорюються та є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання договору. …, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання договору оренди № 312 від 22.12.1994р. та виселення відповідача з орендованого обєкту заявлені правомірно та обґрунтовано, підтверджені зібраними у справі доказами, а відтак підлягають задоволенню».

Розглядаючи справу № 908/1322/16 по суті спору судом прийнято до уваги той факт, що відповідно до ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

У звязку із викладеним, суд виходить з того. що факти, встановлені судом під час розгляду справи № 5009/4955/12 (суддя Гончаренко С.А.) не потребують доведенню знову при розгляді справи № 908/1322/16, в якій беруть участь ті самі сторони.

Предметом спору у даній справі № 908/1322/16 є стягнення з відповідача 88 862,15 грн. заборгованості з орендної плати за період з січня 2013 р. по березень 2016 р. включно, у т.ч. за період фактичного користування орендованим майном після розірвання договору від 22.12.94 № 312 за судовим рішенням (договір розірвано 19.11.13).

Положеннями ч. 1, 6 ст. 283 ГК України (у відповідній редакції) передбачено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 285 ГК України, орендар зобовязаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до положень статей 759 та 761 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Статтею 762 цього Кодексу унормовано, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Преамбулою Закону України Про оренду держаного та комунального майна від 10.04.92 № 2269-XII (далі Закон № 2269-XII) визначено, що цей Закон регулює організаційні відносини, пов'язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить АР Крим або перебуває у комунальній власності, їх структурних підрозділів та ін. окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить АР Крим або перебуває у комунальній власності.

У звязку з викладеним, суд виходить з того, що спеціальним Законом, який регулює відносини оренди державного та комунального майна, є Закон України Про оренду держаного та комунального майна.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону № 2269-XII (у відповідній редакції), орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Згідно з частинами 1, 3 ст. 19 Закону № 2269-XII, орендар за користування обєктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Частиною 1 ст. 27 Закону № 2269-XII визначено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Статтею 785 ЦК України визначено обов'язки наймача у разі припинення договору найму.

Так, згідно із ч. 1 ст. 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом враховано, що нормами пунктів 2.1. та 2.4. договору (в редакції додаткової угоди від 16.03.09) визначено, що майно вважається переданим з моменту підписання сторонами даного Договору та Акту прийому-передачі (п. 2.1.). У разі закінчення строку договору або його дострокового розірвання Орендар передає майно Орендодавцю одночасно із підписанням акту приймання-передачі вказаного майна в 10-ти добовий термін у порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 2.4.).

В судовому засіданні 14.07.16 представник відповідача зазначив, що ГОЧ Ветеран війни та праці не було складено акт приймання-передачі на повернення орендованого майна за договором від 22.12.94 № 312, оскільки відповідач вважає, що такий обовязок покладено на позивача.

В ході розгляду справи по суті спору судом прийнято до уваги ту обставину, що згідно з положеннями п. 2.5., а також п. 5.12. договору від 22.12.94 № 312 (в редакції додаткової угоди від 16.03.09), обовязок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору (п. 2.5.). А у разі припинення дії Договору оренди або дострокового розірвання Договору, Орендар (яким у цій справі є ГОЧ Ветеран війни та праці) зобовязаний повернути Орендодавцю орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на час його передачі в оренду з урахуванням фізичного зносу, та відшкодувати (відновити) Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану орендованого майна з вини Орендаря.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового оборогу, вимог розумності та справедливості.

Судом в ході розгляду справи № 908/1322/16 прийнято до уваги ту обставин, що у рішенні від 18.09.13 по справі № 5009/4955/12 судом було визначено, що тривалість строку для виселення в один місяць обумовлена доцільністю та обєктивною оцінкою фактичних обставин справи. Оскільки виселення передбачає звільнення значної кількості приміщень від товарно-матеріальних цінностей відповідача (яким у справі є ГОЧ Ветеран війни та праці), що потребує значних зусиль та часу.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що відповідач без достатніх правових підстав вважає, що обовязок по складанню акту приймання-передачі майна при достроковому розірванні договору оренди від 22.12.94 № 312 покладено на позивача.

Згідно з п. 3.1 договору (в редакції додаткової угоди від 01.02.12), орендна плата визначається на підставі рішень виконавчого комітету Запорізької міської ради від 28.02.06 № 63 та Запорізької міської ради від 06.04.11 № 47, постанови Кабінету Міністрів України від 04.10.95 № 786 і складає 24 279,75 грн. на рік згідно з розрахунком (додаток 2 до Договору).

Пунктом 3.3 договору (в редакції додаткової угоди від 01.02.12) визначено, що орендна плата перераховується в місцевий бюджет Комунарського району Орендарем на розрахунковий рахунок № 0005 в ГУ УДК в Запорізькій області, МФО 813015, , код платежу 22080401 щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. Місячна орендна плата становить 2023,31 грн. х Іінф (12/2011) далі з урахуванням щомісячного індексу інфляції) згідно з додатком № 2 до договору.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.2. договору в редакції додаткової угоди від 16.03.09).

Відповідно до пунктів 3.7. та 3.9. договору (в редакції додаткової угоди від 16.03.09), у випадку закінчення дії договору оренди або його дострокового припинення орендна плата перераховується Орендарем по добу фактичної здачі приміщення по акту приймання-передачі (п. 3.7.). Припинення Договору оренди не тягне за собою припинення зобовязання Орендаря з погашення заборгованості з орендної плати, пені та неустойки. Припинення даного зобовязання відбувається лише його належним виконанням (п. 3.9.).

За приписами п. 5.2 договору, орендар зобовязаний своєчасно та у повному обсязі вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, п. п. 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що субєкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Однак, як вбачається з матеріалів цієї господарської справи, відповідач орендоване комунальне майно по акту приймання-передачі позивачу не повернув, орендну плату в строк, визначений у договорі від 22.12.94 № 312 (з урахуванням додаткових угод) за період з січня 2013 р. по березень 2016 р. включно - не сплатив у повному обсязі.

Оскільки позивачем в засіданні 14.07.16 було заявлено усне клопотання, яким останній просив суд не приймати до уваги наданий позивачем в судовому засіданні 13.07.16 розрахунок орендної плати, а при перевірці заявленої до стягнення суми виходити із наданого до позовної заяви розрахунку від 22.04.126 № 1889/01/01-07, судом розрахунок позивача наданий у справу 13.07.16 до уваги не приймався.

Згідно з розрахунком позивача (від 22.04.16 № 1889/01/01-07) заборгованість з орендної плати за відповідачем по договору від 22.12.94 № 312 (з додатковими угодами до нього) проведеної за період з січня 2013 р. по березень 2016 р. включно становить 88 862,15 грн.

Вбачається, що позивачем під час здійснення розрахунку враховано сплачені відповідачем за період з березня по вересень 2013 року включно оплати боргу на загальну суму 14 126,80 грн.

Представник відповідача в ході розгляду справи № 908/1322/16 в судових засіданнях не заперечував проти того, що ГОЧ Ветеран війни та праці у період з березня по вересень 2013 року сплачувались кошти за оренду по договору від 22.12.94 № 312 з додатковими угодами до нього на загальну суму 14 126,80 грн. Доказів протилежного суду не надав як і не повідомив суду про причини неможливості надання таких доказів.

Перевіривши розрахунок позивача (арк. справи № 10) суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим та правомірним. Розмір орендної плати за кожний місяць визначався позивачем шляхом корегування розміру місячної орендної плати на індекс інфляції, як то передбачено умовами договору від 22.12.94 № 312 із додатковими угодами до нього.

Факт наявності основного боргу у розмірі 88 862,15 грн. підтверджується наявними матеріалами справи.

На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач в ході розгляду цієї справи не надав суду доказів сплати ним суми основного боргу, або доказів правомірності своїх дій щодо не сплати такої заборгованості суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за період з січня 2013 р. по березень 2016 р. включно в сумі 88 862,15 грн. є правомірними, обґрунтованими, підтвердженими наявними матеріалами справи та такими, що підлягають задоволенню (88 862,15 грн. = 24 280,41 грн. 14 126.80 грн. + 27 218,24 грн. + 40 469,03 грн. + 11 021,27 грн. ).

Правомірність стягнення орендної плати за весь період фактичного користування орендованим приміщення після розірвання договору по день складання акту підтверджується позицією Верховного суду України викладеній в постанові від 20.11.2012 року по справі № 12/75-2167-33/75-4/180 (яка долучена до справи).

В ході розгляду справи не знайшло свого підтвердження доводи відповідача викладені в заяві (яка надійшла до суду за вх. № 09-06/19011 від 14.07.16) в якій останній просить суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову у відповідній частині.

Так, зокрема, заперечуючи проти позовних вимог в цілому представником відповідача 14.07.16 подано до суду заяву (вх. № 09-06/19011 від 14.07.16) про застосування позовної давності, якою останній просить суд на підставі ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, ст. 22 ГПК України, у задоволені позову в частині, в якій позовна давність сплила відмовити.

Представник позивача проти вказаної заяви відповідача заперечив, посилаючись на те, що перебіг позовної давності, у звязку із здійсненням відповідачем часткових оплат боргу за договором від 22.12.94 № 312 у період з березня по вересень 2013 р., переривався. А тому, позивач вважає, що станом на час звернення з позовом до суду 11.05.16) позовна давність за вимогою про стягнення з відповідача 88 862,15 грн. заборгованості з орендних платежів за період з січня 2013 р. по березень 2016 р. не сплинула.

Судом враховано, що за визначенням ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За приписами частин 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною 5 ст. 261 ЦК України закріплено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно із ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч.1). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. (ч.3).

У п. 4.4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.13 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів», розяснено, що до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема належати: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Як свідчить розрахунок позивача (арк. с. 10), відповідачем за період часу березень - вересень 2013 р. включно за договором оренди від 22.12.94 № 312 сплачувались кошти на загальну суму 14 126,80 грн.

Представник відповідача в засіданні 14.07.16 не оспорював того факту, що відповідачем у зазначений вище період сплачувались кошти в загальному розмірі 14 126,80 грн. за договором оренди від 22.12.94 № 312 (з додатковими угодами до нього).

З огляду на викладене вбачається, що перебіг позовної давності за вимогою про стягнення 88 862,15 грн. основного боргу за договором оренди від 22.12.94 № 312 переривався в останнє - у вересні 2013 р., у звязку із вчиненням відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, а саме частковою оплатою основного боргу.

Відтак, перебіг позовної давності за спірною позовною вимогою розпочався заново з вересня 2013 року і станом на час звернення позивачем з позовом до суду не сплинув. А тому, у суду відсутні правові підстави для задоволення заяви відповідача (вх. № 09-06/19011 від 14.07.16) про застосування позовної давності у відповідній в частині.

Оскільки відповідач у цій справі, в особі керівників (зокрема ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тобто осіб, які підписували договір чи додаткові угоди до нього) розпочинаючи із 22.12.94 (тобто з дати підписання договору оренди державного комунального майна та до дати 18.09.13 винесення господарським судом Запорізької області рішення у справі № 5009/4955/12 про розірвання договору оренди державного комунального майна від 22.12.94 № 312, а також до часу набрання таким рішенням суду законної сили (тобто на протязі понад 18 років ):

- не оспорювали право власності Запорізької міської ради на комунальне майно у складі майна причалу № 12, а відповідачем вчинялись дії щодо сплати орендної плати,

- не звертались до суду з приводу витребування від Запорізької міської ради безпідставно отриманих коштів за оренду державного комунального майна за договором від 22.12.94 № 312 з урахуванням додаткової угоди від 16.03.09 до вказаного договору,

судом визнається надуманим твердження відповідача про відсутність у позивача права на звернення з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у цій справі через не надання до справи доказів на підтвердження права власності позивача на обєкт оренди.

Також виходячи із положень пунктів 3.7. та 3.9. договору оренди від 22.12.94 № 312 (в редакції додаткової угоди від 16.03.09) судом визнаються надуманими та безпідставними твердження відповідача про те, що оскільки договір оренди від 22.12.94 № 312 розірвано за рішенням суду від 18.09.13 у справі № 5009/4955/12, відповідач не повинен сплачувати орендну плату позивачу у цій справі.

З підстав викладених вище у тексті цього рішення інші заперечення відповідача (викладені у відзиві на позовну заяву) у цій справ судом, через надуманість, до уваги не приймаються.

Відповідно до ст. 49 ГПК України, судовий збір в розмірі 1378 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 21, 43, 45, 22, 33, 34, 35, 49, 69, 82, 821, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з громадського обєднання човновласників Ветеран війни та праці (69099, м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, причал 12, ) на користь місцевого бюджету м. Запоріжжя (Комунарський район), р/р № 0005 в ГУ ДКСУ у Запорізькій області, МФО 813015, , код платежу 22080401, стягувач: департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206, ) - 88 862 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот шістдесят дві) грн. 15 коп. заборгованості з орендної плати.

Стягнути з громадського обєднання човновласників Ветеран війни та праці (69099, м. Запоріжжя, бульвар Шевченка, причал 12, ) на користь департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Леніна, 206, р/р № 8540 в УДКСУ у Запорізькій області, м. Запоріжжя, МФО 813015, ) - 1378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору

Повне рішення складено 19.07.16.

Суддя В.Л. Корсун