КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2016 р. Справа№ 910/4754/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Федорчука Р.В.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Квятківській Н.А.

за участю представників сторін:

від позивача: Рудь О.А. (довіреність від 05.12.2015 № 5-С);

від відповідача: Йосипишин Р.В. (довіреність від 28.12.2015 № 875);

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА"

на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016

у справі № 910/4754/16 (суддя Балац С.В.)

за позовом публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА"

до публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ"

про стягнення 240 441,07 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" відмовлено повністю.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач не втратив можливості отримати від відповідача 65,551 тон зерна ячменю не відповідає обставинам справи та зроблений з порушенням норм матеріального права, а саме - ч. 7 ст. 24 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні» та п. 1.2 розділу 5 Інструкції про ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах». Також скаржник зазначає, що господарський суд міста Києва дійшов помилкового висновку щодо недоведеності факту відсутності у відповідача спірного зерна та не дослідив обставину щодо відокремленого зберігання спірного зерна. Крім того, на думку апелянта, висновок суду про відсутність зв'язку між договором № 250815 від 25.08.2015 і необхідністю апелянта придбавати зерно замість втраченого відповідачем не відповідає фактичним обставинам справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2016 у справі № 910/4754/16 апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" прийнято до провадження колегією суддів та призначено її до розгляду в судовому засіданні за участю повноважних представників сторін.

25.05.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому публічне акціонерне товариство "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" заперечує проти апеляційної скарги та вважає оспорювань рішення законним, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу - безпідставною і такою, що не підлягає задовленню.

У судових засіданнях представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити, представник відповідачаа заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 101 Господарського процесуального кодексу України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково наданими доказами, якщо заявник обґрунтував неможливість їх надання суду в першій інстанції з причин, що не залежали від нього, повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення або ухвали місцевого суду у повному обсязі.

Дослідивши докази, що є у справі, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія апеляційного господарського суду встановила наступне.

Між публічним акціонерним товариством "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" (далі - поклажодавець/позивач) та публічним акціонерним товариством "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" (далі - зерновий склад/відповідач) укладено договір складського зберігання зерна від 22.07.2014 № 15 (далі - договір), п. 1.1. якого визначено, що поклажодавець зобов'язується передати, а відповідач зобов'язується прийняти на зберігання товарний ячмінь несоложонку (зернові, зернобобові, круп'яні, олійні культури) врожаю 2014 (далі - зерно), надавати додаткові послуги, відповідно до додатку № 1, що є невід'ємною частиною Договору та в установлений строк повернути їх позивачу або особі, зазначеній ним як одержувач, відповідно до якісних показників, передбачених цим Договором.

Приймання та відвантаження зерна проводиться згідно з графіком, який в обов'язковому порядку погоджується із зерновим складом з урахуванням технічних, технологічних та організаційних можливостей зернового складу. За 10 днів до передбачуваної дати відвантаження зерна, позивач подає письмову заяву (лист-клопотання) в якій повинно зазначатись найменування культури, її кількість, якість за класом, група згідно із стандартами, вид транспорту, залізнична станція призначення, реквізити одержувача, дата відвантаження. При відвантаженні зерна залізничним транспортом, відповідач зобов'язаний розпочати навантаження вагонів не пізніше 10 днів з моменту отримання заявки про відвантаження за умови наявності рухомого складу, з урахуванням графіку відвантаження, що склався на підприємстві та технічних, технологічних та організаційних можливостей відповідача (п.п. 3.5, 3.7 Договору).

У пункті 4.1 Договору сторонами визначені зобов'язання відповідача, якими, зокрема, є:

- прийняти від позивача зерно фактичної якості, але не вище обмежувальних кондицій, забезпечити його належне зберігання у повному обсязі та здійснити відпуск позивачу згідно умов Договору (п. 4.1.1 Договору);

- здійснити відвантаження зерна автомобільним або залізничним транспортом, наданим позивачем у строки, вказані в письмовій заявці позивача (п. 4.1.16 Договору).

Згідно зі статтею 294 Господарського кодексу України зберігання у товарному складі здійснюється за договором складського зберігання.

До регулювання відносин, що випливають із зберігання товарів за договором складського зберігання, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України. Правовідносини між власниками зерна та суб'єктами зберігання зерна регулюються також Законом України "Про зерно та ринок зерна в Україні" та іншими актами цивільного законодавства.

Статтею 955 Цивільного кодексу України унормовано, що положення параграфа 1 глави 66 Цивільного кодексу України застосовуються до окремих видів зберігання, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про окремі види зберігання або законом.

Відповідно до статті 957 Цивільного кодексу України за договором складського зберігання товарний склад зобов'язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом.

Згідно з пунктами 10, 24 статті 1 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" зберігання зерна - це комплекс заходів, що включають приймання доробку, зберігання і відвантаження зерна; складські документи на зерно - це товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Статтею 24 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" визначено, що зерно підлягає зберіганню у зернових складах. Власники зерна мають право укладати договори складського зберігання зерна на зберігання зерна у зернових складах з отриманням складських документів на зерно, а також зберігати зерно у власних зерносховищах. Зерновий склад зобов'язаний вживати усіх заходів, передбачених цим Законом, нормативно-правовими актами, договором складського зберігання зерна, для забезпечення схоронності зерна, переданого йому на зберігання. Видача зерна володільцеві складського документа на зерно здійснюється в обмін на виписані на це зерно складські документи.

Згідно зі статтею 26 цього ж Закону договір складського зберігання зерна є публічним договором, типова форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. За договором складського зберігання зерна зерновий склад зобов'язується за плату зберігати зерно, що передане йому суб'єктом ринку зерна. Договір складського зберігання зерна укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа. Зерно, прийняте на зберігання за простим або подвійним складським свідоцтвом, не може бути відчужене без правомірної передачі простого або подвійного складського свідоцтва.

Так, на виконання зобов'язань за Договором та на його умовах в період з 22.08.2014 по 19.09.2014 позивачем передано на зберіганні відповідачу зерно 3 класу в кількості 2 338,362 тон. Наведена обставина підтверджується актами передачі від 22.08.2014 № 2, від 22.08.2014 № 3, від 10.09.2014 № 8, від 10.09.2014 № 9, від 19.09.2014 № 11 та від 19.09.2014 № 12, які підписані сторонами та скріплені відбитками їх печаток (засвідчені копії вказаних актів наявні в матеріалах справи).

Вказане вище виявлене при нестачі зерно в кількості 65,551 тон придбане позивачем у товариства з обмеженою відповідальністю "ГРІМ-Є", відповідно до укладеного між останнім та позивачем договором поставки від 08.08.2014 № 080814, з урахуванням додаткової угоди № 2. Пунктом 1 додаткової угоди № 2 передбачена ціна на зерно - 2.620,00 з ПДВ грн за тону.

В подальшому відповідачем на адресу позивача надісланий лист від 02.09.2015 № 290, в якому відповідач повідомив про виявлення нестачі зерна в кількості 65,551 тон та запропонував відвантажити позивачу вказаної кількості зерна з іншого зернового складу відповідача. На підтвердження факту нестачі зерна відповідачем надана копія акту зачистки від 21.08.2015 № 12.

Позивач вказує, що у зв'язку з виявленням нестачі зерна в кількості 65,551 тон останній був вимушений додатково придбати 65.551 тон зерна, задля чого між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" укладено договір поставки від 25.08.2015 № 250815, з урахуванням додаткової угоди № 3. Пунктом 1 додаткової угоди № 2 передбачена ціна на зерно - 3.668,00 з ПДВ грн за тону.

Спір між сторонами судового процесу, на думку позивача, виник в результаті допущення відповідачем порушення зобов'язання за Договором у вигляді неналежного зберігання зерна, що призвело до завданих позивачу збитків у розмірі 240.441,07 грн, з яких: 171.743,62 грн - збитки по відшкодуванню вартості втраченого зерна та 68.697,45 грн - збитки у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем.

Статтею 942 Цивільного кодексу України унормовано, що зберігач зобов'язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Приписами статті 949 цього ж Кодексу визначено обов'язок зберігача повернути річ. При цьому, зберігач зобов'язаний повернути поклажодавцеві річ, що була передана на зберігання, а якщо договором передбачено зберігання знеособлених речей, змішані родові, тотожну, або обумовлену кількість речей такого самого роду та якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Обов'язок зернового складу повернути зерно передбачений також приписами статті 32 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні", а саме зерновий склад зобов'язаний повернути поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, зерно у стані, передбаченому договором складського зберігання та законодавством.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні вимоги містить і стаття 193 Господарського кодексу України.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, неналежне виконання.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Відмовляючи у позові, місцевий суд дійшов до взаємовиключних висновків, а саме, вказав на недоведеність позивачем факту відсутності у відповідача зерна в кількості 65,551 тон, проте зазначене спростовується тим, що факт відсутності у відповідача зерна підтверджується актом зачистки (для зерна і продуктів його переробки) № 12 від 21.08.2015, де зазначено, що невиправданою є нестача зерна вагою 65 551 кг, який складено в присутності комісії в складі: керівника підприємства Внукова В.А., заступника начальника по якості (начальника ВТЛ) Неженець І.О., головного бухгалтера Ятченко О.В у присутності матеріально відповідальної особи ст. майстер Середа В.Ф, скріпленого печаткою відповідача (копія знаходиться в матеріалах справи).

Крім того, в рішенні суд першої інстанції зазначив, що позивач не вчинив жодних дій, які передбачені укладеним між сторонами спору Договором, на його отримання, проте колегія суддів звертає увагу на наступне. Предметом спору у даній справі є не повернення зерна, а відшкодування збитків за неналежне виконання договору складського зберігання зерна від 22.07.2014 № 15, яке підтверджується актом зачистки (для зерна і продуктів його переробки) № 12 від 21.08.2015, а тому від позивача не вимагається вчинення дій на повернення зерна, нестача якого виявлена відповідачем, оскільки позивач достеменно знав про його відсутність у відповідача, що також підтверджується листом відповідача від 02.09.2015 № 290, в якому зазначено, що при проведенні позапланової інвентаризації зерна ячменю врожаю 2014 року, який належить позивачу, було виявлено невиправдану нестачу ячменю врожаю 2014 року в кількості 65 551 кг. Також в даному листі відповідач звертався до позивача з пропозицією відвантаження позивачу зерна в кількості 65,551 тон з іншого зернового складу відповідача. При цьому господарський суд міста Києва дійшов невірного висновку стосовно того, що позивач даною пропозицією не скористався, що свідчить про відсутність у останнього необхідності в отриманні зерна виявленого відповідачем при нестачі, оскільки відповідач зобов'язаний повернути позивачу саме зерно ячменю пивоварного сортів «Ксанаду» і «Себастьян», яке було передано Менській філії відповідача і зберігалось відокремлено від зерна інших поклажодавців. При цьому відповідач не надав доказів наявності на його складах зерна ячменю пивоварного саме сортів «Ксанаду» і «Себастьян», і саме у тій кількості, яку було втрачено. Зазначене підтверджується також змістом листа відповідача від 02.09.2015 № 290.

Крім того, п. 4.1.18 договору передбачено, що відповідач зобов'язаний попередити позивача письмово за 7 днів до закінчення строку зберігання зерна про закінчення такого строку та запропонувати термін відвантаження зерна, а п. 7.1 договору (в редакції протоколу розбіжностей) сторони погодили, що зерно передається на зберігання протягом строку дії договору, але не пізніше ніж до 31.10.2015, проте матеріали справи не містять доказів того, що відповідач звертався до позивача письмово за 7 днів до закінчення строку зберігання 65,551 тон зерна про закінчення такого строку та пропонував термін відвантаження 65,551 тон зерна ячменю пивоварного сортів «Ксанаду» та «Себастьян», що також свідчить про відсутність такого зерна не тільки у Менській філії відповідача, а й в інших його філіях.

Статтею 33 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" визначено, що за втрату, нестачу зерна прийнятого на зберігання, зерновий склад несе відповідальність на підставах, передбачених законодавством. Зерновий склад звільняється від відповідальності за втрату, нестачу зерна, викликаних непереборною силою.

Згідно зі статтею 34 Закону України "Про зерно і ринок зерна в Україні" збитки, завдані поклажодавцеві втратою, нестачею зерна, відшкодовуються зерновим складом: за втрату та нестачу зерна - у розмірі вартості втраченого або такого, що його не вистачає, зерна.

Аналогічні вимоги містяться і в статтях 950, 951 Цивільного кодексу України, за приписам якої за нестачу речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Збитки, завдані поклажодавцеві нестачею речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема у разі нестачі речі - у розмірі її вартості. Тобто, за загальними правилами за нестачу речі зберігач несе цивільну відповідальність за наявності повного складу цивільного правопорушення, а саме: 1) протиправної поведінки боржника, яка проявляється у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов'язання; 2) наявності збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданими збитками; 4) вини боржника. При цьому, на позивача покладається обов'язок довести розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, факт порушення відповідачем його обов'язку та причинний зв'язок між цим порушенням і збитками. Відповідач, в свою чергу, для звільнення від відповідальності має довести відсутність своєї вини (вказаної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у своїй постанові від 20.06.2013 № 5004/1424/12).

Як підтверджується матеріалами справи, внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором складського зберігання зерна від 22.07.2014 № 15, позивачу було спричинено збитки, вартість яких визначається вартістю зерна (2 620 грн. за тону), нестачу якого вагою 65,551 тон виявлено під час інвентаризації на складі відповідача, що підтверджується актом зачистки (для зерна і продуктів його переробки) № 12 від 21.08.2015. Крім того, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у зв'язку з невиправданою нестачею зерна позивача, яке було передане йому на зберігання. У судовому засіданні представник відповідача підтвердив нестачу зерна позивача на складі відповідача.

Враховуючи вищевикладене, наявні усі складові цивільної відповідальності, у зв'язку з чим колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку за наявності визначених законом підстав щодо задоволеннюя позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків по відшкодуванню вартості втраченого зерна у розмірі 171.743,62 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача збитків у вигляді різниці в загальній вартості зерна, який було придбано замість зерна, втраченого відповідачем у розмірі 68 697,45 грн., господарський суд міста Києва прийшов до висновку, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки подальше придбання позивачем зерна за договором поставки від 25.08.2015 № 250815, як наслідок незбереження відповідачем зерна у кількості 65.551 тон не має жодного відношення до укладеного між сторонами спору договору зберігання, враховуючи, що кількість поставленого товару відповідає умовам договору поставки від 25.08.2015 № 250815, якій підписано сторонами та погоджено кількість товару ще 25.08.2015, тобто до отримання листа відповідача від 02.09.2015 № 290. Крім того, суд першої інстанції зазначає про відсутність протиправної поведінки відповідача, що призвела до шкідливих результатів такої поведінки (збитки). Проте, з такими висновками колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з огляду на наступне.

Пунктом 1.1 договору № 250815 від 25.08.2015, укладеного між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ", з урахуванням додаткової угоди № 3 сторонами визначено, що позивач зобов'язується купити у товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" 900 тон, плюс/мінус 15 % зерна ячменю пивоварного. Відтак, отримавши 02.09.2015 лист відповідача № 290 про втрату зерна, апелянт прийняв рішення скористатись передбаченим п. 1.1 договору правом вибору придбати більше ніж 900 тон зерна та згідно акту № 5 від 03.09.2015, видаткової накладної № 51 від 03.09.2015, придбав у товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" не 900 тон ячменю, а 980,75 тон з метою покриття 65,551 тон зерна, втраченого відповідачем.

Враховуючи те, що фактичною датою придбання зерна у товариства з обмеженою відповідальністю "АГРОЗЕМ" є 03.09.2015 та обсяг придбаного позивачем зерна збільшено у порівнянні з п. 1.1 договору, висновок суду про відсутність зв'язку між договором № 250815 від 25.08.2015 і необхідністю позивача придбавати зерно замість втраченого відповідачем не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідно до додаткової угоди № 3 до договору № 250815 від 25.08.2015 ціна за проданий товар встановлюється у національній валюті і становить 3 668,00 грн. за метричну тонну.

Таким чином, різниця в ціні 1 тони ячменя, який було придбано позивачем замість ячменя втраченого відповідачем, становить 1048 грн. (3668 грн.-2620 грн.). Відтак різниця в загальній вартості ячменя, який було придбано замість ячменя, втрата якого виникла з вини зберігача, становить 68 697,45 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, стверджуючи про безпідставність вимог позивача щодо стягнення збитків у вигляді різниці в загальній вартості зерна у розмірі 68 697,45 грн., посилається на складські квитанції на зерно, відповідно до яких на зберіганні у відповідача знаходилося зерно 3 класу, а відповідно до видаткової накладної № 51 від 03.09.2015 позивач придбав у ТОВ «Агрозем» зерно ячменя ярого пивоварного 2 класу. Проте вказане твердження не приймається судом до уваги враховуючи те, що умовами договору складського зберігання зерна № 15 від 22.07.2014 не передбачено якого саме класу зерно передається на зберігання, натомість визначено, що таке зерно має відповідати вимогам якості зерна, які вказані п. 2 вказаного договору, та визначається за даними лабораторного аналізу. Належна якість зерна, яке передано на зберігання, підтверджена актами передачі ячменя пивоварного (несоложенка) № 2 від 22.08.2014, № 3 від 22.08.2014, № 9 від 10.09.2014, № 8 від 10.09.2014, № 12 від 19.09.2014, № 11 від 19.09.2014. При цьому, у вказаних актах відсутні посилання на клас зерна. Крім цього, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що складські квитанції на зерно складені в односторонньому порядку філією відповідача, про що свідчать печатка на вказаних документах.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено обґрунтованість та правомірність своїх вимог, а тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову в задовленні вимог публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА".

Отже, позовні вимоги публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" підлягають задовленню.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно із ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Нормами ст. 43 ГПК України визначено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Публічним акціонерним товариством "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" належним чином доведено правомірність позовних вимог та вимог апеляційної скарги про скасування рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16.

Статтею 103 ГПК України визначені повноваження суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, відповідно до якої суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а скаргу без задоволення; 2) скасувати рішення повністю або частково і прийняти нове рішення; 3) скасувати рішення повністю або частково і припинити провадження у справі або залишити позов без розгляду повністю або частково; 4) змінити рішення.

Відповідно до ст. 104 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення місцевого господарського суду є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.

З огляду на вищенаведене, апеляційний господарський суд вважає, що зазначеним вище обставинам місцевий господарський суд не надав належної оцінки, що призвело до прийняття незаконного рішення. Зокрема, рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 прийнято після неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального права.

У зв'язку із зазначеним, апеляційна скарга публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду слід скасувати та прийняти нове рішення суду, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" про стягнення з публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 240 441,07 грн. задовольнити повністю.

Судові витрати розподіляються між сторонами відповідно до вимог ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" на рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 задовольнити.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 04.04.2016 у справі № 910/4754/16 - скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" задовольнити повністю.

3. Стягнути з публічного акціонерного товариства "ДЕРЖАВНА ПРОДОВОЛЬЧО-ЗЕРНОВА КОРПОРАЦІЯ УКРАЇНИ" (01033, м.Київ, ВУЛИЦЯ САКСАГАНСЬКОГО, будинок 1; ) на користь публічного акціонерного товариства "САН ІНБЕВ УКРАЇНА" (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ФІЗКУЛЬТУРИ, будинок 30-В; ) 240 441 (двісті сорок тисяч чотириста сорок одну) грн. 07 коп. збитків, 3 606 (три тисячі шістсот шість) грн. 62 коп. судового збору за подання позовної заяви та 3 967 (три тисячі дев'ятсот шістдесят сім) грн. 28 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

4. Доручити господарському суду міста Києва видати накази на виконання даної постанови.

5. Матеріали справи № 910/4754/16 повернути до господарського суду міста Києва.

6. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

7. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ст. 109 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 15.07.2016

Головуючий суддя Р.В. Федорчук

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська