ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

12.07.2016р. Справа № 917/922/16

за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, 1-й пров. вул.П.Осипенко, 7, м.Лубни, Лубенський район, Полтавська область, 37500

до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, АДРЕСА_1, 39600

про стягнення 247 847,10 грн.

Суддя Іваницький Олексій Тихонович

секретар судового засідання Мусійченко Т.С.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_3 б/н від 22.06.2016р.

ОСОБА_4 б/н 01.04.2016р.

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення інфляційних втрат та 30% річних за Договором поставки товару на умовах відстрочення платежу №13/ВП від 23.09.2013р.

На виконання вимог ухвали суду від 07.06.2016 року представник позивача ОСОБА_3 надала суду додаткові докази по суті предмету спору (вх. канц. суду №8622). Суд подані докази прийняв, розглянув та залучив до матеріалів справи.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог ухвали суду від 07.06.2016р. не виконав. Поштове повідомлення про вручення ухвали суду від 07.06.2016 року в матеріалах справи, ухвала суду про перенесення розгляду справи на 12.07.2016 року повернулася до суду з відміткою поштового відділення "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до пункту 3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і повернуто підприємством зв'язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Оскільки судом були виконані вказані норми, відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд не оцінює вказані обставини як підставу для подальшого відкладення розгляду справи. Спір розглядається за наявними матеріалами відповідно до ст. 75 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши і оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всі обставини справи в їх сукупності, а також за результатами оцінки поданих сторонами господарського процесу доказів, у нарадчій кімнаті суд задовольняє позовні вимоги виходячи з наступного:

між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1О.) та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2В.) 23 вересня 2013 року укладено договір поставки товару на умовах відстрочення платежу №13/ВП (далі Договір).

За умовами Договору, Постачальник (ФОП ОСОБА_1О.) зобовязується передати у встановлений даним Договором строк товар у власність Покупця (ФОП ОСОБА_2В.), а Покупець зобовязується прийняти товар і оплатити його.

Відповідно до п. 6.1. договору, покупець здійснює оплату товару за ціною, вказаною в додатках та/або накладних документах на відпуск товару (видаткових накладних), що є невід'ємною частиною цього договору із врахуванням положень п.2.4. та розділу 6 даного договору.

Пунктом 6.5 договору сторони визначили та погодили, що оплата товару згідно даного договору проводиться наступним чином:

- товар відпускається покупцеві без попередньої оплати;

-100 % від вартості товару оплачується покупцем в термін, що вказаний в специфікації (видатковій накладній), без виставлення рахунку - фактури.

На виконання умов договору позивачем на адресу відповідача 01.10.2013 року було поставлено товар на загальну суму 61875 грн. та 23.10.2013 року було поставлено товар на загальну суму 84 582,98 грн., що підтверджується видатковими накладними від 01 жовтня 2013 року та від 23.10.2013 року. У видатковій накладній від 01.10.2013 року вказано термін виконання зобов'язання по оплаті покупцем товару, а саме: 100 % вартості товару оплачується покупцем до 15 жовтня 2013 року, а у видатковій накладній від 23.10.2013 року до 04.11.2013 року.

Абзацом 2 пункту 6.5 Договору передбачено, що 100% вартості товару оплачується покупцем в термін, що встановлений в специфікації (видатковій накладній), без виставлення рахунку фактури.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 22.07.2016 року по справі №917/938/14 стягнуто з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 186 875,75 грн. за договором поставки товару №13/ВП від 23.09.2013 року, з яких: 146 457,98 грн. - основний борг, 11 126,17 грн. - пеня, 29 291,60 грн. - штраф за порушення зобов'язань.

На час розгляду справи 917/922/16 по суті Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 заборгованість за Договором поставки товару №13/ВП від 23.09.2013 року не сплатила, що підтверджується постановою Автозаводського відділу державної виконавчої служби по місту Кременчук Кременчуцького МУЮ ( в матеріалах справи).

Враховуючи невиконання ФОП ОСОБА_2 умов Договору поставки товару №13/ВП від 23.09.2013 року та рішення господарського суду Полтавської області від 22.07.2016 року по справі №917/938/14 позивач нарахував відповідачу, згідно ст. 625 ЦК України та п.9.6 Договору інфляційні втрати на 30% річних.

При винесенні рішення суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 1.8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2014 р. "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" (далі - Постанова), попереднє, до подання позову до господарського суду, звернення кредитора до боржника з вимогою про сплату сум пені, інфляційних нарахувань та процентів річних не передбачено законом і тому не є обов'язковим. Отже, неподання позивачем (кредитором) доказів такого звернення не тягне за собою відмови в задоволенні відповідних позовних вимог.

Відповідно до п. 3.1 Постанови, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1 Постанови).

Відповідно до пункту 9.3. Договору сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності, щодо стягнення штрафних санкцій становить п'ять років з моменту підписання даного Договору. Крім цього, сторони, відповідно до п.6 ст.232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язань за даним Договором, здійснюється протягом трьох років з моменту підписання даного Договору.

Згідно пункту 9.6. Сторони дійшли згоди, що Покупець у випадку прострочення оплати Товару за користування коштами Постачальника сплачує на користь останнього 30% річних.

Позивачем наданий детальний розрахунок стягуваної суми інфляційних втрат та 30% річних, Так, нарахування 30% річних, на суму основного боргу (146 457,98 грн..) за період з 16.10.2013р. по 01.06.2016р., що в сумі складає 114 170,96 грн. Інфляційні втрати на суму основного боргу нараховані за період з 16.10.2013р. по 01.06.2016р. та становлять 133 676,14 грн.

Після проведення перевірки наданого позивачем розрахунку позовних вимог, суд визнає його вірним та приходить до висновку, що вимоги позивача, щодо стягнення 30% річних та інфляційних втрат є правомірними, а тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договором.

Враховуючи викладене, матеріали справи, обставин справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши подані додаткові докази, керуючись статтями 4 - 47, 22, 28, 32 - 34, 36, 43, 44 - 45, 471, 49, 75, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, у нарадчій кімнаті, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (ід.код НОМЕР_1, 39600, АДРЕСА_2, р/р 6185 в КБ «Приватбанк», МФО 305750) на користь Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 (ід.код НОМЕР_2, 37500, Полтавська область, м.Лубни, 1-й провулок П.Осипенко, 7) 133 676 грн. 14 коп. - інфляційні втрати, 114 170 грн. 96 коп. 30 % річних в розмірі 114 170 грн. 96 коп., а також витрати на сплату судового збору в розмірі 3717 грн. 71 коп. сплаченого судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

СУДДЯ Іваницький О.Т.

Повне рішення складено 19.07.2016р.

Відповідно до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.