ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016 р. Справа № 917/967/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс" (вул. Академіка Заболотного, буд. 38, офіс. 23, м. Київ, 03187)

до Київського відділу Державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вул. Ватутіна, буд. 29, м. Полтава, 36039)

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" (вул. Комсомольська, буд. 22, с. Мархалівка, Васильківський район, Київська область, 08633);

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтер-Агро" (вул. Жовтнева, буд. 46, м. Полтава, 36003)

Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ, 01601)

Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області (вул. Соборності, буд.45, м. Полтава, 36014)

про стягнення 10460,36 грн. шкоди

Суддя Безрук Т. М.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: Міщанін О.В., Пєлєвін О. М.

від третіх осіб: ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" - не з'явився

ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" - не з'явився

Державна казначейська служба України - не з'явився

Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області - Бігдан А. В.

Розглядається позовна заява про стягнення 10460,36 грн. шкоди (у тому числі 959,40 грн. - 3 % річних та 9500,40 грн. інфляційних) за рахунок Державного бюджету України через Державну казначейську службу України, понесеної внаслідок невиконання рішення суду.

Позивач, відповідач та треті особи належно повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується поштовими повідомленнями від 16.06.2016р. від 07.07.2016р.(а.с.37-41, 121-122).

Ухвали, надіслані на адресу ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" (вул. Жовтнева, буд. 46, м. Полтава, 36003) повернулися до суду з відміткою поштового відділення про закінчення терміну зберігання (а.с.42-45, 117-120).

Згідно Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 13.06.2016р. ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" зареєстровано як юридична особа за адресою: (вул. Жовтнева, буд. 46, м. Полтава, 36003); (а.с.50).

Відповідно до ст. 64 ГПК України у разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про порушення провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місце проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Отже, третя особа - ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що господарським судом Київської області на виконання рішення від 24.07.2014р. у справі № 911/2417/14 було видано наказ від 08.08.2014р. про солідарне стягнення з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" загальної суми заборгованості у розмірі 19959,99 грн. Даний наказ був пред'явлений до виконання до Київського відділу Державної виконавчої служби Полтавського МУЮ. В установлений строк наказ не був виконаний. Ухвалами господарського суду Київської області від 05.11.2015р. та від 21.03.2016р. було визнано незаконною бездіяльність Київського відділу Державної виконавчої служби Полтавського МУЮ та зобов'язано примусово виконати наказ. На даний час наказ не виконаний. З цих підстав позивачем заявлено вимоги про стягнення шкоди, до якої включено 959,40 грн. - 3 % річних та 9500,40 грн. інфляційних за період 03.11.2014р. - 09.06.2016р.

Відповідач у відзиві проти позову заперечує, посилаючись на те, що на виконанні Відділу перебувало виконавче провадження № 45260103 з виконання наказу № 911/2417/14 виданого 08.08.2014р. господарським судом Київської області про солідарне стягнення з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" загальної суми заборгованості у розмірі 19959,99 грн.; разом з відкриттям виконавчого провадження було накладено арешт на все майно та кошти на рахунках боржника, вчинялися інші виконавчі дії; 11.11.2014р. дане виконавче провадження приєднано до зведеного; державним виконавцем направлялися запити до установ, реєструючих право власності на рухоме та нерухоме майно, які повідомили, що майно за боржником не зареєстровано; за адресою місцезнаходження божник відсутній; в даному випадку державним виконавцем вчинено всі дії, спрямовані на виконання судового рішення, тому відсутні підстави для заявлення вимог про відшкодування шкоди внаслідок бездіяльності відповідача.(а.с.67-69).

Третя особа - Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області - надала клопотання про припинення провадження у справі з підстав непідвідомчості даного спору господарським судам України, оскільки відповідач не є суб'єктом підприємницької діяльності, метою якого є отримання прибутку; при цьому третя особа посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 30.03.2016р. № 3-158гс16 у справі № 915/175/15. (а.с.104-106).

Інші треті особи письмових пояснень по суті спору суду не надали.

В судовому засіданні 27.07.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

За результатом розгляду справи № 911/2417/14 господарським судом Київської області прийнято рішення від 24 липня 2014 року про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтер-Агро" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-тайс" 17078,04 грн. - 3 % річних, 1827,00 грн. - судового збору, 1054,95 грн. - витрат на оплату послуг адвоката (а.с.19-23).

На виконання рішення Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року по справі №911/2417/14, яке набрало законної сили 08.08.2014р., був виданий відповідний наказ від 08.08.2014р. (а.с.24).

03.11.2014р. постановою Київського ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження № 45260103 щодо примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року по справі № 911/2417/14 (а.с.25). На даний час вказане виконавче провадження не закінчено.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 05 листопада 2015 року по справі № 911/2417/14 було задоволено скаргу ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" на дії та бездіяльність Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області у виконавчому провадженні № 45260103 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року по справі № 911/2417/14. Судом визнано бездіяльність за період із 03 листопада 2014 року по 22 вересня 2015 року Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області у вказаному виконавчому провадженні незаконною та протиправною (а.с.26-28).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21 березня 2016 року по справі № 911/2417/14 було частково задоволено скаргу ТОВ "Компанія "Ніко-тайс" на дії та бездіяльність Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області у виконавчому провадженні № 45260103 при примусовому виконанні наказу Господарського суду Київської області від 08 серпня 2014 року по справі № 911/2417/14. Судом визнано бездіяльність Київського ВДВС Полтавського МУЮ Полтавської області у вказаному виконавчому провадженні протиправною та незаконною у період з 25.12.2015р. по 24.02.2016р. (а.с.29-30)

Позивач посилаючись на те, що внаслідок бездіяльності державного виконавця рішення суду не було виконано, звернувся до суду з даним позовом про стягнення з державної виконавчої служби в рахунок відшкодування понесеної ним шкоди 959,40 грн. - 3% річних та 9500,40 грн. інфляційних нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України.

Статтею 1174 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 Закону України "Про виконавче провадження" збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Частиною 3 ст. 11 Закону України "Про державну виконавчу службу" встановлено, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Згідно з п. 9 Рекомендації президії Вищого господарського суду України від 29.12.2007 №04-5/239 "Про внесення змін та доповнень до роз'яснення президії "Вищого арбітражного суду України від 01.03.1994 N 02-5/215 "Про деякі питання практики вирішення спорів пов'язаних з відшкодуванням шкоди" у вирішенні спорів про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок невиконання рішення суду, господарським судам слід враховувати, що для висновку про наявність безпосереднього причинного зв'язку між невиконанням судового рішення, яке набрало законної сили, та заподіяною шкодою недостатньо встановити тільки факт невиконання судового рішення та неотримання кредитором присудженого судом. Під час розгляду справи суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент пред'явлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобов'язаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо. У розгляді позовів про відшкодування шкоди, завданої внаслідок неправомірних дій державних виконавців при виконанні судового рішення, слід враховувати, що на дії (бездіяльність) державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або відмову від вчинення ними дій може бути подано скаргу до начальника відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно ч. 1 ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки боржника; 2) наявність збитків; 3) безпосереднього причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та настанням збитків; 4) вини боржника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до правових позицій, викладених у п. 1.3 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 30.03.1995р. № 02-5/218 (зі змінами та доповненнями) на позивача покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання і завданими збитками та їх розмір.

Відповідно до ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди.

Аналогічна норма міститься в частині 1 ст. 174 Господарського кодексу України щодо підстав виникнення господарських зобов'язань.

Загальні положення про відшкодування шкоди регулюються главою 82 ЦК України "Відшкодування шкоди".

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов'язань. У деліктних зобов'язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявністю вини заподіювача шкоди. Отже, відсутність у діях особи умислу або необережності звільняє її від відповідальності.

Зобов'язанням із заподіяння шкоди є цивільно-правове зобов'язання, за якого потерпілий має право вимагати від особи, що заподіяла шкоду, відшкодування протиправно заподіяної шкоди.

Отже, за змістом статті 1166 ЦК України для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення шкоди необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та шкодою, вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22.01.2013р. № 3-72гс12 у справі № 5011-71/2684-2012, прийнятої на підставі на підставі п.1 ч.1 ст. 111-16 ГПК України за результатом перегляду судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах.

Відповідно до ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України.

Відповідно до ст.52 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня з моменту їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, зокрема, у разі якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

З матеріалів справи вбачається, що 03.11.2014р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення з ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" заборгованості у розмірі 19959,99 грн. та постанову про арешт коштів боржника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" (а.с.25, 77).

ПАТ «Банк «Аваль» листом від 10.11.2014р. повернув вказану постанову без виконання оскільки рахунки боржника в цьому банку закриті (а.с.78).

Згідно ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження " у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об'єднуються у зведене виконавче провадження і на майно боржника накладається арешт у межах загальної суми стягнення, виконавчого збору і можливих витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій

Постановою від 11.11.2014р. виконавче провадження приєднано до зведеного виконавчого провадження № 45530384, що підтверджено Інформацією про виконавче провадження згідно витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень (а.с.32).

19.11.2014р. державним виконавцем було складено акт, в якому що під час перевірки майнового стану боржника встановлено, що ТОВ ТД "Інтер-Агро" за адресою вул. Жовтнева, буд.46, м. Полтава не знаходиться (а.с.72).

Державним виконавцем було направлено запити від 12.01.2015р. до Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м.Полтави, ДП "Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин", Державної інспекції України з безпеки на морському та річковому транспорті, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, Головного управління Дерземагенства в Полтавській області, Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Полтавській області, Державної авіаційної служби України (а.с.74, 81-88).

На запити державного виконавця Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку було надано відповіді від 06.02.2015р., від 15.07.2016р., що ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" відсутнє серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів (10 відсотків і більше статутного капіталу), (а.с.70,172).

На запити державного виконавця Державним підприємством "Агенство з ідентифікації і реєстрації тварин" було надано відповіді від 23.01.2015р. та від 25.07.2016р., що ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" як власник тварин в Єдиному державному реєстрі тварин не зареєстроване (а.с.71, 169).

12.01.015р. Державним виконавцем було направлено лист про виклик керівника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" (а.с.73).

05.02.2015р. державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро", що містяться на рахунках банків ПАТ "Райффайзен Банк Аваль", ПАТ "Укргазбанк", ПАТ "ОТП Банк", ПАТ "Марфін банк" (а.с.98).

ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" листом від 11.02.2015р., ПАТ "Укгазбанк" листом від 13.02.2015р., ПАТ "ОТП Банк" листом від 16.02.2015р., ПАТ "Марфін Банк" листом від 19.02.2015р. та листом від 04.03.2015р. повідомили, що грошові кошти на рахунках боржника відсутні (а.с.89-93

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.07.2015р. накладено арешт на все нерухоме майно ТОВ "Торговий дім "Інтер- Агро. (а.с.94-96).

Відповідно до з Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, відомості про нерухоме майно ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" відсутні (а.с.96, 174).

На запит державного виконавця Державна інспекція сільського господарства в Полтавській області листом від 08.07.2016р. повідомила, що згідно уніфікованої автоматизованої електронно - облікової системи техніка в межах Полтавської області за "Торговий дім "Інтер- Агро" не реєструвалась (а.с.178).

На запит державного виконавця Філія "Головний інформаційно-обчислювальний центр ПАТ "Укрзалізниця" повідомила, що вантажні вагони за ТОВ Торговий дім "Інтер- Агро" не зареєстровані (а.с.170).

За поданням державного виконавця Київським районним судом м. Полтави було винесено ухвалу від 14.07.2016р., якою тимчасово обмежено керівника ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" у виїзді за межі України до виконання ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" зобов'язань згідно зведеного виконавчого провадження (а.с.173).

На запит державного виконавця Державною службою України з безпеки на транспорті листом від 18.07.2016р. повідомлено, що відповідно до Державного суднового реєстру України та Суднової книги записи щодо суден, власником яких є ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" відсутні (а.с.175).

На запит державного виконавця Державним підприємством «Держреєстри України» листом від 21.07.2016 року повідомлено, що ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" не зберігає зерно на зернових складах, підключених до основного реєстру (а.с.177).

Вказані докази свідчать про відсутність рухомого чи нерухомого майна у ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро", на яке можливо було б звернути стягнення в межах виконавчого провадження.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зобов'язання, що виникають внаслідок заподіяння шкоди, належать до позадоговірних зобов'язань.

Пред'являючи вимоги про відшкодування шкоди, завданої протиправними діями відповідача, позивач не надає жодного доказу в підтвердження завдання такої шкоди поза договірними зобов'язаннями сторін (як то знищення чи пошкодження майна позивача, тощо).

Позивач також на не надав доказів наявності прямого причинного зв'язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою та її розміром.

Позивачем не надано суду доказів наявності у боржника - ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" майна, за рахунок якого могло б бути проведено стягнення присуджених на його користь коштів.

Також позивачем не надано доказів того, що він би отримав присуджені кошти в разі своєчасності проведення державним виконавцем виконавчих дій (тобто доказів того що майно у боржника було, проте внаслідок бездіяльності державного виконавця воно було відчужено чи втрачено).

За змістом ст.ст. 42 Господарського кодексу України підприємницька діяльність - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність.

Підприємництво здійснюється на основі, зокрема, самостійного вибору постачальників і споживачів продукції (ст .44 Господарського кодексу України).

За ст. 6 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та виборі контрагента.

Таким чином, позивач вступаючи у договірні відносини з контрагентом, несе звичайний комерційний ризик можливості незадоволення його вимог внаслідок відсутності чи недостатності майна у цього контрагента.

Також, судом встановлено, що за рішенням господарського суду Київської області на виконання рішення від 24.07.2014р. у справі № 911/2417/14 було видано наказ від 08.08.2014р. про солідарне стягнення з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ТОВ "Торговий дім "Інтер-Агро" загальної суми заборгованості у розмірі 19959,99 грн.

Проте позивач не надав доказів пред'явлення наказу до виконання до іншого солідарного боржника - ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та не надав доказів неможливості отримання спірних коштів за рахунок солідарного боржника - ТОВ "ПК Трейдсервісгруп".

Тобто, позивач не надав суду доказів вжиття ним всіх заходів для одержання присуджених коштів з іншого (солідарного) боржника.

Посилання позивача на постанову Вищого господарського суду України від 13.05.2015р. у справі № 925/1784/14 про стягнення з ДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаської області інфляційних витрат та 3% річних за несвоєчасне виконання підрозділом рішення господарського суду Черкаської області, не стосується суті спору, оскільки по-перше, дане судове рішення прийнято стосовно осіб, які не є стороною у справі № 917/967/16, тому встановлені в ньому факти не є преюдиційними згідно положень ст. 35 ГПК України; по друге, у цій постанові встановлено факт понесення збитків внаслідок можливості виконання рішення суду, проте таке виконання було проведено несвоєчасно.

Проте, у справі, що розглядається позивачем не доведено факту наявності у боржника рухомого або нерухомого майно боржника, за рахунок якого можливе виконання судового рішення.

Разом з тим, статтею 47 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено можливість повернення виконавчого документу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Тобто, мова про наявність прямого причинного зв'язку між бездіяльністю державного виконавця та понесеними позивачем збитками може йти лише у разі наявності у боржника майна та невчинення державним виконавцем дій щодо звернення на нього стягнення.

Проте, позивачем не надано доказів фактичної дійсної можливості отримання вказаних сум боргу від боржника під час здійснення виконавчого провадження.

Отже, позивачем не доведено наявності прямого причинного зв'язку між діями чи бездіяльністю відповідача та заподіяною шкодою та її розміром.

Таким чином, у позові слід відмовити повністю.

Клопотання третьої особи - Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про припинення провадження у справі, судом відхиляється з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Господарського процесуального кодексу України, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з п. 2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.2011 р. №10 з огляду на приписи частини третьої статті 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей 1,4 1, 12 ГПК господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер.

При цьому, відповідно до п. 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" від 24.10.2011 р. №10, у вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір -господарським, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 Господарського кодексу України. Так, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також, в тому числі, спори, пов'язану з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 ГПК (п. 3.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24 жовтня 2011 року № 10).

Згідно ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження,

Позивачем, з огляду на предмет і підстави позову, заявлено до стягнення відшкодування шкоди, завданої у зв'язку із неналежним та несвоєчасним виконанням рішення Господарського суду Київської області від 24 липня 2014 року по справі №911/2417/14, тобто предметом позову є стягнення шкоди.

За таких обставин, оскільки спір у даній справі є спором про відшкодування шкоди, заподіяної протиправним рішенням суб'єкта владних повноважень, і такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір та за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 Господарського процесуального кодексу України,

Отже, даний спір підвідомчий господарським судам, у зв'язку з чим підстав для припинення провадження у справі в порядку п. 1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України немає.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У позові відмовити повністю.

Повне рішення складено та підписано: 02.08.2016р.

Суддя Безрук Т. М.