ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016р. Справа № 914/1384/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Петрашко М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Глубур-Сервіс, м.Кривий Ріг Дніпропетровської області

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Західспецбудмеханізація, с.Сокільники Пустомитівського району Львівської області

про стягнення 275 476,22 грн.

За участю представників сторін:

від позивача не зявився;

від відповідача не зявився.

Заяви про відвід судді не поступали, клопотання про технічну фіксацію судового процесу не надходили. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Позов заявлено ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Глубур-Сервіс до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Західспецбудмеханізація про стягнення 275 476,22 грн., з яких 263 234,40 грн. сума основного боргу, 6 036,00 грн. 3% річних та 6 205,82 грн. інфляційні втрати. Крім того, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката та витрати по сплаті судового збору.

Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду.

Сторони явку повноважних представників в судове засідання не забезпечили, причин неявки представників не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, оскільки представники сторін були присутні в попередньому судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає за можливе розглянути справу відповідно до ст.75 ГПК України за наявними у ній матеріалами, яких достатньо для вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд,-

встановив:

01.09.2014р. між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Глубур-Сервіс (постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Західспецбудмеханізація (покупець) укладено договір поставки №105, відповідно до умов якого постачальник зобовязується поставити та передати у власність покупця, а покупець зобовязується прийняти та оплатити буровий інструмент та ін., (товар) в асортименті, кількості, по ціні та на умовах передбачених в специфікаціях та/або видаткових накладних та/або рахунках, які є невідємною частиною цього договору.

Пунктом 1.4. договору передбачено, що датою передачі товару від постачальника покупцю є дата підписання повноважними представниками сторін видаткової накладної на товар.

Згідно із п.2.2. договору покупець зобовязаний прийняти від постачальника новий, якісний, придатний до використання за призначенням товар та оплатити вартість товару в порядку, передбаченому даним договором.

Відповідно до п.5.1. договору ціна товару визначається у видаткових накладних та/або специфікаціях та/або рахунках на оплату, які є невідємною частиною цього договору.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що загальна сума договору визначається як сума вартості всіх поставлених партій товару за цим договором.

Згідно із п.6.2. договору оплата по цьому договору може здійснюватись як шляхом попередньої оплати в розмірі 100%, так і на умовах відстрочення платежу на 10 днів, або згідно умов вказаних у специфікаціях.

Оплата рахується здійсненою з моменту зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника (п.6.3. договору).

Як стверджує позивач, він на виконання умов договору поставив відповідачу товар, однак відповідач, порушуючи умови договору, не здійснив повної оплати за поставлений йому товар, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 263 234,40 грн.

Крім того, керуючись нормами ст.625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу 6 036,00 грн. 3% річних та 6 205,82 грн. інфляційних втрат.

Таким чином загальний розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача, становить 275 476,22 грн., з яких 263 234,40 грн. сума основного боргу, 6 036,00 грн. 3% річних та 6 205,82 грн. інфляційні втрати.

Відповідач проти позову не заперечив, відзив на позов не подав.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд дійшов висновку, що позов слід задоволити повністю з наступних підстав.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

За умовами ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За умовами ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст.712 ЦК України).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається з матеріалів справи 01.09.2014р. між сторонами укладено договір поставки №105, відповідно до умов якого позивач зобовязується поставити та передати у власність відповідача, а відповідач зобовязується прийняти та оплатити товар в асортименті, кількості, по ціні та на умовах передбачених в специфікаціях та/або видаткових накладних та/або рахунках, які є невідємною частиною цього договору.

Факт виконання позивачем своїх зобовязань за договором підтверджується наступними видатковими накладними:

№102 від 26.09.2014р. на суму 52 080,00 грн., №115 від 08.10.2014р. на суму 77 400,00 грн., №116 від 08.10.2014р. на суму 64 500,00 грн., №147 від 04.12.2014р. на суму 268 872,00 грн., №151 від 12.12.2014р. на суму 129 000,00 грн., №152 від 12.12.2014р. на суму 292 320,00 грн., №153 від 16.12.2014р. на суму 322 500,00 грн. та №159 від 22.12.2014р. на суму 709 500,00 грн. Таким чином позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1 916 172,00 грн. Порядок розрахунків сторони передбачили у специфікаціях до вищезазначених видаткових накладних.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається із матеріалів справи, а зокрема із довідки банку, та як стверджує позивач, відповідачем було здійснено часткові оплати на загальну суму 1 652 937,60 грн. Докази сплати решти суми, а саме 263 234,40 грн., в матеріалах справи відсутні, відзив на позов відповідач не подав.

У відповідності із ст.193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 263 234,40 грн. основного боргу є обґрунтована, підтверджена матеріалами справи, не спростована відповідачем та підлягає задоволенню.

За умовами ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормами ст. 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 6 036,00 грн. 3% річних та 6 205,82 грн. інфляційних втрат є обґрунтовані та підлягають задоволенню.

В порядку ст. 43 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

В порядку ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до абзацу 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищенаведені норми процесуального закону та як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, не надано суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судових засідань.

Сплата позивачем судового збору підтверджується платіжним дорученням №15822 від 10.05.2016р. на суму 4 132,15 грн. Враховуючи те, що ціною позову є 275 476,22 грн., то позивачу слід було сплатити 4 132,14 грн. судового збору.

Беручи до уваги, що позов підлягає задоволенню повністю, керуючись нормами ст.49 ГПК України, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 4 132,14 грн. судового збору.

Щодо вимоги позивача про стягнення 5 000,00 грн. витрат на правову допомогу адвоката суд зазначає наступне.

Статтею 44 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору, сум, що підлягають сплаті за проведення судової експертизи, призначеної господарським судом, витрат, пов'язаних з оглядом та дослідженням речових доказів у місці їх знаходження, оплати послуг перекладача, адвоката та інших витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч.5 ст.49 ГПК України суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову - на відповідача.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум (п.6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат (п.6.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року N 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України»).

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 01.04.2016р., укладений між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Глубур-Сервіс та адвокатом ОСОБА_2. Також позивачем до матеріалів справи долучено рахунок на оплату на суму 5 000,00 грн., акт виконаних робіт на суму 5 000,00 грн., що підписаний піж позивачем та адвокатом, а також платіжні доручення на загальну суму 5 000,00 грн., як доказ понесення позивачем судових витрат на правову допомогу адвоката.

Таким чином, враховуючи час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець, складність справи, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн. судових витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись ст.ст. 34, 33, 34, 43, 49, 75, 82-85, 115, 116 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Західспецбудмеханізація (81130, Львівська область, Пустомитівський район, с.Сокільники, вулЛ.Українки, буд.56, ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Глубур-Сервіс (50099, Дніпропетровська область, м.Кривий Ріг, пр.-т ОСОБА_3, буд49, офіс 314, ) 263 234,40 грн. суму основного боргу, 6 036,00 грн. 3% річних, 6 205,82 грн. інфляційних втрат, 4 132,14 грн. судового збору та 3 000,00 грн. судових витрат на правову допомогу адвоката.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили, в порядку ст.116 ГПК України.

4. Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку і строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повний текст рішення

виготовлено 01.08.2016р.

Суддя Петрашко М.М.