ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

29.07.2016 р. Справа№ 914/304/16

За заявою: ДП «Виробничо сервісний центр у Львівській області», м. Львів

про відстрочку виконання рішення суду господарського суду Львівської області від 21.03.2016р.у справі №914/304/16

за позовом: ТзОВ «Ліфт Еко», м. Львів

до відповідача: ДП «Виробничо сервісний центр у Львівській області», м. Львів

про стягнення неустойки в розмірі 102 968,14 грн.

Суддя Коссак С.М.

при секретарі Сало О.А.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю б/№ від 19 лютого 2016 року;

Від відповідача (заявника): ОСОБА_2 представник за довіреністю №84 від 19.07.16р.

20.07.2016р. до господарського суду надійшла заява (вх. № 3718/16) ДП «Виробничо сервісний центр у Львівській області» про відстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 21.03.2016р. у справі №914/304/16 на 12 місяців.

Ухвалою господарського суду Львівської області від 21.07.2016р. прийнято заяву про відстрочку виконання судового рішення та призначено до розгляду в судовому засіданні на 29.07.2016р.

Представник відповідача заявника у судове засідання зявився, подану заяву підтримав.

Представник позивача (стягувача) у судове засідання зявився, заперечив проти відстрочки рішення суду у справі №914/304/16 з підстав, зазначених у письмових поясненнях від 26.07.2016 року вх..№31317/16, та відповідних уточненнях. При цьому зазначив, що заборгованість заявника мала місце за фактом прострочення оплати за виконанні роботи за березень листопад 2015 року, а тому був достатній час для добровільного погашення заборгованості.

Відповідно ч. 8 ст. 81-1 ГПК України у випадку неявки у судове засідання всіх учасників судового процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено: Рішенням господарського суду Львівської області від 21.03.2016р.у справі №914/304/16 стягнуто з ДП «Виробничо сервісний центр у Львівській області» на користь ТзОВ «Ліфт Еко» 70 973,46 грн. основного боргу, 25 294, 94 пені, 1 226,42 грн. 3% річних, 5 473,32 грн. інфляційних нарахувань, 1 544, 52 грн. судового збору.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 05 липня 2016 року у справі №914/304/16 згадане вище рішення залишено без змін.

На виконання судового рішення 12.07.2016 року видано відповідний наказ (бланк №045525).

Відповідно до статті 121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, і у виняткових випадках, залежно від обставин справи може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до п.7.2. постанови пленуму Вищого господарського суду № 9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

З аналізу статті 121 ГПК України слідує, що для задоволення заяви про відстрочку рішення суду необхідною є наявність: обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим і винятковий випадок, який залежить від обставин справи. Причім наголошується що це право, а не обовязок суду.

Судова практика націлює на те, що при вирішенні цього питання суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи.

Щодо наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим і винятковий випадок, який залежить від обставин справи судом не виявлено і не встановлено, а заявником відповідачем у справі не названо і не доведено.

Відповідачем (боржником) не підтверджено належними та допустимими доказами винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення суду.

Самі по собі фінансові труднощі боржника не свідчать про те, що він не може вчасно виконати рішення суду з підстав відсутності грошових коштів, оскільки така відсутність не може спричиняти неможливість виконання рішення суду з огляду на існування інших способів виконання рішення суду. Відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 № 15/5027/715/2011). Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005.

Тому, враховуючи зазначену норму, надання відстрочки на підставі тяжкого фінансового стану боржника не може вважатися підставою для застосування положень статті 121 ГПК України, адже, із врахуванням положення частини першої статті 625 ЦК України, боржник, у випадку порушення грошового зобов'язання, не може посилатися на неможливість його виконання.

Крім того, заявник у своїй заяві не наводить жодних доказів того, що виконати рішення суду неможливо, чи з певних причин складно, а обґрунтовує свою заяву негативними наслідками виконання такого рішення для боржника, які можуть настати в майбутньому, що суперечить вимогам статті 121 ГПК України.

Суд звертає увагу на ту обставину, що при вирішенні питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, оскільки невиконання рішення суду порушує також і матеріальні інтереси позивача (стягувача), оскільки відстрочка може позбавити позивача від того, на що він очікував при укладенні із відповідачем ОСОБА_3, а саме вчасної та у повному обсязі оплати орендної плати.

Заявником надано суду Звіт про фінансові результати за 2015 рік, Баланс (Звіт про фінансовий стан) на 31.12.2015р., та довідку про залишок коштів у сумі 213,03 грн. банку.

Однак зазначені документи в сукупності з аналізом наведеного вище не можуть слугувати підставою для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення на 12 місяців. Суд констатує, що заявником не подано належних та допустимих доказів в обґрунтування необхідності відстрочки судового рішення. Також, боржником не надано доказів щодо обсягу очікуваних коштів та про реальні заходи, які протягом певного часу дозволять йому виконувати погашення заборгованості за вказаним судовим рішенням.

Також судом враховується та обставина, що відповідач (боржник) не подав доказів, які б підтвердили факт часткового погашення заборгованості у справі № 914/304/16.

Згідно вимог статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а відповідно до статті 34 ГПК України суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, заявником поданий балансовий звіт тільки за 2015 рік, часткове погашення заборгованості боржником не проводилося, доказів, які б підтверджували факт надходження коштів з метою погашення існуючої заборгованості не надано, а тому, з врахуванням наведеного вище, заява про відстрочку виконання рішення суду на 12 місяців задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. 22, 33, 34, 86, 121 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви (вх. № 3718/16 від 20.07.2016р.) ДП «Виробничо сервісний центр у Львівській області» про відстрочку виконання рішення господарського суду Львівської області від 21.03.2016р.у справі №914/304/16 на 12 місяців відмовити.

Суддя Коссак С.М.