ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 липня 2016 р. Справа № 902/248/15

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" (вул. Пирогова, 150, м. Вінниця, 21037, )

до: Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (вул. Жовтнева, 1, с. Ілляшівка, Тростянецький р-н., Вінницька обл., 24330, )

про стягнення 7 042 634,41 грн.

Суд:

Головуючий суддя Кожухар М.С.,

Судді: Банасько О.О.

ОСОБА_1

Секретар судового засідання Матущак О.В.

Представники :

позивача: ОСОБА_2 - за дорученням

відповідача: ОСОБА_3 - за дорученням

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" 10 138 050,77 грн., з яких: 2 945 413,02 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 113 683,92 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, 7 078 953,83 грн. збитків.

Позовні вимоги мотивовані наступним.

Між сторонами укладено Договір № ДА-26 купівлі-продажу сільськогосподарської продукції від 01.02.2013 р.

Відповідачем порушено умови цього Договору, а саме:

-відповідно до умов Договору відповідачеві було поставлено 383 посівних одиниці насіння соняшника на загальну суму 609 817,10 грн., вартість якого відповідач мав оплатити не пізніше 20.10.2013 р., однак фактично розрахунки здійснені 31.05.2014 року шляхом укладення Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог;

-згідно з Договором відповідач мав засіяти отриманим насінням земельну ділянку розміром 766 га та зібравши врожай у кількості 3270,82 тони, мав поставити його виключно позивачу у розмірі 50% від загального обсягу - до 31.12.2013р. та 50% - до 01.05.2014 р. Однак поставив усього 223,9330 т., не поставивши соняшник вагою 3047 тон, вартість якого на травень 2014 року становить 14 727 065,10 грн.

Посилаючись на це, позивач просить стягнути з відповідача на підставі п.п. 2.2.5, 2.2.6 пункту 2.2 Договору:

-113 683,92 грн. - 20% штрафу за безпідставне використання 357 посівних одиниць посівного матеріалу;

-2 945 413,02 грн. - 20% штрафу за недопоставку 3047 т. соняшника;

-7 078 953,83 грн. збитків (неотриманого доходу), отриманих внаслідок недопоставки соняшника.

Стосовно збитків позивач посилається на те, що ним не отримано дохід, який він міг реально отримати від продажу виробленої з соняшника, який повинен був, але не поставлений відповідачем, високоолеїнової нерафінованої соняшникової олії згідно з Контрактом між позивачем та EAST RAY DISTRIBUTIONS LTD.

Ухвалою від 02.03.2015р. порушено провадження у даній справі з призначенням її до розгляду на 24.03.2015р.

23.03.2015р. до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву б/н та дати (вх.№ канцц. суду 06-52/2714/15), в якому відповідач проти позову заперечує, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам Закону.

Так, у відзиві зазначено зокрема наступне:

- СТОВ "АКВАВІКА" поставлено ТОВ "АВІС" до 12 жовтня 2013 року насіння соняшника в кількості 223,9330 тон на загальну суму 738978,9 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000134 від 30.09.2013 року, №РН-0000142 від 02.10.2013 року, №РН-0000158 від 09.10.2013 року, №РН-0000161 від 10.10.2013 року, №РН-0000163 від 11.10.2013 року;

- ТОВ "АВІС" порушено визначений підпунктом 1.1.3. пункту 1.1. Розділу 1 Договору десятиденний строк оплати поставленого соняшника; за поставлений соняшник перераховано суму 129161,8 грн. Остаточний розрахунок за поставлений соняшник в сумі 609817,1 грн. був проведений між сторонами 31.05.2014 року шляхом укладення договору про зарахування однорідних зустрічних вимог. Таким чином, оскільки ТОВ "АВІС" за час дії Договору №ДА-26 від 01.02.2013 року не провело розрахунок за поставлений соняшник у сумі 609817,1 грн., що є необхідною умовою виконання Договору в частині поставки соняшника, СТОВ "АКВАВІКА" згідно ст.615, ч.3 ст.538 ЦК України, ст.193 ГК України відмовилось від подальшого виконання взятих на себе зобов'язань по поставці іншої частини соняшника згідно даного Договору. Відповідно до ч.4 ст. 226 ГК України не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаної сторони від подальшого виконання зобов'язання. В період дії Договору №ДА-26 від 01.02.2013 року щодо поставки соняшника, тобто з 11.10.2014 року до 31.05.2014 року, від ТОВ "АВІС" до СТОВ "АКВАВІКА" будь-яких претензій або ж вимог про поставку іншої частини соняшника не надходило, що вказує на прийняття ними умов щодо відмови від поставки соняшника з боку СТОВ "АКВАВІКА". Письмову вимогу про необхідність поставити соняшник в кількості 1701 тони позивач висловив лише у жовтні 2014 року, після закінчення дії Договору;

- за приписами статті 22 Цивільного кодексу України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані. Позивач має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Такий висновок міститься у Постанові Вищого господарського суду України від 11 червня 2014 року по справі №5023/4983/12.

Розрахунок заподіяних збитків та штрафних санкцій, зазначений у позовній заяві від 23.02.2015 року та у претензії від 10.10.2014 року суттєво відрізняється, що вказує на надуманість тверджень позивача і нереальність заподіяних збитків.

Про відсутність збитків у вигляді упущеної вигоди також говорить той факт, що 17.02.2014р. між СТОВ "АКВАВІКА" та ТОВ "АВІС" укладено новий аналогічний спірному договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-47.

Договір між ТОВ "АВІС" та "EAST RAY DISTRIBUTIONS" LTD на поставку високоолеїнової олії наливом був укладений лише 21.02.2014 року, а на цей час до 31.12.2013 року згідно п.2.2.5. Договору відповідач не здійснив поставку соняшника урожаю 2013 року за розрахунком позивача у кількості щонайменше 1532 тони, а тому позивач не міг розраховувати на отримання прибутку у зазначених ним кількостях.

24.03.2015р. до суду від представника відповідача надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву б/н та дати (вх. № канц. суду 06-52/2727/15 від 24.03.2015р., а.с. 119-135 т.1), в якому додатково зазначено таке:

- на момент укладення Договору у лютому 2013 року Сторонами було визначено ціну Соняшника, який буде поставлятись продавцем - СТОВ "АКВАВІКА" на адресу ТОВ "АВІС" як покупця, виходячи із ринкової вартості товару за одну тону на момент його поставки;

- СТОВ "АКВАВІКА" було поставлено до 12 жовтня 2013 року ТОВ "АВІС" насіння соняшника в кількості 223,9330 тон на загальну суму 738978,9 грн., що підтверджується видатковими накладними №РН-0000134 від 30.09.2013 року, №РН-0000142 від 02.10.2013 року. №РН-0000158 від 09.10.2013 року, №РН-0000161 від 10.10.2013 року, №РІ 1-0000163 від 11.10.2013 року, по ціні 3300 грн. з ПДВ. Разом з тим, ринкова ціна однієї тони насіння соняшника у період вересень-грудень 2013 року у регіоні місця знаходження СТОВ "АКВАВІКА" становила на 100 гривень більше, ніж пропонував купувати позивач, що викликало суттєві суперечки у визначені ціни товару та стало ще однією причиною відмови у поставці соняшника від СТОВ "АКВАВІКА" до ТОВ "АВІС". Дані обставини підтверджуються видатковими накладними на відпуск насіння соняшника іншим контрагентам з боку СТОВ "АКВАВІКА" в період вересень-грудень 2013 року.

Оскільки договір між сторонами містить положення щодо неоднозначного встановлення ціни товару - Соняшника урожаю 2013 року (п.2.1.6. Договору), який мав би постачатись СТОВ "АКВАВІКА" на адресу ТОВ "АВІС" у 2013-2014 роках, тому у зв'язку із відсутністю погодження ринкової ціни товарного Соняшника в період з 12.10.2013 року по 01.05.2014 року між Сторонами Договору, його поставка не здійснювалась;

- аналіз підпунктів 7.5. та 7.6. Договору вказують на те, що за порушення зобов'язань, визначених підпунктами 2.2.5 та 2.2.6 Договору щодо поставки соняшника і строків поставки такого соняшника, двічі передбачено для відповідача відповідальність за одне й те саме правопорушення у вигляді штрафу.

Стягнення одночасно неустойки одного виду за несвоєчасне виконання одного й того самого зобов'язання суперечить ст. 61 Конституції України та загальним засадам цивільного законодавства;

- в силу положень ст.ст. 611, 612, 615 ЦК України, ст. 193 ГК України, СТОВ "АКВАВІКА" правомірно не поставляло товар ТОВ "АВІС" через неоплачений ним же до закінчення строку дії Договору 31.05.2014 року соняшник, коли було укладено Договір про зарахування однорідних зустрічних вимог;

- позивач не надав суду будь-яких доказів у підтвердження собівартості виробництва олії, яку мав продавати фірмі "EAST RAY DISTRIBUTIONS" LTD в період 2014 року, не обґрунтував належним чином розмір збитків (упущеної вигоди), який відрізняється виходячи із позовної заяви та вимоги від 10.10.2014 року, а також не довів будь-якого причинного зв'язку між протиправною поведінкою з боку СТОВ "АКВАВІКА" та збитками, які він можливо отримав. Крім того, позивач нічого не зазначив стосовно вжиття ним у період з жовтня 2014 року по даний час будь-яких заходів, спрямованих до зменшення збитків у вигляді упущеної вигоди, наприклад, придбання насіння соняшника по ринковій ціні у інших виробників на території України і переробки її на олію, що призвело б до уникнення збитків у вигляді упущеної вигоди;

- позивач не довів вини СТОВ "АКВАВІКА" у заподіянні йому збитків, як і причинного зв'язку між недопоставкою насіння соняшника та збитками у вигляді упущеної вигоди, оскільки недопоставка соняшника відбулась саме з вини ТОВ "АВІС", який не розрахувався у передбачений Договором строк за поставлений товар. Разом з тим, про відсутність заподіяння будь-яких збитків свідчить та обставина, що між СТОВ "АКВАВІКА" та ТОВ "АВІС" 12.02.2014 року було знову укладено аналогічний договір. Адже зважаючи на принцип добросовісності, справедливості та розумності, визначений п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України, будь-який суб'єкт підприємницької діяльності навряд чи в разі заподіяння збитків внаслідок невиконання умов договору поставки у сумі понад 7000000 грн. іншим підприємцем, укладав би з ним новий договір.

Ухвалою суду від 24.03.2015р. розгляд справи відкладено на 09.04.2015р.

Ухвалою суду від 09.04.2015р. розгляд справи відкладено на 23.04.2015р.

Ухвалою суду від 23.04.2015р. задоволено заяву представника позивача про призначення судової економічної експертизи; призначено у справі судову економічну експертизу, проведення якої доручено Вінницькому відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз; провадження у справі зупинено до отримання висновку судової експертизи разом з матеріалами справи.

02.02.2016р. Вінницьким відділенням Київського науково-дослідного інституту судових експертиз повернуто справу № 902/248/15 на адресу господарського суду Вінницької області разом з висновком № 803/804/15-21 судових експертів ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 02.02.2016р. провадження у справі № 902/248/15 поновлено та призначено її до розгляду на 11.02.2016р. з викликом, на підставі ст. 31 ГПК України, в судове засідання судових експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для дачі пояснень по висновку експертизи.

Під час перерви в судовому засіданні 11.02.2016р., в ході вивчення висновку судової експертизи та поданих сторонами документів, а також, виходячи з наданих в судовому засіданні пояснень учасників процесу встановлено, що справа № 902/248/15 є значно складною.

В зв'язку з цим, 11.02.2016р. суддею Кожухар М.С. подано заяву про створення судової колегії для розгляду справи № 902/248/16.

Розпорядженням керівника апарату господарського суду Вінницької області від 11.02.2016 року за заявою судді створено колегію для розгляду даної справи у складі головуючого судді Кожухар М.С., суддів: Грабика В.В. та Матвійчука В.В.

Ухвалою від 11.02.2016р. судовою колегією прийнято дану справу до провадження та призначено її до розгляду на 03.03.2016р.

Ухвалою суду від 03.03.2016р. у справі призначено повторну судову економічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту - економісту ОСОБА_6; зобов'язано судового експерта ОСОБА_6 надіслати на адресу суду рахунок на оплату повторної судової експертизи для спрямування його позивачу, а по закінченню експертизи - надіслати експертний висновок господарському суду Вінницької області разом з матеріалами справи; зобов'язано позивача - ТОВ - підприємство "АВІС" здійснити оплату за проведення повторної судової експертизи на підставі отриманого рахунку експертної установи, докази на підтвердження цього надати суду; провадження у справі зупинено до отримання висновку повторної судової експертизи разом з матеріалами справи.

24.05.2016р. до суду від судового експерта ОСОБА_6 надійшла справа № 902/248/15 та лист № 26/5/5/2016р. від 24.05.2016р. разом з повідомленням № 5/5/2016р. від 24.05.2016р. про неможливість надання висновку судово-економічної експертизи у справі № 902/248/15, в зв'язку з неоплатою Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" судової експертизи.

Ухвалою суду від 24.05.2016р. провадження у справі 902/248/15 поновлено та призначено до розгляду на 14.06.2016р.

Однак, станом на 14.06.2016р. суддя Грабик В.В. перебував у відпустці. У зв'язку з цим, за зверненням головуючого судді Кожухар М.С., розпорядженням керівника апарату суду від 14.06.2016р. на підставі автоматизованої системи авторозподілу до складу колегії на заміну судді Грабика В.В. введено суддю Банаська О.О.

Ухвалою від 14.06.2016р. справу 902/248/15 прийнято до провадження та призначено до розгляду на 29.06.2016р. Запропоновано відповідачу здійснити оплату повторної судової експертизи.

29.06.2016р. до суду від представника позивача надійшло заперечення № 654 від 29.06.2016р. на ухвалу господарського суду Вінницької області від 03.03.2016р. щодо призначення повторної експертизи (а.с. 76-78 т.10).

В судовому засіданні 29.06.2016р. представником відповідача подано заяву б/н від 29.06.2016р., в якій відповідач відмовляється від здійснення оплати вартості судової економічної експертизи (а.с. 79 т.10).

Ухвалою суду від 29.06.2016р. розгляд справи відкладено на 18.07.2016р.

18.07.2016р. до суду від представника позивача надійшло пояснення № 730 від 15.07.2016р., в якому зазначено таке.

Перше.

23.04.2015р. Позивачем на виконання ухвали суду від 09.04.2015р. були надані письмові пояснення, а також План виробництва олії на 2014р. (т.2 арк. 40), відповідно до якого:

Переробка соняшника т/добу - 200; період з 01.01.2014р. по 31.08.2014р. (кількість днів) - 240; запланована переробка, т - 48000; запланований вихід олії, т - 20448; фактичний випуск олії в період з 01.01.2014р. по 31.08.2014р. - 914,7; фактичний продаж, т - 835,6.

Друге.

23.04.2015р. Позивачем були надані суду відомості щодо випуску олії високо олеїнової за період з січня 2014р. по серпень 2014р. (т.2 арк. 41).

Дана інформація є підсумком аналізу звітів виробництва за всіма робочими змінами за запитуваний період. Як видно із даного документу Позивачем у період з 16 лютого 2014р. по 20 травня 2014р. було вироблено 914 700,00 кг олії соняшникової високоолеїнової.

Також у документі зазначено, що через відсутність сировини (соняшника) з 21.05.2014р. олія соняшникова високоолеїнова не вироблялася.

На арк. 42 т. 2 даної справи знаходиться документ, який надав Позивач на підтвердження кількості проданої олії, а саме: 835 055,00 кг. Крім того, Позивачем для проведення судової економічної експертизи були надані первинні бухгалтерські документи, які підтвердили вищезазначені показники (т. 3 - т. 7).

Сировиною для виробництва високо олеїнової соняшникової олії є насіння соняшника, щодо якого на ринку має місце певний дефіцит. Враховуючи цей факт, з метою забезпечення ритмічності виробничої діяльності підприємства, своєчасності виплати заробітної плати та отримання запланованого прибутку, Позивач вже декілька років працює із сільхозвиробниками за юридичною конструкцією, що знайшла своє вираження у договорах купівлі-продажу сільськогосподарської продукції, який був укладений, у тому числі, і з Відповідачем.

На підтвердження того, що Позивач дійсно планував свою господарську діяльність із виробництва олії соняшникової високоолеїнової є, зокрема, те, що Позивач закупив у 2013 році у ТОВ "Українська аграрно-хімічна компанія" й ТОВ "СПЕКТР-АГРО" 2647 посівних одиниць з метою їх передачі сільхозвиробникам, у тому числі і Відповідачу, на умовах відстрочки платежу на шість місяців для вирощення останніми високоолеїнового соняшника та його поставки виключно Позивачу.

Факт придбання 2647 посівних одиниць підтверджується видатковими накладними, копії яких знаходяться у матеріалах справи.

Позивач придбав посівні одиниці у вищезазначених дистриб'юторів на умовах 50% вартості як попередня оплата і 50% вартості із відстрочкою платежу, але із врахуванням курсової різниці на момент оплати, так як посівні одиниці є імпортною сировиною і закуповуються за валюту.

За технологічними показниками виробника посівних одиниць, посівна одиниця - це 150 000 насінь. Одна посівна одиниця в середньому забезпечує засівання 2 - 2,5 га.

Враховуючи технологічні інструкції виробника посівних одиниць та за результатами проведених консультацій із сільхозвиробниками, які їх придбавали, Позивач, уклавши договори купівлі-продажу сільськогосподарської продукції із сільхозвиробниками (у т.ч. і з Відповідачем) запланував отримати таку кількість соняшника, яка відповідає урожайності 4 тони соняшника з одного гектару.

Виходячи із вищезазначеного Позивачем було заплановано отримати від сільхозвиробників соняшника із такого розрахунку:

2647 п.о. х 2 га = 5294 га х 4т = 21 176 (двадцять одна тисяча сто сімдесят шість) тон соняшника.

Отже, для забезпечення запланованої власної господарської діяльності із виробництва олії соняшникової високоолеїнової й отримання відповідного доходу, Позивач здійснив такі заходи: уклав договори із дистриб'юторами на поставку посівного матеріалу, здійснивши 50% попередню оплату; поставив Відповідачу посівний матеріал на умовах відстрочки платежу (з квітня 2013р. по 30.10.2013р.), але оплата фактично відбулася у травні 2014р. (сім місяців прострочення) шляхом зарахування однорідних зустрічних вимог; забезпечив роботу підприємства із виробництва олії соняшникової високоолеїнової; уклав зовнішньоекономічні контракти на поставку олії соняшникової високо олеїнової й жмиха; спонукав Відповідача до виконання останнім договірних зобов'язань з поставки соняшника, зокрема, направив на адресу останнього вимогу.

Третє.

Підтвердження того, що Позивач мав можливість виробити високоолеїнову соняшникову олію із усієї кількості насіння соняшника, який повинен був бути поставлений Відповідачем за Договором і не був поставлений у повній кількості є Технологічний регламент на процес переробки насіння соняшника продуктивністю 200 тон на добу, розроблений ФОП ОСОБА_7 (Ліцензія № АВ 193554 від 20.10.2006р. Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України), узгоджений Головним державним санітарним лікарем у Вінницькій області й затверджений Генеральним директором ТОВ - підприємство "АВІС", копія якого (сімдесяти вісім арк.) знаходиться у т. 1 арк. 210-247 і т. 2 арк. 1 -39.

Підтвердження того, що Позивач мав можливість продати високоолеїнову соняшникову олію, вироблену із усієї кількості насіння соняшника, який повинен був бути поставлений Відповідачем за Договором і не був поставлений у повній кількості, підтверджується, зокрема, укладеним між Позивачем і EAST RAY DISTRIBUTIONS LTD Контрактом № 21-02- 14 від 21 лютого 2014 року, предметом поставки якого є саме високоолеїнова соняшникова олія (т.1 арк. 40-43).

Крім того, 25 серпня 2014р. Позивач отримав від EAST RAY DISTRIBUTIONS LTD лист-замовлення на поставку, крім вже поставленого товару, 2000 тон високоолеїнової соняшникової олії на умовах Контракту № 21-02-14 від 21 лютого 2014 року, яку Позивач задовольнити не зміг через відсутність з 21 травня 2014р. сировини (насіння соняшника), яку не поставив Відповідач і у зв'язку із чим олія соняшникова високоолеїнова не вироблялася. І

Вартість, за якою Позивач міг би продати EAST RAY DISTRIBUTIONS LTD олію соняшникову високоолеїнову підтверджується інвойсами і вантажно-митними деклараціями щодо продажу такої олії, реалізованої цьому контрагентові у травні - червні 2014р. (т. 1 арк. 44-77).

Четверте.

Із однієї тони Соняшника виробляється 426 кг олії, що становить 42,60% і підтверджується Звітом про "Переробку насіння соняшника способом пресування" за травень 2014р. (т.1 арк. 191-194).

Враховуючи вищезазначені показники, якби Відповідач виконав договірні зобов'язання й допоставив Позивачу 3047 (три тисячі сорок сім) тон Соняшника, то Позивач зміг би виробити із нього 1298 (одна тисяча двісті дев'яносто вісім) тон олії, собівартість якої складає 12 272 099,11 грн.

Крім того, під час переробки Соняшника і виробництва з нього олії, залишаються такі відходи як жмих.

У таблиці розрахунку збитків (т.1 арк. 86, 177; т.2 арк. 85-88) Позивач врахував показники, пов'язані із кількістю та вартістю жмиха, так як це зменшує вартість олії, а значить й розмір збитків, що полягає у такому:

З 3047т недопоставленого Соняшника під час виробництва олії, залишилось би 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) тон жмиха, що становить 40,3% і підтверджується Звітом про "Переробку насіння соняшника способом пресування" за травень 2014р.

Позивач жмих продає, у тому числі й за зовнішньоекономічними контрактами, і його вартість зменшує вартість олії.

Вартість однієї тони жмиха станом на травень 2014 року становила 2 779,9 (дві тисячі сімсот сімдесят дев'ять грн. 90 коп.) грн. або 165,00 (сто шістдесят дол. США 00 центів) дол. США (по курсу 11,75 гривень за один долар США), що підтверджується даними митних декларацій, наданих у додатках.

Враховуючи вищезазначені показники, якби Відповідач виконав договірні зобов'язання й допоставив Позивачу 3047 (три тисячі сорок сім) тон Соняшника, то Позивач зміг би виробити із нього 1298 (одна тисяча двісті дев'яносто вісім) тон олії, в результаті чого залишилось би 1228 (одна тисяча двісті двадцять вісім) тон жмиха за ціною 2 779,9 (дві тисячі сімсот сімдесят дев'ять грн. 90 коп.) грн. або 165,00 (сто шістдесят дол. США 00 центів) дол. США (по курсу 11,75 гривень за один долар США) загальною вартістю З 413 426,59 (три мільйони чотириста тринадцять тисяч чотириста двадцять шість грн. 59 коп.) грн. без ПДВ + 682 685,32 (шістсот вісімдесят дві тисячі шістсот вісімдесят п'ять грн. 32 коп.) грн. ПДВ = 4 096 111,91 (чотири мільйони дев'яносто шість тисяч сто одинадцять грн. 91 коп.) грн., або 348 605,27 (триста сорок вісім тисяч шістсот п'ять дол. США 27 центів) дол. США.

Вартість переробки 1тони Соняшника у Позивача становить 355,00 грн., що підтверджується Додатком 1 "Виробництво. Травень 2014р." (т. 2 арк. 87-88).

П'яте.

Позивачем у додатках до листа № 208 від 02 березня 2016р. наданий розрахунок планових показників по виробленню високоолеїнової соняшникової олії на 2014р., де зазначені усі показники (т.8).

Шосте.

Позивач є діючим суб'єктом господарювання і не існує жодних передумов щодо підозри у його неплатоспроможності.

Стан банківських рахунків Позивача є його комерційної таємницею. Кошти Позивача знаходяться у постійному обороті і їх кількість коливається в залежності від сезону, стану виробництва та інших фінансово-господарських чинників, проте така інформація не може бути підставою для здійснення висновків про наявність чи відсутність у суб'єкта господарювання можливості розрахуватися за товар, який він міг би отримати, але не отримав.

Сьоме.

Позивач включений до Реєстру великих платників податків, що свідчить про реальність здійснення виробничої діяльності, дотримання вимог податкового законодавства та тенденцію на розвиток статутної господарської діяльності. Кількість робочих місць, створених Позивачем, перевищує 500. Позивач є виробником продуктів харчування, а саме: олії, майонезу, маргаринів, печива.

Для здійснення такого виду господарської діяльності Позивач створив і продовжує розвивати виробничі потужності, що підтверджується документами: Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Об'єктом нерухомого майна є комплекс, розташований за адресою: Вінницька область, Крижопільський р-н, смт Крижопіль, вул. Куйбишева, буд. 88. Загальна площа даного виробничого комплексу становить 6598,7 кв.м. (т.8 арк. 110); ОСОБА_1 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на вищезазначений виробничий комплекс (т.8 арк. 112-112). У відомостях про складові частини даного об'єкта нерухомості зазначено наявність у Позивача і складських приміщень, і спеціалізованих бункерів, і котельні, і головного корпусу. Технічний паспорт на комплекс будівель та споруд № 88 вулиця Куйбишева, смт. Крижопіль також підтверджує наявність у Позивача складських приміщень значної площі (т.8 арк. 113-117).

Позивач пройшов міжнародний аудит, що підтверджується отриманими від міжнародних спеціалізований організацій відповідних сертифікатів, а саме: 180 22000 (міжнародний стандарт управління безпечністю виробництва харчових продуктів); Сертифікат на відповідність виробництва вимогам GМР +; Сертифікат на виробництво органічних продуктів у відповідності до вимог європейського регулювання та стандартів національної органічної програми США (NОР USDА).

Восьме.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, як-то:

1) протиправна поведінка Відповідача підтверджується матеріалами справи і полягає у тому, що укладаючи Договір, і беручи на себе відповідні зобов'язання, Відповідач: свідомо, отримавши від Позивача посівний матеріал у кількості 383 п.о., яка забезпечують засівання 766 га і фізично маючи у своєму розпорядженні необхідну кількість земельних ділянок (1458,58 га за даними Довідки відділу Держземагентства у Тростянецькому районі Вінницької області № 261 від 29.01.2014р.), засіяв лише 328га.; не здійснив оплату за отриманий посівний матеріал до 20 жовтня 2013р.; не допоставив Позивачу соняшник у кількості 3047 тон; поставив соняшник третім особам і отримав з цього прибуток;

2) збитки - зокрема, доходи, які особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Наявність збитків підтверджується розрахунками і документами, які надані Позивачем, а також висновками судової експертизи. Якби Відповідач виконав свої зобов'язання і засіяв передбачену Договором земельну ділянку розміром 766га, виростив і поставив виключно Позивачу (врожайність 4,27 тон з одного га, що підтверджується формою 29-сг (річна)) соняшник у кількості 3270,82 тони, то Позивач мав би реальну можливість виробити із нього заплановану кількість олії та жмиха й поставити їх своїм покупцям та отримати реальні доходи;

3) причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника (Відповідача) та збитками є беззаперечним, підтверджується обставинами й матеріалами справи;

4) вина (ст. 623 ЦК України) Відповідача полягає у свідомому невиконанні договірних відносин й отримання прибутку від неправомірно реалізованого соняшника.

Дев'яте. Частиною третьою статті 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

У Відзиві на позовну заяву Відповідач зазначив, що він реалізовував соняшник іншим контрагентам, у зв'язку із чим отримав дохід.

У матеріалах справи знаходяться Реєстри виданих та отриманих податкових накладних за період з вересня 2013р. по серпень 2014р., відповідно до яких Відповідачем, як постачальником були зареєстровані податкові накладні за господарськими операціями з поставки соняшника, зокрема, ТОВ "ІГРО-ЛЕНД" на загальну суму 5 349 511,93 грн., що підтверджує наявність у Відповідача соняшника, який він зобов'язаний був поставити виключно Позивачу за Договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013р. і який поставлений не був у зв'язку із чим Позивач не одержав запланований дохід (утрачена вигода).

В судовому засіданні 18.07.2016р. представником відповідача подано доповнення до заперечень проти позову б/н від 18.07.2016р., в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення збитків (упущеної вигоди) та штрафних санкцій повністю. У разі встановлення судом підстав для стягнення штрафу із СТОВ "Аквавіка", із врахуванням невиконання зобов'язань по оплаті товару з боку ТОВ "Авіс", відповідно до ч.3 ст. 193 ГК України просить звільнити СТОВ "Аквавіка" від відповідальності, передбаченої п.п.7.5. та п.п.7.6. Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-26 від 01.02.2013р. або ж відповідно до ч.3 ст. 83 ГПК України зменшити розмір штрафних санкцій до 60 000,00 грн.

У доповненні до заперечень проти позову, окрім доводів наведених відповідачем раніше, зазначено наступне.

Позивачем не дотримано визначеного п.7.5. і 7.6. Договору №ДА-26 порядку стягнення штрафу, оскільки обов'язок сплачувати штраф у СТОВ "АКВАВІКА" не виник з підстав неодержання письмової вимоги про сплату штрафу від ТОВ "Авіс" до подання позову. Відтак, у ТОВ "Авіс" відсутнє право стягувати у судовому відповідно до п.7.5. Договору штраф у сумі 2945413 грн.

Посилання позивача у підтвердження факту вручення такого повідомлення на бланк рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 23.10.2014 року не можна розцінювати як такий, оскільки відсутній опис документів, що були вкладені до даного листа. СТОВ "АКВАВІКА" отримало у відповідному конверті підписані документи щодо поставленого соняшника на виконання умов договору №ДА-34 від 12.02.2014 року, а саме: накладні №РН-0000061 від 20.09.2014 року, РН-0000066 від 24.09.2014 року, РН-0000074 від 27.09.2014 року. РН-0000077 від 29.09.2014 року. РН- 0000081 від 01.10.2014 року та РН-0000096 від 21.10.2014 року, що підтверджується копією конверта та копіями відповідних накладних.

Враховуючи вимогу позивача про стягнення штрафу у розмірі 2945413 грн. у порівнянні із вартістю поставленого насіння соняшника із відстрочкою його оплати на 6 місяців в сумі 609817,10 грн. згідно умов Договору контрактації сільськогосподарської продукції №ДА-26, слід зазначити, що дана вимога суперечить нормам глави 54 ЦК України "Купівля-продаж" та положенням про Договір поставки України, засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Договором не передбачено строку, у який з боку СТОВ "Аквавіка" мали бути виконані зобов'язання, передбачені п.2.2.2 і 2.2.3, зокрема коли саме або в який проміжок часу (в якому році) Відповідачем мала бути засіяна земельна ділянка площею 700 га ОСОБА_8 матеріалом та коли Відповідачем мало бути своєчасно, у повному обсязі та з найменшими втратами вирощено, зібрано врожай Соняшника та збережено його у належних умовах до дня передачі ТОВ "Авіс" із усіма передбаченими супровідними документами.

Відповідно до положень п.10.2 Договору №ДА-26 від 01.02.2013 року строк дії цього договору завершився 31.05.2014 року і саме цього дня було укладено договір про зарахування однорідних зустрічних вимог і відбувся остаточний розрахунок за поставлений товар. З 31.05.2014 року у відповідача припинились зобов'язання з поставки соняшника.

В судовому засіданні 18.07.2016р. представником відповідача також подано заяву б/н від 18.07.2016р. про відвід експертів Вінницького відділення КНДІСЕ ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі ч. 6 ст. 31 ГПК України.

Ухвалою суду від 18.07.2016р. відмовлено в задоволенні заяви представника відповідача б/н від 18.07.2016р. про відвід експертів.

В судовому засіданні 18.07.2016р. оголошено перерву до 20.07.2016р.

В судове засідання 20.07.2016р. з"явились представники обох сторін.

Представник позивача підтримав подану через канцелярію суду заяву № 736 від 19.07.2016р. про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 7 042 634,41 грн., а саме: 2 045 246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 102 791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, 4 894 596,36 грн. збитків.

Дана заява прийнята судом відповідно до ст. 22 ГПК України.

Представник відповідача проти позову заперечив, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та доповненнях до заперечень проти позову.

Враховуючи заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог, ціна позову становить 7 042 634,41 грн., з яких: 2 045 246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник, 102 791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, 4 894 596,36 грн. збитків.

Заслухавши надані в судовому засіданні пояснення представників сторін, дослідивши і оцінивши обставини та докази по справі, суд встановив таке та дійшов наступного висновку.

01.02.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" (Сторона 1) та Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (Сторона 2) укладено договір купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26, відповідно до якого, Сторона 1 зобов'язується передати у власність Стороні 2 посівний матеріал високоврожайного соняшника (надалі іменується "ОСОБА_8 матеріал") та здійснити розрахунок за поставлений Стороною 2 Соняшник, вирощений із ОСОБА_8 матеріалу.

Сторона 2 зобов'язується прийняти ОСОБА_8 матеріал і використати його за призначенням, встановленим даним Договором, здійснити за нього розрахунок та поставити Стороні 1 соняшник, вирощений із ОСОБА_8 матеріалу (надалі іменується "Соняшник") (п. 1.1.2. Договору).

Сторона 1 зобов'язується прийняти Соняшник, вирощений Стороною 2 із ОСОБА_8 матеріалу та оплатити його вартість протягом десяти банківських днів від дня фактичного отримання Соняшника від Сторони 2 із одночасним підписанням накладних, актів приймання-передачі та інших документів, передбачених даним Договором (п. 1.1.3. Договору).

Сторони домовилися, що ОСОБА_8 матеріал та Соняшник разом у цьому Договорі іменуються "Предмет Договору" (п. 1.2. Договору).

Відповідно до п. 1.3. Договору, найменування, кількість Предмету Договору, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниці виміру, ціна одиниці виміру та загальна сума Предмету Договору визначаються у специфікаціях, рахунках, видаткових накладних, актах приймання-передачі та інших товаро-супровідних документах, які є невід"ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.п. 2.1.1., 2.1.3., 2.1.4., 2.1.5., 2.1.6. Договору, Сторона 1 зобов"язується: передати у власність Стороні 2 ОСОБА_8 матеріал із високоврожайного соняшника у кількості 350 п.о. посівних одиниць загальною вартістю 556 920,00 грн. на день укладення даного Договору з метою його посіву на земельній ділянці розміром 700 га; придбати у Сторони 2 весь врожай Соняшника, вирощеного Стороною 2 із ОСОБА_8 Матеріалу та зібраного на земельній ділянці, відведеній для такої мети розміром 700 га.; поставити ОСОБА_8 матеріал Стороні 2 власними транспортними засобами та за власний рахунок до 01.04.2013року. Вартість транспортування входить у вартість ОСОБА_8 матеріалу та зазначається у видаткових накладних і рахунках; провести лабораторні дослідження поставленого Стороною 2 Соняшника засобами власної лабораторії протягом дня, в який здійснена його поставка на адресу виробничих потужностей Сторони 1; оплатити вартість Соняшника, вирощеного Стороною 2 із ОСОБА_8 матеріалу, яка складається із ринкової ціни товарного Соняшника станом на день його поставки (купівлі-продажу) у регіоні місцезнаходження Сторони 2 по заліковій вазі згідно квитанцій, оформлених лабораторією Сторони 1 у строки, передбачені пп. 1.1.3 п.1.1 Договору.

Відповідно до п.п. 2.2.2., 2.2.3., 2.2.4., 2.2.5., 2.2.6., Сторона 2 зобов"язується: своєчасно й належним чином засіяти земельну ділянку розміром 700га. ОСОБА_8 матеріалом; своєчасно, у повному обсязі та з найменшими втратами виростити, зібрати врожай Соняшника та зберігати його у належних умовах до дня передачі Стороні 1 із усіма, передбаченими законодавством, супровідними документами; оплатити Стороні 1 вартість ОСОБА_8 матеріалу не пізніше 20.10.2013р.; продати/поставити Соняшник, вирощений із ОСОБА_8 матеріалу виключно Стороні 1 на умовах, передбачених пунктом 2.1.6 Договору у такому порядку: 50% від загального обсягу врожаю Соняшника до 31 грудня 2013р.; 50% від загального обсягу врожаю Соняшника до 01 травня 2014р.; поставити Соняшник, вирощений Стороною 2 із ОСОБА_8 матеріалу та зібраний на земельній ділянці, відведеній для такої мети розміром 700 га власними транспортними засобами та за власний рахунок на адресу виробничих потужностей Сторони, 1, а саме: Вінницька область, смт. Крижопіль, вул. Куйбишева, 88. Поставка Соняшника транспортом Сторони 1 можлива за попередньою письмовою домовленістю про це між Сторонами з одночасним коригуванням ціни із врахуванням транспортних витрат.

Відповідно до п. 5.7. Договору, оплата за Предмет Договору здійснюється Сторонами шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточні рахунки Сторін, зазначені у даному Договорі.

Датою оплати Предмету Договору вважається дата списання грошових коштів, сплачених однією Стороною другій Стороні (п. 5.8. Договору).

Згідно з п. 6.1. Договору, одна посівна одиниця матеріалу складає 150 000 насінь, що відповідає національному стандарту виміру кількості насіння соняшника.

За порушення обов'язків, передбачених пунктом 2.2. цього Договору, Сторона 2 відшкодовує Стороні 1 протягом семи банківських днів від дня отримання відповідної вимоги, збитки, завдані порушенням Договору (реальні збитки та (або) упущену вигоду) у повному обсязі (п. 7.3. Договору).

У разі, якщо Сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5 й 2.2.6 пункту 2.2 Договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від Сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % від ринкової вартості не переданого Стороні 1 Соняшника у встановлений термін та кількості, але не менше суми із розрахунку: із площі 700 га при врожайності 1,5 т з одного га та вартості 4 000,00 (чотири тисячі 00 коп.) грн. за одну тону (п. 7.5. Договору).

У разі, якщо Сторона 2 порушила умови підпунктів 2.2.5. й 2.2.6 пункту 2.2 Договору, вона зобов'язана протягом семи банківських днів від дня отримання від Сторони 1 відповідної письмової вимоги, сплатити на користь останньої штраф у розмірі двадцяти % вартості ОСОБА_8 матеріалу за його безпідставне використання (п. 7.6. Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін (п. 10.1. Договору).

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 10.1 цього Договору, та закінчується 31.05.2014р. (п. 10.2. Договору).

Закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору (п. 10.3. Договору).

Зміни до цього Договору набирають чинності з моменту належного оформлення Сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному законодавстві України (п. 10.5. Договору).

Після підписання цього Договору всі попередні переговори за ним, листування, попередні договори, протоколи про наміри та будь-які інші усні або письмові домовленості Сторін з питань, що так чи інакше стосуються цього Договору, втрачають юридичну силу, але можуть братися до уваги при тлумаченні умов цього Договору (п. 11.2. Договору).

За видатковою накладною № АV000022120 від 19.04.2013р. позивач поставив відповідачу 350 ОСОБА_8 одиниць насіння соняшника вартістю 556 920,00 грн.(а.с.23 т.1).

Додатково по видаткових накладних № АV000023059 від 30.04.2013р. та № АV000028778 від 05.06.2013 р. Позивач з посиланням на Договір поставки № ДА-26 від 01.02.2013р. поставив додатково 33 ОСОБА_8 одиниці насіння на загальну суму 52897,10 грн. (а.с.25,27 т. 1).

Пунктом 2.2.4 Договору передбачено, що вартість ОСОБА_8 матеріалу має бути оплачена Стороною 2 (відповідачем) не пізніше 20.10.2013 р.

Позивач стверджує, що відповідач повинен був отриманим насінням засіяти 766 га землі, зібрати врожай та поставити його позивачеві.

Разом з тим, попри фактичної поставки позивачем та прийняття відповідачем на 33 ОСОБА_8 одиниці насіння більше, ніж передбачено п. 2.1.1 Договору, у останній зміни щодо площі землі для засівання та кількості зерна, яке підлягає поставці, не внесено.

Отже, умовами Договору (п. 2.1.1, 2.1.3, 2.2.2, 2.2.6) передбачено обов"язок відповідача засіяти лише 700 га землі, а не 766 га, як то зазначає позивач.

При цьому Договором передбачено обов"язок відповідача поставити позивачу вирощений на земельній ділянці 700 га урожай насіння соняшника у такому порядку: 50% - до 31.12.2013 р., 50% - до 01.05.2014 р.

Даному зобов"язанню відповідає зустрічне зобов"язання позивача оплатити поставлений соняшник протягом десяти банківських днів від дня його фактичного отримання (п. 1.1.3 Договору).

Як свідчать матеріали справи (довідка від 29.01.2014 р. відділу Держказначейства у Тростянецькому районі Вінницької області з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх власниками земель, землекористувачами, угіддями (за даними форми 6-ЗЕМ) СТОВ "АКВАВІКА" с. Ілляшівка станом на 01.01.2014 р., а.с. 79 т.1; звіт СТОВ "АКВАВІКА" ф.№4-сг (річна) "Посівні площі під урожай сільськогосподарських культур. Під урожай 2013 р., а.с. 80 т.1; звіт ТОВ "АКВАВІКА" ф.№29-сг (річна) "Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду" на 01.12.2013 р., а.с. 82-85, 140-143 т.1) відповідачем засіяно лише 328 га, на яких вирощено 13999,00 центнерів (1399,9 т) соняшника на зерно.

Однак поставлено позивачеві 223,9330 тон соняшника на загальну суму 738978,90 грн., а саме:

30.09.2013 р. - на 237240,30 грн.,

02.10.2013 р. - на 121536,70 грн.,

09.10.2013 р. - на 101131,80 грн.,

10.10.2013 р. - на 52737,30 грн.,

11.10.2013 р. - 226333,80 грн., усього - на 738979,90 грн. (а.с.29-33 т.1).

Позивачем оплачено отриманий товар частково у такі строки:

01.10.2013 р. - на 50000,00 грн.,

14.10.2013 р. - на 52737,30 грн.,

15.10.2013 р. - на 26000,00 грн.,

27.12.2013 р. - на 424,50 грн., тобто на усього на 129161,88 грн., що підтверджено сторонами (а.с. 34 т. 1), в тому рахунку їх представниками в судових засіданнях.

Отже, позивачем порушено строки оплати товару. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що позивач не оплачував товар через неоплату відповідачем ОСОБА_8 матеріалу та непоставку соняшника у встановлений строк

Дані доводи позивача судом не приймаються, оскільки відповідно до пункту 1.1.3 Договору партія соняшника, відвантаженого відповідачем 30.09.2013 р. мала бути оплачена до 14.10.2013 р. включно, а вартість ОСОБА_8 матеріалу Стороною 2 (відповідачем) - не пізніше 20.10.2013 р. (п. 2.2.4 Договору) і поставка соняшника передбачалась до 31.12.2013 р. (50%) та до 01.05.2014р. (50%).

Отже, саме відповідач мав право призупинити виконання зобов"язання з поставки соняшника за умов невиконання позивачем зустрічного зобов"язання по його оплаті (ст. 538 ЦК України).

Лише 31.05.2014р. сторонами укладено угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої сторони дійшли згоди провести зарахування зустрічних однорідних вимог, що випливають з Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013 р. та накладних, у яких Сторона 1 (ТОВ "АВІС") і Сторона 2 (ТОВ "АКВАВІКА") є Сторонами, а саме:

За підпунктом 1.1.1 пункту 1.1 Договору, Сторона 1 передала у власність Стороні 2 посівний матеріал високоврожайного соняшника на суму 609817,10 грн. Сторона 1 є кредитором, а Сторона 2 боржником з виконання грошового зобов"язання на суму 609817,10 грн.

За підпунктом 1.1.2 пункту 1.1. Договору, Сторона 2 поставила Стороні 1 соняшник на суму 609817,10 грн. Сторона 1 є боржником, а Сторона 2 - кредитором з виконання грошового зобов"язання на суму 609817,10 грн.

Враховуючи викладене, Сторони шляхом проведення заліку зустрічних однорідних вимог, зменшують взаємні заборгованості на суму 609817,10 грн.

З моменту набрання чинності даної Угоди, Сторони не є зобов"язаними одна одній за Договором та накладними, перерахованими в Угоді, суму коштів у розмірі 609817,10 грн.

У подальшому Сторони проводять розрахунки відповідно до положень, зазначених у Договорі.

Інші умови Договору, не змінені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені Сторонами раніше, і Сторони підтверджують їх обов"язковість для себе.

Підписання цієї Угоди Сторонами свідчить про відсутність будь-яких претензій Сторін одна одній стосовно зазначених в ній сум зустрічних однорідних вимог.

Ця Угода є невід"ємною частиною Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013 р. і набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін. (а.с. 36 т.1).

23.10.2014 р. позивач надіслав відповідачеві вимогу від 10.10.2014 р. за № 1048 про виконання договірних зобов"язань та сплати штрафних санкцій, яка отримана відповідачем 31.10.2014 р. Цією вимогою позивач пропонував відповідачеві до поставити 1701т. соняшника до 01.11.2014 р. та сплатити до вказаної дати 1360800,00 грн. -20% штрафу за недопоставку соняшника і 121885,92 грн. - 20% штрафу за безпідставне використання ОСОБА_8 матеріалу, а також попереджав відповідача про можливість застосування п. 7.3 Договору (а.с. 37-39 т.1).

Відповідач отримання цієї вимоги заперечує, посилається на те, що у рекомендованій кореспонденції, отриманій 31.10.2014 р., відповідної вимоги позивача не було та позивачем не надано опис цінного листа. Разом з тим, відповідач доказів на підтвердження вказаних доводів, в тому рахунку, книгу вхідної кореспонденції на вимогу суду не надав.

Між тим, позивачем подано до суду скріплений поштовим штампом реєстр рекомендованих листів ТОВ-підприємства "АВІС" від 23.10.2014 р., у якому зазначено про направлення СТОВ "АКВАВІКА" вимоги (а.с. 97 т.8).

Тому суд не приймає зазначені вище доводи відповідача про неотримання вимоги позивача на сплату штрафу.

У позовній заяві позивач зокрема просив стягнути з відповідача 2 945 413,02 грн. штрафу за недопоставку 3047т. соняшника та 568 419,58 грн. штрафу за безпідставне використання ОСОБА_8 матеріалу.

Заявою № 736 від 19.07.2016р. він зменшив розмір цих позовних вимог до 2 045 246,53 грн. штрафу за недопоставлений соняшник та 102 791,52 грн. штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу.

Заслухавши пояснення представників сторін, суд у цій частині вимог дійшов такого висновку.

Як випливає з Договору і зазначено вище, відповідач мав використати 350 ОСОБА_8 одиниць для засівання 700 га землі та, зібравши врожай, продати його позивачеві.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що ним засіяно 328 га землі на соняшник на зерно.

З наданої відповідачем копії форми 29-сг (річна), затвердженої Наказом Держстату України 14.06.2013 р. № 181 "Підсумки збору врожаю сільськогосподарських культур, плодів, ягід та винограду на 01.12.2013 р., врожайність соняшника на засіяних відповідачем земельних ділянках становила 4,268 тон з одного гектара.

Отже, відповідачем отримано 1399,90 тон зерна Соняшника, який відповідно до п. 2.2.5 Договору мав бути поставлений позивачеві у такому порядку: 50% - до 31.12.2013 р.; 50 % - до 01.05.2014 р.

Натомість, ним поставлено 223,9330 тон. Недопоставка становить 1175,97 тон.: 476,02 тон - до 31.12.2013 р.; 699,95 тон - до 01.05.2014 р.

Як зазначено вище, відповідачем, внаслідок неоплати позивачем вже поставленого соняшника, правомірно зупинено подальшу поставку соняшника аж до укладення сторонами Угоди про зарахування взаємних однорідних вимог.

Подальші правовідносини між сторонами, виходячи зі змісту Угоди, мають будуватись відповідно до положень, визначених Договором.

Інші умови Договору, не змінені цією Угодою, залишаються чинними у тій редакції, в якій вони викладені Сторонами раніше, і Сторони підтверджують їх обов"язковість для себе.

Підписання цієї Угоди Сторонами свідчить про відсутність будь-яких претензій Сторін одна одній лише стосовно зазначених в ній сум зустрічних однорідних вимог.

Однак відповідач не поставив позивачу вирощений соняшник і після укладення вказаної Угоди.

Тому він має нести відповідальність у вигляді штрафу 20% від ринкової вартості непоставленого зерна соняшника на день поставки за Договором з урахуванням положень п. 7.5.Договору.

Ринкова вартість соняшника на січень 2014 р. становить 3315,00 грн. за одну тону. Разом з тим, враховуючи положення п. 7 5 Договору, при розрахунку вказаного штрафу має застосовуватись ціна 4000,00 грн. за одну тону.

Ринкова вартість соняшника на 01.05.2014 р. становила 4833,30 грн. за 1 тону (а.с. 189 т.1).

Отже, сума штрафу за непоставку товару становить 1 057429,67 грн. (476,02 т. х 4000,00 грн. х 20% - за непоставку до 31.12.2013 р.; 699,95т. х 4833,30 грн. х 20% = за непоставку до 01.05.2014 р.

З огляду на це, позовні вимоги про стягнення 2 045 246,53 грн. штрафу за недопоставку зерна підлягають задоволенню в сумі 1 057 429,67 грн. В стягненні 987 816,86 грн. цього штрафу слід відмовити.

Стосовно вимог про стягнення відповідно до п. 7.6 Договору 20% штрафу від вартості безпідставно використаного ОСОБА_8 матеріалу суд дійшов наступного висновку.

Як зазначено вище, відповідно до Договору відповідач взяв зобов»язання засіяти 700 га землі, використавши на це 350 ОСОБА_8 одиниць, тобто 2 ОСОБА_8 одиниці на 1 га землі. Засіяно ним 328 га, на які, виходячи зокрема з умов Договору, використано 164 ОСОБА_8 одиниці.

Отже відповідачем не використано на засівання передбаченої Договором площі землі, тобто безпідставно використано, 186,00 ОСОБА_8 одиниць (350-164), вартість яких становить 295963,20 грн. (556920,00 грн. вартість 350 ОСОБА_8 одиниць (п. 2.1.1 Договору) : 350 ОСОБА_8 одиниць х 164 ОСОБА_8 одиниці).

Таким чином, встановлений п. 7.6 Договору штраф становить: 295963,20 грн. х 20% = 59192,64 грн.

Позовні вимоги про стягнення 102791,52 грн. штрафу за безпідставне використання ОСОБА_8 матеріалу підлягають задоволенню в сумі 59192,64 грн.; в стягненні 43598,88 грн. цього штрафу слід відмовити.

Свої доводи щодо визначення сум штрафу, виходячи з кількості ОСОБА_8 одиниць 383 та площі земельної ділянки 766 га, позивач сам спростував у заяві про зменшення розміру позовних вимог. І ці доводи у будь-якому випадку не можуть бути прийняті судом з огляду на те, що Договором не передбачено обов»язок відповідача засіяти земельну ділянку 766 га, використавши на це 383 ОСОБА_8 одиниці. Сама по собі передача позивачем відповідачу ще 33 (крім передбачених Договором 350) ОСОБА_8 одиниць не змінює умови Договору.

Також не приймаються судом доводи позивача та висновки судової експертизи, де сума штрафу за непоставку соняшника визначена не з реально вирощеного відповідачем соняшника, а з врахуванням його кількості, яка могла би бути вирощена відповідачем, якби він засіяв усі 700 га землі, оскільки ці доводи суперечать п. 2.2.5 Договору. Крім того, за таке порушення як непоставка товару, у зв"язку з незасіванням 372 га землі, пунктами 7.5, 7.6 Договору фактично передбачано подвійну відповідальність у вигляді 20% штрафу за непоставку товару та 20% штрафу за безпідставне використання ОСОБА_8 матеріалу, тобто до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. А це суперечить положенням ст. 61 Конституції України.

Стосовно позовних вимог про стягнення 4 894 596,36 грн. збитків у вигляді упущеної вигоди суд дійшов наступного висновку.

За правилами ст. 225 ГК упущена вигода називається "втраченою вигодою", під якою розуміється неодержаний прибуток, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 2 ст. 224 ГК України встановлено, що під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Отже, покладення на особу обов'язку відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди можливе тільки за умови реальної можливості одержання доходу особою, яка вважає, що їй завдано шкоди (постанова Верховного Суду України від 9 грудня 2014 р. у справі № 3-188гс14)

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі, якщо б відповідачем не було порушено його прав. Таким чином позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

На цьому наголошено зокрема у Постанові ВГСУ від 11червня 2014 року у справі 5023/4983/12 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/39252445).

Отже, для правильного вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов'язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач, які - відповідач. Кредитор не повинен доводити вину боржника у порушенні зобов'язання. На нього покладений обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого (безпосереднього) причинного зв'язку між порушенням зобов'язання (тобто неправомірними діями або бездіяльністю особи, яка заподіяла шкоду) і самими завданими збитками та обґрунтування їх розміру. Це правило базується на положеннях ст. 218 ГК України.

Втім, Цивільним кодексом передбачені певні додаткові умови відшкодування збитків у вигляді втраченої вигоди, або фактори, які впливають на розмір втраченої вигоди, які повинні враховуватися і учасниками господарських відносин. Так, відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) повинні враховуватися заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Ця норма зобов'язує кредитора своєчасно отримувати докази щодо здійснення конкретних заходів для забезпечення отримання доходів (укладення відповідних договорів, підготовки виробничого обладнання, приміщень, складів тощо). Це положення орієнтує потерпілу сторону на необхідність доведення фактів, які б підтверджували, що потерпілий кредитор дійсно планував отримати відповідні доходи, все зробив для їх отримання, мав для цього всі можливості і неодмінно отримав би такий доход, якби договір був виконаний належним чином.

При визначенні розміру втраченої вигоди повинні враховуватися тільки точні дані, які безспірно і достовірно підтверджують існування реальної можливості отримання грошових сум або іншого майна, в тому випадку, якби зобов'язання було виконане боржником належним чином. Її розмір повинен бути підтверджений обґрунтованим розрахунком, а також відповідними доказами. Тобто втрачена вигода розглядається як гарантований, безумовний і реальний доход.

Позивачем неодноразово змінювалась сума збитків, які він, на його думку, отримав.

Він мотивує ці позовні вимоги тим, що, внаслідок невиконання відповідачем зобов"язань за Договором щодо поставки відповідної кількості соняшника, позивач не виробив соняшникову олію з цього соняшника та не отримав реальний дохід від її продажу контрагенту EAST RAY DISTRIBUTIONS LTD згідно Контракту № 21-02-14 від 21.02.2014 р. (далі - Контракт).

За умовами Контракту, копія якого додана до позовної заяви (а.с.40-41), строк дії якого - до 31.12.2016 р., продавець (ТОВ-підприємство "АВІС") зобов"язується продати, поставити, а покупець (EAST RAY DISTRIBUTIONS LTD купити, прийняти поставку та оплатити продукцію, вироблену ТОВ-підприємство "АВІС" (далі - Товар), по ціні, в кількості, в строки і на умовах поставки у відповідності з положеннями цього Контракту та Додатками до нього, укладеними сторонами, що є невід"ємними частинами Контракту.

Відповідно до Додатку № 2 від 18.04.2014р. до Контракту, продавець продає а Покупець купляє масло соняшникове високоолеїнове рафіноване дезодороване марки "П" кількістю 264 тони загальною вартістю 275880,00 доларів US, період відвантаження: 12.05.2014 - 31.05.2014р. Умови оплати: 100% передоплата. Строки передоплати не обумовлені.

Отже, поставка по Контракту обумовлена 100% передоплатою товару. Позивачем не надано доказів здійснення контрагентом за Контрактом такої передоплати та повернення її останньому внаслідок непоставки олії чи зміни умов Контракту з огляду на відсутність у ТОВ-підприємства "АВІС" відповідної кількості олії. Натомість Контракт № 21-02-14 від 21.02.2014 р. та Додаток № 2 до нього від 18.04.2014р. укладений ТОВ-підприємством "АВІС" у той час, коли останнє вже знало про не поставку відповідачем соняшника за строком поставки до 31.12.2013 року. Але виходячи з доданих до позовної заяви документів (копій інвойсів, залізничних накладних), взяті згідно з Додатком №2 від 18.04.2014 р. до Контракту зобов"язання по поставці олії нерезиденту позивачем були виконані, та нерезидент надіслав лист про можливість прийняття додаткової кількості олії в кількості 2000 тон (а.с. 78 т. 1). Однак позивачем не надано доказів прийняття цього листа як додаткового замовлення на поставку олії та виконання умов Контракту щодо попередньої оплати цієї поставки.

Крім того, позивачем не надано доказів того:

-що у нього була відсутня можливість закупити відповідну кількість соняшника у других постачальників, тим більше, що Договором передбачено закупку соняшника у відповідача за ринковими цінами товарного соняшника на день поставки;

-що кількість олії, яку він міг поставити додатково нерезиденту, він не міг виробити із соняшника, який ним було придбано у інших постачальників;

-що усі його постачальники соняшника виконали свої зобов"язання по поставці товару і лише внаслідок недопоставки соняшника відповідачем, він упустив вигоду за Контрактом із EAST RAY DISTRIBUTIONS LTD.

Також слід зазначити, що згідно з Договором позивач придбає у відповідача соняшник за ринковими цінами товарного соняшника станом на день поставки. Отже, позивач не був позбавлений можливості придбати соняшник за такими цінами у іншого постачальника, що у будь-якому разі виключало б збитки, про стягнення яких подано позов.

В судовому засіданні представник позивача пояснила, що за договорами, які є аналогічними Договору, укладеному з відповідачем, у 2013 році позивач поставив товаровиробникам 2647 ОСОБА_8 одиниць насіння соняшника (зафіксовано звукозаписом судового процесу 21.07.2016 р.), які підлягали засіянню відповідно на 5294 га землі, з якої своєю чергою (виходячи лише з даних по СТОВ "АКВАВІКА") мало бути зібрано 22594,79 тон зерна. При цьому, як вже зазначено вище,позивач не надав доказів поставки йому соняшника у визначеній кількості іншими контрагентами за аналогічними договорами.

Натомість у судовому засіданні 21.07.2016 р. представники сторін поясняли, що у позивача є господарські спори щодо недопоставки соняшника такими контрагентами крім відповідача.

Також слід звернути увагу, що запланована переробка 48000тон (а.с.40 т.2). Отже, більшу частину соняшника позивач планував закуповувати у вільному продажі.

Наведене спростовує доводи позивача про наявність у нього збитків у вигляді упущеної вигоди у вказаному ним розмірі та внаслідок недопоставки соняшника саме відповідачем.

Проведеною згідно з ухвалою суду судовою експертизою (висновок експертів за результатами проведення судової експертизи від 22.01.2016 р. № 803/804/15-21, а.с. 102-132 т.2) встановлено, що упущена вигода позивача становить за недопоставлений соняшник на 01.01.2014 р. в сумі 1 323098,51 грн., за недопоставлений соняшник на 01.05.2014 р. в сумі 2 566510,67 грн., а всього - 3 889609,18 грн.

Вказаний висновок експертів судом не приймається з огляду на вищенаведене та, оскільки розраховуючи суму збитків, судові експерти керувались виключно Тимчасовою методикою визначення розміру шкоди (збитків), спричиненої порушенням господарських договорів, схваленою Державною комісією Ради Міністрів СРСР з економічної реформи 21.12.1990р. (далі - Методика).

При цьому експертами не надано відповідей на поставлені судом питання, що стосуються наслідків для позивача порушення відповідачем договірних зобов"язань, які безпосередньо вказують на факт отримання та розміри збитків у вигляді упущеної вигоди.

Між тим, навіть у Методиці рекомендовано при визначенні розміру шкоди ((збитків) орієнтуватися на приблизний перелік основних наслідків порушення договірних зобов"язань і видів (складу) шкоди (збитків), з яких вони (збитки) виникають.

Так, до збитків у вигляді упущеної вигоди призводить зокрема зменшення обсягу виробництва або реалізації продукції (робіт, послуг).

Однак, всупереч ухвалі суду про призначення судової експертизи, де були поставлені зокрема питання:

1) Чи підтверджується документально заявлений у позові позивача (Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС") розмір збитків (упущеної вигоди) від недопоставки йому відповідачем (Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА") насіння соняшника за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013 р., зазначивши зокрема:

- кількість нерафінованої високоолеїнової соняшникової олії, яку позивач міг виробити, виходячи з наявних у нього в 2014 році виробничих потужностей, складських приміщень, трудових ресурсів, планових показників тощо;

- кількість фактично виробленої позивачем в 2014 році нерафінованої високоолеїнової соняшникової олії;

- чи виконано планові показники Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" з вироблення та продажу нерафінованої високоолеїнової соняшникової олії у 2014 році;

- чи була у Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" можливість виробити та продати (крім фактично виробленої та проданої у 2014 році) нерафіновану високоолеїнову соняшникову олію у кількості та вартістю, які зазначені у позовній заяві як неотримані, внаслідок недопоставки відповідачем (Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА") насіння соняшника за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013р.;

- які витрати (їх розмір) мав понести позивач для отримання вигоди, яка, на його думку упущена, внаслідок недопоставки відповідачем (Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА") насіння соняшника за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013р.;

2) чи була у позивача (ТОВ - підприємства "АВІС") технічна можливість отримати, зберігати та переробити насіння соняшника, яке мало бути поставлене відповідачем за договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013р. згідно розрахунку позивача;

3) чи була у позивача (ТОВ - підприємство "АВІС") фінансова можливість заплатити відповідачу (СТОВ "АКВАВІКА") за насіння соняшника у порядку та строки, передбачені договором купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № ДА-26 від 01.02.2013р. - судові експерти дані питання не досліджували та відповіді на них не надали, пояснивши в судовому засіданні, що, визначаючи розмір упущеної вигоди керувались виключно Методикою без з"ясування питань щодо наслідків порушення відповідачем договірних зобов"язань, які призвели до таких збитків та у визначеному експертизою розмірів.

При цьому у своєму висновку експерти посилались також на те, що недоотриманий у результаті зменшення обсягу виробництва або реалізації відповідного виду продукції (робіт, послуг) прибуток підлягає стягненню незалежно від того, що загальний план по прибутку за відповідний період підприємством виконаний або перевиконаний за рахунок перевиконання плану виробництва (реалізації) по інших видах продукції (а.с. 121 зворот т. 2). Разом з тим, як зазначено вище, питання ні щодо виконання планових показників, ні щодо зменшення обсягу виробництва або реалізації відповідного та інших видів продукції судовими експертами не досліджувались.

Призначена судом повторна експертиза не проведена, оскільки сторони відмовились від її оплати.

Відповідно до ч. 5 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, висновок судового експерта для господарського суду не є обов"язковим і оцінюється господарським судом за правилами, встановленими статтею 43 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача упущеної вигоди задоволенню не підлягають.

В доповненнях до відзиву від 18.07.2016 р. відповідач просив суд звільнити відповідно до ч. 3 ст. 193 ГК України від відповідальності, передбаченої п.п.7.5. та п.п.7.6. Договору купівлі-продажу сільськогосподарської продукції №ДА-26 від 01.02.2013р. або ж відповідно до ч.3 ст. 83 ГПК України зменшити розмір штрафних санкцій до 60 000,00 грн.

В судовому засіданні 21.07.2016 р. предствник відповідача це клопотання підтримав.

Представник позивача проти задоволення даного клопотання заперечив.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дійшов висновку, що дане клопотання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Частина 3 статті 193 Господарського кодексу України не містить положень про звільнення суб"єкта підприємницької відповідальності за порушення господарського зобов"язання.

Відповідно до п.3 ст. 83 ГПК України господарський суд при прийнятті рішення вправі у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

На цьому, зокрема, наголошено у п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".

Наведені відповідачем обставини не є винятковими в розумінні положень п. 3 ст. 83 ГПК України.

При цьому, суд також враховує ступінь виконання відповідачем зобов"язань за Договором (тобто, невиконання відповідачем зобов"язань за Договором зокрема щодо засівання відповідної площі землі та використання ОСОБА_8 матеріалу не у відповідності до умов Договору). Також судом взято до уваги і фінансовий стан СТОВ "АКВАВІКА", який є прибутковим підприємством.

Виходячи з наведеного, зокрема з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, суд не вбачає підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, тим більше на 95% як того просить відповідач.

Враховуючи викладене та те, що усі інші доводи сторін спростовуються матеріалами справи, суд дійшов висновку, що зменшені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: 1 057 429,67 грн. штрафу за недопоставку соняшника, 59192,64 грн. за безпідставне використання посівного матеріалу. В решті позову слід відмовити.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним вимогам відповідно до положень ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-2, 4-3, 4-4, 33, 43, 49, 82, 84, 115, 116 ГПК України, -

ВИРІШИВ :

1. Зменшені позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "АКВАВІКА" (вул. Жовтнева, 1, с. Ілляшівка, Тростянецький р-н., Вінницька обл., 24330, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" (вул. Пирогова, 150, м. Вінниця, 21037, ) 1 057 429,67 грн. (один мільйон п'ятдесят сім тисяч чотириста двадцять дев'ять грн. 67 коп.) штрафу за недопоставку соняшника, 59192,64 грн. (п'ятдесят дев'ять тисяч сто дев'яносто дві грн. 64 коп.) штрафу за безпідставне використання посівного матеріалу, 16 749,33 грн. (шістнадцять тисяч сімсот сорок дев"ять грн. 33 коп.) у відшкодування витрат на сплату судового збору та 2 930,04 грн. (дві тисячі дев'ятсот тридцять грн. 04 коп.) у відшкодування витрат на оплату судової експертизи.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Відмовити у позові в частині вимог про стягнення 987 816,86 грн. штрафу за недопоставку соняшника, 43 598,88 грн. штрафу за безпідставне використання ОСОБА_8 матеріалу, 4 894596,36 грн. збитків.

Повне рішення складено 22 липня 2016 р.

Головуючий суддя Кожухар М.С.

Судді Банасько О.О.

ОСОБА_1

віддрук. прим.:

1 - до справи