ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Справа № 910/29721/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів :

головуючого Овечкіна В.Е.,
суддівКорнілової Ж.О., Чернова Є.В.,
за участю представників:
позивача- не з'явилися,
відповідача- не з'явилися,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуТОВ "Світ побуту"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду від 03.03.2016
у справі№910/29721/15
за позовомТОВ "Світ побуту"
доПАТ "Київенерго" в особі структурного відокремленого підрозділу "Енергозбут"
про відновлення становища, яке існувало до порушення права, шляхом зменшення існуючої дебіторської заборгованості на суму проведеного перерахунку за тарифами
ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду м.Києва від 18.12.2015 (суддя Підченко Ю.О.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 (судді: Тищенко А.І., Михальська Ю.Б., Отрюх Б.В.), в позові відмовлено повністю з мотивів ненадання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав зменшення існуючої дебіторської заборгованості ТОВ "Світ побуту" перед ПАТ "Київенерго" за договором на постачання теплової енергії в гарячій воді №240357 від 28.03.2005 на суму проведеного перерахунку за період з 01.12.2006р. по 01.01.2011р. за тарифами, затвердженими розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002 (зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 за №46/429).

ТОВ "Світ побуту" в поданій касаційній скарзі просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, а саме ст.ст.16,387 ЦК України та ст.ст.4,35,43,84 ГПК України. Зокрема, скаржник вважає, що судами помилково не взято до уваги того, що при розрахунку вартості наданих послуг за договором на постачання теплової енергії №240357 від 28.02.2005 відповідачем застосовувалися тарифи, затверджені розпорядженнями Київської міської державної адміністрації №643 від 30.05.2007р., №1333 від 30.11.2009р. та №392 від 31.05.2010р., однак, останні визнано незаконними та нечинними з моменту їх прийняття згідно постанов Шевченківського районного суду м.Києва від 30.09.2014 та від 10.12.2010 у адміністративних справах №761/8760/14-а та №2а-1888/10 відповідно, в зв'язку з чим, розрахунки сторін за спірний період здійснювалися за незаконними тарифами.

Колегія суддів, перевіривши фактичні обставини справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані рішення та постанова - скасуванню з передачею справи на новий розгляд до господарського суду м.Києва.

Спір між сторонами виник з тих причин, що, на думку позивача, у період з 01.12.2006р. по 01.01.2011р. відповідачем неправомірно нарахована до сплати вартість наданих послуг за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №240357 від 28.02.2005 за тарифами, затвердженими розпорядженнями Київської міської державної адміністрації №643 від 30.05.2007р., №1333 від 30.11.2009р. та №392 від 31.05.2010р., які визнано незаконними та нечинними з моменту їх прийняття згідно постанов Шевченківського районного суду м.Києва від 30.09.2014 та від 10.12.2010 у адміністративних справах №761/8760/14-а та №2а-1888/10 відповідно, що набрали законної сили, у зв'язку з чим, позивач просить зобов'язати відповідача перерахувати вартість таких послуг за тарифами, встановленими розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002.

В основу оскаржуваних рішення та постанови покладено висновки судів про те, що нарахування відповідачем до сплати вартості поставленої теплової енергії на підставі договору підтверджується рішеннями господарського суду м.Києва від 09.07.2008 у справі №42/270, від 18.03.2011 у справі №1/56, від 02.07.2012 у справі №5011-19/6251-2012 та від 15.01.2014 у справі №37/330, а станом на момент звернення позивача до суду з даним позовом розпорядження КМДА №1245 від 20.06.2002 є таким, що втратило чинність, згідно з розпорядженням КМДА №578 від 18.04.2008 "Про визнання такими, що втратили чинність, окремих розпоряджень Київської міської державної адміністрації". При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності правових підстав для зменшення існуючої дебіторської заборгованості ТОВ "Світ побуту" перед ПАТ "Київенерго" за договором на постачання теплової енергії в гарячій воді №240357 від 28.03.2005 на суму проведеного перерахунку за період з 01.12.2006р. по 01.01.2011р. за тарифами, затвердженими розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002 (зареєстроване в Київському міському управлінні юстиції 27.06.2002 за №46/429).

Проте, колегія не може погодитися з передчасними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

28.03.2005р. між Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго", правонаступником якого є ПАТ "Київенерго" (постачальник), та Товариством з обмеженою відповідальністю "Світ побуту" (споживач) було укладено договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №240357.

Згідно з п.2.3.1 договору споживач зобов'язується дотримуватися кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку №1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та по тарифах, зазначених у додатку №2.

В пункті 1 додатку №2 до договору сторони погодили, що розрахунки з споживачем за теплову енергію проводяться за тарифами, встановленими постачальнику Управлінням цінової політики Київської міської державної адміністрації, затвердженими розпорядженнями КМДА від 20.06.2002 №1245 за кожну відпущену Гігакалорію (1Гкал/грн.) без урахування ПДВ (а.с.32 том 1).

Як встановлено судами, з актів приймання-передавання товарної продукції, підписаних сторонами у спірний період (з 01.12.2006р. по 01.01.2011р.), вбачається, що розрахунок вартості відвантаження товарної продукції був здійснений за тарифами, які затверджені розпорядженнями КМДА №86 від 31.01.2007р., №643 від 30.05.2007р., №1780/1 від 25.12.2008р., № 1792 від 30.12.2008р., №127 та №128 від 05.02.2009р., №519 та №520 від 29.04.2009р., №758 від 30.06.2009р., №981 від 31.08.2009р., №1662 та №1663 від 27.11.2008р., №1192 від 15.10.2009р., №1333 від 30.11.2009р., №328 від 30.04.2010р., №328 від 30.04.2010р., №392 від 31.05.2010р.

Відповідно до ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.101 Господарського процесуального кодексу України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Відповідно до п.п.7,8 ч.2 ст.105 Господарського процесуального кодексу України у постанові мають бути зазначені: обставини справи, встановлені апеляційною інстанцією, доводи, за якими апеляційна інстанція відхиляє ті чи інші докази, мотиви застосування законів та інших нормативно-правових актів; у разі скасування або зміни рішення місцевого господарського суду - доводи, за якими апеляційна інстанція не погодилась з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України господарський суд не застосовує акти державних та інших органів, якщо ці акти не відповідають законодавству України.

Однак, в порушення приписів ст.ст.43,101,105 ГПК України судами належним чином не відхилено та не спростовано доводи позивача про те, що постановами Шевченківського районного суду м.Києва від 30.09.2014 та від 10.12.2010 у адміністративних справах №761/8760/14-а та №2а-1888/10 (у цих справах ПАТ "Київенерго" приймало участь в якості третьої особи), залишеними без змін ухвалами Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 та від 19.06.2014 відповідно, визнано незаконними та нечинними з моменту прийняття розпорядження Київської міської державної адміністрації №643 від 30.05.2007, №1333 від 30.11.2009 та №392 від 31.05.2010, на підставі яких (в тому числі) в спірний період (з 01.12.2006р. по 01.01.2011р.) відповідачем нараховувалася плата за спожиту теплову енергію.

Таким чином, судами залишено поза увагою те, що частково розрахунки сторін за договором №240357 від 28.03.2005 здійснювалися за незаконними тарифами, оскільки в судовому порядку розпорядження КМДА про запровадження цих тарифів визнано нечинними з моменту їх прийняття.

Наведене не виключає наявність підстав вважати, що заборгованість позивача за вказаним договором, стягнення якої було предметом судового розгляду в господарських справах №42/270, №1/56, №5011-19/6251-2012 та №37/330, частково могла утворитися і внаслідок застосування відповідачем незаконних тарифів, запроваджених розпорядження Київської міської державної адміністрації №643 від 30.05.2007, №1333 від 30.11.2009 та №392 від 31.05.2010.

При цьому, судами не враховано того, що вищезгадані господарські спори щодо стягнення заборгованості за послуги, розраховані за незаконними тарифами, мають похідний характер від протиправних розпоряджень Київської міської державної адміністрації №643 від 30.05.2007, №1333 від 30.11.2009 та №392 від 31.05.2010.

Крім того, згідно імперативних приписів ч.3 ст.35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як роз'яснено в абзацах 1 та 3 п.2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Колегія суддів вважає, що судами помилково застосовано ст.35 ГПК України шляхом вибіркового надання переваги судовим рішенням у господарських справах №42/270, №1/56, №5011-19/6251-2012 та №37/330 перед судовими рішеннями у адміністративних справах №761/8760/14-а та №2а-1888/10.

Відтак, на надавши належної правової оцінки судовим рішенням у адміністративних справах та обмежившись посиланням на судові рішення у господарських справах, суд апеляційної інстанції не в повному обсязі переглянув законність та обґрунтованість первісного рішення, що є порушенням приписів ч.2 ст.101 ГПК України.

Разом з тим, пославшись в обґрунтування підстав відмови в позові на те, що станом на момент звернення позивача до суду розпорядження КМДА №1245 від 20.06.2002 "Про встановлення тарифів на виробництва теплової енергії та житлово-комунальні послуги для населення" вже втратило чинність згідно з розпорядженням КМДА №578 від 18.04.2008 "Про визнання такими, що втратили чинність, окремих розпоряджень Київської міської державної адміністрації" (зареєстроване у Головному управлінні юстиції у м.Києві 15.05.2008р. за 12/778), суди першої та апеляційної інстанцій не врахували наступних істотних обставин.

Відповідно до ст.3 Указу Президента України від 03.10.1992р. №493/92 "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" нормативно-правові акти, зазначені в статті 1 цього Указу (до них відносяться й розпорядження Київської міської державної адміністрації), набувають чинності через 10 днів після їх реєстрації, якщо в них не встановлено пізнішого строку надання їм чинності.

Таким чином, розпорядження КМДА №1245 від 20.06.2002, на якому ґрунтуються позовні вимоги в даній справі, втратило свою чинність з 25.05.2008р.

В свою чергу, позивач просить зобов'язати відповідача перерахувати вартість наданих у період з 01.12.2006р. по 01.01.2011р. послуг за тарифами, встановленими розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002, що не виключає наявність правових підстав для застосування цього розпорядження до спірних правовідносин, які виникли та існували в період з 01.12.2006р. по 24.05.2008р.

відповідачем неправомірно нарахована до сплати вартість наданих послуг за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді №240357 від 28.02.2005 за тарифами, затвердженими розпорядженнями Київської міської державної адміністрації №643 від 30.05.2007р., №1333 від 30.11.2009р. та №392 від 31.05.2010р., які визнано незаконними та нечинними з моменту їх прийняття згідно постанов Шевченківського районного суду м.Києва від 30.09.2014 та від 10.12.2010 у адміністративних справах №761/8760/14-а та №2а-1888/10 відповідно, що набрали законної сили, у зв'язку з чим, позивач просить

Відтак, суди попередніх інстанцій в порушення приписів ст.ст.4,35,43,84,101,105 ГПК України передчасно відмовили у задоволенні позовних вимог повністю.

Отже, вищенаведене вимагає від суду касаційної інстанції встановлювати фактичні обставини справи, зокрема, щодо дійсних періодів правомірного (неправомірного) нарахування відповідачем вартості плати за спожиту теплову енергію за розпорядженням КМДА №1245 від 20.06.2002, та обумовленої цим необхідності часткового перерахунку вартості наданих позивачу послуг, що безумовно виходить за межі перегляду справи в порядку касації (ч.2 ст.1117 ГПК України) та є підставою для часткового скасування оскаржуваної рішення та постанови і передачі справи на новий розгляд до місцевого господарського суду у зв'язку з неповним встановленням та з'ясуванням ним обставин справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до п.3 ст.1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Зважаючи на те, що вищезгадані порушення норм процесуального права (ст.ст.4,35,43,84,101,105 ГПК України), які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, допущені судами першої та апеляційної інстанцій, колегія вбачає достатні правові підстави для часткового задоволення скарги шляхом скасування рішення та постанови з передачею справи на новий розгляд до господарського суду м.Києва.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.1115,1117-11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ТОВ "Світ побуту" задовольнити частково.

Рішення господарського суду м.Києва від 18.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.03.2016 у справі №910/29721/15 скасувати з передачею справи на новий розгляд до господарського суду м.Києва.

Головуючий, суддя В.Овечкін

Судді: Ж.Корнілова

Є.Чернов