РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016Справа №910/10860/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом корпорації "АРТЕРІУМ" до товариства з обмеженою відповідальністю "ELDOR BUSINESS GROUP" про стягнення 62 942, 28 доларів США, що еквівалентно 1 573 687, 42 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Задорожна Л.Г. (довіреність від 14.06.2016 № б/н);

від відповідача: не з'явилися,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року до Господарського суду міста Києва звернулася корпорація "АРТЕРІУМ" з позовом до ТОВ "ELDOR BUSINESS GROUP" про стягнення з останнього 62 942, 28 доларів США, що еквівалентно 1 573 687, 42 грн (станом на 06 червня 2016 року - день складання позовної заяви).

Позов мотивований порушенням з боку відповідача грошового зобов'язання за контрактом від 21.05.2014 № ЕХР-145/14.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 прийнято вищевказану позовну заяву корпорації "АРТЕРІУМ" до розгляду та порушено провадження у справі № 910/10860/16.

15.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду від 15.06.2016.

До господарського суду 15.06.2016 надійшла заява відповідача, зі змісту якої вбачається, що останнього повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, а також ТОВ "ELDOR BUSINESS GROUP" проти позовних вимог корпорації "АРТЕРІУМ" не заперечує, позов визнає повністю та просить суд розглянути справу без участі представника відповідача і у найкоротші строки.

Представник позивача у судове засідання, призначене на 18.07.2016 з'явився та надав суду пояснення по суті спору.

У судовому засіданні 18 липня 2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважного представника позивача, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

Між корпорацією "АРТЕРІУМ", яка зареєстрована у відповідності до законодавства України, як продавцем, (далі - позивач) та ТОВ "ELDOR BUSINESS GROUP", зареєстрованого за законодавством Республіки Узбекистан, як покупцем, (далі - відповідач) укладено контракт від 21.05.2014 № ЕХР-145/14 (далі - контракт), згідно з предметом якого продавець зобов'язується передати у власність покупця на умовах, в обсягах і у порядку, передбаченому контрактом медикаменти (далі - товар), а покупець зобов'язується прийняти і оплатити товар згідно з даним контрактом.

У пункті 1.2 контракту його сторонами встановлено, що поставка товару здійснюється на підставі специфікацій, які підписуються уповноваженими представниками сторін на кожну партію товару і є невід'ємною частиною контракту (далі - специфікація).

Покупець зобов'язаний оплачувати товар згідно з разовими специфікаціями до контракту (п. 1.3. Контракту).

Як передбачено п. 3.1 контракту, товар поставляється на умовах: фрахт/перевезення та страхування сплачено до (СIР) - Ташкент, станції призначення: Митний пост - "Арк Булок", м. Ташкент, вул. Самарканд йули, 36, код 26003; Митний пост - "СТК Ташкент Аєро", м. Ташкент, Аеропорт, код 00102 (згідно з Міжнародними правилами тлумачення термінів ІНКОТЕРМС-2010 (п. 3.2 контракту)).

Згідно з п. 4.1 контракту продавець зобов'язаний укласти за свій рахунок на звичайних умовах договір перевезення товару з м. Києва у м. Ташкент із організацією перевізника.

Відповідно до п. 4.4 контракту датою поставки товару вважається дата передачі товару перевізникові.

Сторонами у п. 5.1 контракту узгоджено, що оплата товару, що поставляється, здійснюється у доларах США за реквізитами продавця у такому порядку: банківський переказ на рахунок продавця з відстроченням платежу на 60 (шістдесят) календарних днів від дати складання міжнародної транспортної накладної (CMR) у місті Києві або авіатранспортної накладної (AirWaybill) в аеропорту "Бориспіль".

Додатковою угодою від 19.01.2015 № 1 до контракту сторони внесли зміни до п. 18 контракту по відношенню до продавця, а саме до його банківських реквізитів.

Так, судом встановлено, що позивач 25.02.2016, на підставі специфікації від 19.02.2016 № 12 до контракту та інвойсу від 19.02.2016 № ЕХР-145/14-12, здійснив поставку товару загальною вартістю 62 942, 28 доларів США.

Факт поставки позивачем відповідачеві товару підтверджується міжнародною транспортною накладною (CMR) № 0844278, засвідчена копія якої міститься в матеріалах справи.

Поставлений позивачем товар пройшов митне оформлення, що підтверджується електронною митною декларацією № 125140001/2016/620998, яка наявна в матеріалах справи у вигляді засвідченої копії.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується міжнародною транспортною накладною (CMR) № 0844278 (засвідчена копія декларації наявна в матеріалах справи).

Таким чином, з урахуванням умов контракту, визначених п. 5.1, оплата товару повинна бути здійснена відповідачем в термін до 24 квітня 2016 року, включно.

Спір між сторонами справи виник, як стверджує позивач, внаслідок порушення відповідачем його грошових зобов'язань за контрактом, останній у строк, визначений п. 5.1 контракту, оплату отриманого товару на користь позивача не здійснив.

Таким чином, вказана обставина призвела до виникнення у відповідача перед позивачем заборгованості в сумі 62 942, 28 доларів США.

Статтею ст. 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" унормовано, що учасники правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин .

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України "Про міжнародне приватне право", суди України можуть приймати до свого провадження і розглядати справи з іноземним елементом у випадках, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України.

Таким чином, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків виключної підсудності (пункт 1 частини 1 статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право") спір підлягає вирішенню в господарських судах України з урахуванням вимог розділу III ГПК.

Пунктом 15.2 Контракту передбачено, що у разі якщо сторони не дійдуть згоди шляхом переговорів, то спір, який виник по даному договору або у зв'язку із ним, підлягає передачі на розгляд та остаточного рішення до Господарського суду міста Києва.

Виходячи з положень, визначених п. 2 ст. 4 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, укладеної державами - учасницями СНД у місті Києві 20.03.1992, суб'єкти зовнішньоекономічної діяльності країн - учасниць СНД при укладанні контрактів можуть домовитися про передачу спору до компетентного суду будь-якої держави, який підписав зазначену Угоду.

Таким чином, відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Виходячи із змісту правовідносин, останні є відносинами з поставки товару, а тому права і обов'язки сторін визначаються, зокрема, положеннями глави 54 ЦК України.

Приписом ч. 2 ст. 712 ЦК України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Положенням ч. 3 ст. 692 ЦК України визначено, що у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати, у тому числі, оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Суд відзначає, що матеріали справи не містять належних доказів оплати відповідачем поставленого позивачем товару.

Таким чином, грошове зобов'язання з оплати товару, поставленого позивачем на суму 62 942, 28 доларів США на підставі контракту, відповідачем порушено.

Як вбачається із заяви відповідача поданої до суду 15.07.2016, директор останнього визнав позов повістю.

Частиною 5 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у разі визнання відповідачем позову господарський суд приймає рішення про задоволення позову за умови, що дії відповідача не суперечать законодавству або не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Судом, у свою чергу, встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить законодавству, а також не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога корпорації "АРТЕРІУМ" про стягнення з відповідача основної заборгованості підлягає задоволенню повністю в сумі 62 942, 28 доларів США.

Поряд із цим, суд відзначає, що на дату складання позовної заяви у даній справі, 62 942, 28 доларів США за курсом, встановленим Національним банком України, складає 1 573 687, 42 грн.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, згідно ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 33-34, 43-44, 49, ст.ст. 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В :

1. Позов корпорації "АРТЕРІУМ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "ELDOR BUSINESS GROUP" (111810, Республіка Узбекистан, Ташкентська область, Зангиатинский район, СГП "Туркистон", вул. Туркистон, буд. 2; код юридичної особи 24277717, ідентифікаційний номер платника податків 302482586, ) на користь корпорації "АРТЕРІУМ" (01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 139, ідентифікаційний код 33406813) заборгованість у розмірі 62 942 (шістдесят дві тисячі дев'ятсот сорок два) долара США 28 центів, що еквівалентно 1 573 687 (один мільйон п'ятсот сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім) гривень 42 копійки; витрати по сплаті судового збору в сумі 23 605 (двадцять три тисячі шістсот п'ять) гривень 31 коп.

3. Після набрання даним рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 25 липня 2016 року.

Суддя Я.А. Карабань