ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2016 р. Справа № 911/5087/15

Господарський суд Київської області у складі судді Бацуци В. М.

при секретарі судового засідання Вовченко А. В.

за участю представників учасників процесу:

від позивача: не зявились;

від відповідача-1: не зявились;

від відповідача-2: ОСОБА_1 (довіреність б/н від 25.12.2015 р.);

від третьої особи-1 (на стороні позивача): не зявились;

від третьої особи-1 (на стороні відповідача-1): не зявились;

від третьої особи-1 (на стороні відповідачів): не зявились;

від третьої особи-2: не зявились;

від третьої особи-3: ОСОБА_2 (довіреність б/н від 10.05.2016 р.);

від третьої особи-4: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 11.05.2016 р.);

від третьої особи-5: не зявились;

від третьої особи-6: не зявились;

від третьої особи-7: не зявились;

від третьої особи-8: не зявились;

від третьої особи-9: ОСОБА_4 (довіреність б/н від 11.05.2016 р.)

від третьої особи-10: не зявились;

від третьої особи-11: не зявились;

від третьої особи-12: не зявились;

від третьої особи-13: не зявились;

від третьої особи-14: не зявились;

від третьої особи-15: не зявились;

від третьої особи-16: ОСОБА_5 (довіреність від 02.02.2016 р., зареєстрована в реєстрі за № 127;

від третьої особи-17: не зявились;

від третьої особи-18: не зявились;

від третьої особи-19: не зявились;

від третьої особи-20: не зявились;

від третьої особи-21: не зявились;

від третьої особи-22: не зявились;

від третьої особи-23: не зявились;

від третьої особи-24: не зявились;

розглянувши матеріали справи

за позовом Компанії „ОСОБА_6 ЛТД (Emiko Ventures LTD), м. Вікторія, о. Мае, Сейшельські острови

до:

1) Публічного акціонерного товариства „Радикал Банк, с. Петропавлівська Борщагівка, Києво-Святошинський район;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс, м. Дніпропетровськ;

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю „Чигиринська аграрна компанія, с. Рацеве, Чигиринський район, Черкаська область

за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, м. Київ

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

1) ОСОБА_7, м. Київ;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю „Інвестиційна компанія Екоресурс, с. Тарасівка, Києво-Святошинський район;

3) Товариства з обмеженою відповідальністю „Домосвіт Трейд, с. Крюківщина, Києво-Святошинський район;

4) Приватного підприємства „Вудпак, м. Київ;

5) Товариства з обмеженою відповідальністю „Агровал, с. Соколівка, Васильківський район;

6) Товариства з обмеженою відповідальністю „Дніпропетровська агропромислова компанія, с. Василівка, Солонянський район, Дніпропетровська область;

7) Товариства з обмеженою відповідальністю „ІМП-ОЛ, с. Чайки, Києво-Святошинський район;

8) Товариства з обмеженою відповідальністю „Аграрний фонд, м. Київ;

9) Товариства з обмеженою відповідальністю „Рапан Сервіс, м. Київ;

10) Товариства з обмеженою відповідальністю „Вестдонбуд, м. Київ;

11) Товариства з обмеженою відповідальністю „Акцент-Інвест, м. Вінниця;

12) Фізичної особи підприємця ОСОБА_8, смт Маньківка, Маньківський район, Черкаська область;

13) Товариства з обмеженою відповідальністю „Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів, м. Словянськ, Донецька область;

14) Товариства з обмеженою відповідальністю „Центральна енергетична компанія, м. Київ;

15) Товариства з обмеженою відповідальністю „Бориспільбуд, м. Київ;

16) ОСОБА_9, м. Біла Церква;

17) ОСОБА_10, м. Київ;

18) Товариства з обмеженою відповідальністю „Інтерконтиненталь-Україна, м. Київ;

19) Товариства з обмеженою відповідальністю „ОСОБА_11ЕМ.ДЖІ., м. Жмеринка, Вінницька область;

20) Товариства з обмеженою відповідальністю „Квінтайр, м. Київ;

21) Приватного підприємства „Промінь озерне, с. Озерне, Козелецький район, Чернігівська область;

22) Товариства з обмеженою відповідальністю „Агроінвест консалтинг, м. Київ;

23) Публічного акціонерного товариства „Дніпропетровський трубний завод, м. Дніпропетровськ;

24) Товариства з обмеженою відповідальністю „Кратос Агро, м. Київ;

про встановлення нікчемності правочину

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Компанія „ОСОБА_6 ЛТД (Emiko Ventures LTD) звернулась в господарський суд Київської області із позовом до ПАТ „Радикал Банк про встановлення нікчемності договору про відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 р., укладеного між ПАТ „Радикал Банк та ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс.

Позовні вимоги обґрунтовані позивачем невідповідністю договору про відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 р., укладеного між ПАТ „Радикал Банк та ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс, положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, інших нормативно-правових актів, та тим, що такий договір на підставі і у відповідності до положень ст. 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 27.11.2015 р. порушено провадження у справі № 911/5087/15 за позовом Компанії „ОСОБА_6 ЛТД (Emiko Ventures LTD) до ПАТ „Радикал Банк про встановлення нікчемності правочину і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 13.01.2016 р. Також, даною ухвалою суду залучено до участі у справі відповідача - ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс та залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, - СТОВ „Чигиринська аграрна компанія.

13.01.2016 р. до канцелярії суду від відповідача-1 надійшло клопотання б/н від 13.01.2016 р. про здійснення фіксації судового засідання, у якому він просить суд здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що за наслідками розгляду вищевказаного клопотання у судовому засіданні судом було його задоволено.

13.01.2016 р. до канцелярії суду від відповідача-2 надійшов відзив б/н б/д на позовну заяву, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

13.01.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 27.01.2016 р. Також, даною ухвалою суду допущено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача-1, - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та залучено до участі у справі у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів, - ОСОБА_7, ТОВ „Інвестиційна компанія Екоресурс, ТОВ „Домосвіт Трейд, ПП „Вудпак, ТОВ „Агровал, ТОВ „Дніпропетровська агропромислова компанія, ТОВ „ІМП-ОЛ, ТОВ „Аграрний фонд, ТОВ „Рапан Сервіс, ТОВ „Вестдонбуд, ТОВ „Акцент-Інвест, ФОП ОСОБА_8, ТОВ „Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів, ТОВ „Центральна енергетична компанія, ТОВ „Бориспільбуд, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ТОВ „Інтерконтиненталь-Україна, ТОВ „ОСОБА_11ЕМ.ДЖІ., ТОВ „Квінтайр, ПП „Промінь озерне, ТОВ „Агроінвест консалтинг, ПАТ „Дніпропетровський трубний завод, ТОВ „Кратос Агро.

27.01.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від третьої особи - СТОВ „Чигиринська аграрна компанія надійшли письмові пояснення б/н від 26.01.2016 р., що долучені судом до матеріалів справи.

27.01.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача-1 надійшли письмові пояснення № 306/16 від 27.01.2016 р., що долучені судом до матеріалів справи, та відзив б/н від 27.01.2016 р., у якому він позовні вимоги визнає у повному обсязі, та клопотання б/н від 27.01.2016 р. про призначення судової економічної експертизи по справі № 911/5987/15, у якому він просить суд призначити у справі судову економічну експертизу.

27.01.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 10.02.2016 р.

10.02.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача-2 надійшли додаткові письмові пояснення б/н б/д, що долучені судом до матеріалів справи.

10.02.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від третьої особи ОСОБА_9 надійшли пояснення б/н від 10.02.2016 р., що долучені судом до матеріалів справи.

10.02.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від третьої особи - ТОВ „Виробниче обєднання Словянський завод високовольтних ізоляторів надійшов відзив б/н від 08.02.2016 р., у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

10.02.2016 р. у судовому засіданні за наслідками розгляду вищевказаного клопотання відповідача-1 про призначення у справі судової економічної експертизи судом було відмовлено в його задоволенні за безпідставністю і необґрунтованістю, оскільки суд дійшов висновку, що при вирішенні спору у даній справі відсутні будь-які питання, що потребують розяснень шляхом призначення та проведення судових експертиз, а справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами.

10.02.2016 р. за наслідками судового засідання судом винесено ухвалу, якою відкладено розгляд справи на 24.02.2016 р.

15.02.2016 р. до канцелярії суду від третьої особи - СТОВ „Чигиринська аграрна компанія надійшла правова позиція № 23 від 12.02.2016 р., що долучена судом до матеріалів справи.

24.02.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача-1 надійшли доповнення б/н від 23.02.2016 р., що долучені судом до матеріалів справи, та клопотання б/н від 23.02.2016 р., у якому він просить суд зупинити провадження у справі до вирішення Вищим господарським судом України по суті справи № 904/8033/15 за позовом ТОВ „Інвестиційна компанія Екоресурс до ПАТ „Радикал Банк, ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс про визнання недійсним правочину.

24.02.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від третьої особи - ТОВ „Акцент-Інвест надійшов відзив б/н б/д, у якому він просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.02.2016 р. зупинено провадження у справі № 911/5087/15 до остаточного вирішення Вищим господарським судом України у касаційному порядку повязаної з нею справи № 904/8033/15 за позовом ТОВ „Інвестиційна компанія Екоресурс до ПАТ „Радикал Банк, ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс про визнання недійсним договору.

05.04.2016 р. до канцелярії суду від відповідача-2 надійшло клопотання б/н б/д про відновлення провадження у справі, у якому він повідомив суд, про те, що на даний час обставини, що зумовили зупинення провадження у справі усунуті, що постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 р. касаційна скарга Публічного акціонерного товариства „Радикал Банк залишена без задоволення, а постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р. у справі № 904/8033/15 залишені без змін, у звязку із чим він просить суд поновити провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.04.2016 р. поновлено провадження у справі і призначено її розгляд у судовому засіданні за участю представників учасників процесу на 11.05.2016 р.

11.05.2016 р. перед судовим засіданням до канцелярії суду від відповідача-2 надійшли додаткові пояснення б/н б/д, що долучені судом до матеріалів справи.

11.05.2016 р. у судовому засіданні представник відповідача-2 надав усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просив суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представники третіх осіб (на стороні відповідачів) - 3, 4, 9, 16 у судовому засіданні надали усні пояснення щодо своїх заперечень проти позову, просили суд відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву.

Представники інших учасників процесу у судове засідання не зявились, хоча про судове засідання були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не повідомили, документи, витребувані судом, частково надали.

За наслідками судового засідання судом оголошено вступну і резолютивну частини рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представників учасників процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач Компанії „ОСОБА_6 ЛТД (Emiko Ventures LTD) станом на 09.07.2015 р. (станом на момент укладення спірного договору) був і станом на час розгляду справи є учасником СТОВ „Чигиринська аграрна компанія, якому належав і належить внесок у статутному капіталі товариства у розмірі 91 000, 00 грн, що становило 69, 4 % статутного капіталу товариства, що підтверджується пунктами 1.3., 6.2. статуту СТОВ „Чигиринська аграрна компанія, затвердженого рішенням загальних зборів учасників товариства від 09.06.2015 р., оформленим протоколом № 11 від 09.06.2015 р.

03.07.2014 р. між третьою особою - СТОВ „Чигиринська аграрна компанія та відповідачем-1 було укладено кредитний договір № КЛ-11228/1-980, згідно з умовами пунктів 1.1., 1.1.1., 1.1.2, 1.1.3. якого відповідно до умов цього договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії, надалі за текстом „кредит або „транш кредиту, а позичальник зобовязується отримати кредит/транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом/траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором, а також додатковими договорами до нього, що складають невідємну частину договору.

Ліміт кредитної лінії 3 000 000, 00 грн. Протягом дії цього договору ліміт кредитної лінії зменшується за графіком, визначеним у додатку № 1 до цього договору.

Термін остаточного повернення кредиту „03 грудня 2015 року включно, якшо такий термін (строк) не наступить радше з підстав, що передбачені умовами цього договору або законодавством.

Процентна ставка за користування кредитом/траншем кредиту 25 % річних та може бути змінена при видачі кожної з частин кредиту (траншу кредиту), в межах кредитної лінії, за рішенням уповноваженого органу кредитодавця щодо користування грошовими коштами, та визначається додатковими договорами до цього договору при видачі кожної частини кредиту/траншу кредиту, в межах ліміту кредитної лінії.

09.07.2015 р. між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено договір про відступлення права вимоги № заг, згідно з умовами пунктів 1.1., 1.2., 1.3. якого первісний кредитор передає новому кредиторові право сплати грошових коштів позичальників зазначених у додатку № 1 до цього договору, а новий кредитор приймає право вимоги, що належить первісному кредиторові у зобовязаннях, і додатку № 1 до цього договору.

За цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати і отримати від боржника належного виконання за основним зобовязанням, і стає кредитором в основному зобовязанні.

Первісний кредитор має право вимоги від позичальників, зазначених у додатку № 3 до цього договору, сплати грошових коштів, яке виникло на підставі кредитних договорів вказаних в додатку № 1 до цього договору.

Пунктом 1.5. договору відступлення права вимоги, в редакції додаткового договору № 1 від 09.07.2015 р., сторони передбачили, що станом на день укладення цього договору зобовязання боржників за кредитними договорами становить 323 370 538, 18 грн основна сума заборгованості, 8 873 679, 69 грн проценти, нараховані за користування коштами.

Відповідно до п. 2 договору відступлення права вимоги, за відступлення права вимоги за цим договором новий кредитор сплачує первісному кредитору суму у розмірі 100 539 250, 03 грн шляхом безготівкового перерахування на рахунок, відкритий в первісного кредитора.

Згідно з додатком № 1 до договором відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 р. (п. 2), в редакції додаткової угоди № 1, до нового кредитора перейшло право вимоги за сорока двома кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № КЛ-11228/1-980 від 03.07.2014 р., укладеним між третьою особою - СТОВ „Чигиринська аграрна компанія та відповідачем-1.

Як вбачається із матеріалів справи, у 2015 р. ТОВ „Інвестиційна компанія Екоресурс звернулось в господарський суд Дніпропетровської області із позовом до ПАТ „Радикал Банк, ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 р., укладеного між ПАТ „Радикал Банк та ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р. у справі № 904/8033/15 за позовом ТОВ „Інвестиційна компанія Екоресурс до ПАТ „Радикал Банк, ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс про визнання недійсним договору відмовлено у задоволенні позову повністю.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 р. рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р. у справі № 904/8033/15 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 р. постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 р. та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р. у справі № 904/8033/15 залишено без змін.

При цьому, переглядаючи рішення господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р. та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 р. у справі № 904/8033/15, Вищий господарський суд України у своїй постанові від 15.03.2016 р. зазначив, що судом здійснено перевірку обставин щодо нікчемності правочину та встановлено, що відчуження майна здійснено оплатно; ціна відступлення права вимоги погоджена сторонами, що відповідає вимогам ст. 632 Цивільного кодексу України; банком перед укладенням оспорюваного договору проведено незалежну оцінку по визначенню ринкової вартості прав вимоги переданого зобовязання; оцінка проведена субєктом оціночної діяльності ДП „Піккард Енд Ко ЛТД, який має відповідний сертифікат Фонду Державного майна України № 14781 від 18.06.2013 р. та який надав відповідний висновок від 09.07.2015 р.; оплату здійснено відповідно до умов договору шляхом перерахування відповідачем-1 грошових коштів на рахунок відповідача-2, що підтверджено платіжним дорученням № 15360 від 09.07.2015 р.; здійснена оплата перевищує відчужене право вимоги більш як на 20 % , що свідчить про недоведеність фактів нікчемності спірного правочину з підстав визначених пунктами 1, 3 частини 3 ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Відхиляючи посилання відповідача-2 на нікчемність договору з підстав передбачених пунктами 2 та 7 частини 3 ст. 38 Закону, судом встановлено недоведеність фактів, що неплатоспроможність банку або неспроможність виконання ним грошових зобовязань, є результатом укладення спірного договору відступлення права вимоги; також суду не надано доказів того, що такий договір передбачає надання окремим кредиторам переваг (пільг) або містить ознаки вчинення кримінального правопорушення. Колегія суддів Вищого господарського суду України вважає за необхідне відзначити, що підставою для визнання договору про відступлення права вимоги недійсним є недодержання стороною чи сторонами вимог закону в момент укладення договору, проте суди зазначеного не встановили.

Згідно з ч. 1 ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких грунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 цього ж кодексу обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд вважає за необхідне зазначити, що вищевказані обставини були встановлені рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 09.11.2015 р., залишеним без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 22.12.2015 р. та постановою Вищого господарського суду України від 15.03.2016 р., у справі № 904/8033/15 за позовом ТОВ „Інвестиційна компанія Екоресурс до ПАТ „Радикал Банк, ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс про визнання недійсним договору.

Отже, суд дійшов висновку, що вищевказані обставини є доведеними і не підлягають доказуванню на підставі ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України.

Регулювання відносин, що виникають у звязку із заміною сторони у зобовязанні здійснюється Господарським кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами і безпосередньо договором.

Згідно п. 1) ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 цього ж Кодексу заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обовязку первісному кредиторові є належним виконанням.

Статтею 517 цього ж Кодексу встановлено, що первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 203 цього ж кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 2 ст. 207 цього ж кодексу (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Обовязковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 228 цього ж кодексу правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

Пунктами 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними передбачено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року № 1023-XII „Про захист прав споживачів (в редакції Закону від 1 грудня 2005 року № 3161-IV), Законом України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV „Про оренду землі (в редакції Закону від 2 жовтня 2003 року № 1211-IV) та іншими актами законодавства.

При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно п. 18 цієї ж постанови перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження обєктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу обєктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших обєктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Наслідки вчинення правочину, що порушує публічний порядок, визначаються загальними правилами (стаття 216 ЦК).

Пунктом 3.7. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 р. „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними передбачено, що необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (частина перша статті 207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків.

До господарських договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства і спрямовані, зокрема, на:

використання всупереч законові державної або комунальної власності;

незаконне заволодіння, користування розпорядження (в тому числі відчуження) об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14, 15 Конституції України);

відчуження викраденого майна;

виробництво і відчуження певних обєктів, вилучених або обмежених у цивільному обігу (відповідні види зброї, боєприпасів, наркотичних засобів, іншої продукції, що має властивості, небезпечні для життя та здоровя громадян, тощо);

виготовлення і поширення літератури та іншої продукції, що пропагує війну, національну, расову чи релігійну ворожнечу;

приховування від оподаткування доходів, інше ухилення від сплати податків;

виготовлення чи збут підробних документів і цінних паперів;

незаконне вивезення за кордон валютних коштів, матеріальних чи культурних цінностей;

використання власного майна на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобовязання, а також наявність наміру у кожної із сторін.

Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Намір юридичної особи визначається як намір тієї посадової або іншої фізичної особи, яка підписала договір, маючи на це належні повноваження. За відсутності останніх наявність наміру у юридичної особи не може вважатися встановленою.

За змістом частини першої статті 208 ГК України стягнення в доход держави одержаного чи належного за зобовязанням здійснюється лише в тих випадках, коли завідомо суперечний інтересам держави і суспільства господарський договір був повністю або частково виконаний хоча б однією з сторін. Якщо за наявності наміру сторін договір не був виконаний, він визнається недійсним без застосування наслідків, передбачених цією статтею.

Дослідивши договір про відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 р., укладений між ПАТ „Радикал Банк та ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс, суд дійшов висновку, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов даного договору (предмет, ціна, строк дії, тощо), його зміст та форма договору не суперечать положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та іншим нормативно-правовим актам в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину.

Крім того, як було зазначено вище і встановлено судом у процесі розгляду справи, ознаки недійсності та нікчемності спірного договору про відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 р., укладеного між ПАТ „Радикал Банк та ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс, не були встановлені відповідними судами при розгляді справи № 904/8033/15 за позовом ТОВ „Інвестиційна компанія Екоресурс до ПАТ „Радикал Банк, ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс про визнання недійсним договору.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У процесі розгляду справи позивачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували наявність ознак та фактів, передбачених ст. 228 Цивільного кодексу України, порушення договором про відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 р., укладеним між ПАТ „Радикал Банк та ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс, публічного порядку. Також, таких обставин не було встановлено і самим судом у процесі розгляду справи.

Отже, враховуючи вищевикладене та те, що, як було встановлено судом у процесі розгляду справи, договір про відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 р., укладений між ПАТ „Радикал Банк та ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс, не суперечить положенням Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів в редакціях, що діяли на момент вчинення правочину, та те, що у процесі розгляду справи судом не встановлено ознак недійсності та нікчемності спірного договору про відступлення права вимоги № заг від 09.07.2015 р., укладеного між ПАТ „Радикал Банк та ТОВ „Компанія з управління активами „АРБ Інвестменс, у тому числі передбачених положеннями ст. ст. 228 Цивільного кодексу України, то позовна вимога позивача до відповідачів про встановлення його нікчемності, є такою, що не ґрунтується на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, обставини, викладені у позовній заяві позивача, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, його позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на нормах законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 44, 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Відмовити у задоволенні позову повністю.

Суддя В.М.Бацуца

Повний текст рішення підписаний

22 червня 2016 р.