ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2016 р. Справа № 922/478/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.,

при секретарі Марченко В.О.,

за участю представників:

від позивача - Куц К.К. - за довіреністю від 20.06.2016р. № 3,

від 1-го відповідача - Шатрук В.В. - за довіреністю від 07.04.2016р. № 41,

від 2-го відповідача - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк "Аркада" (вх.№1590 Х/2) на рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №922/478/16,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Балта", м. Харків,

до 1) Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк "Аркада", м. Харків,

2) ФОП ОСОБА_3, м. Харків,

про стягнення 403544,86 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №922/478/16 (суддя Шарко Л.В.) позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний комерційний банк "Аркада" (01001, м. Київ, вул. Ольгінська, б.3, р/р 0 в ПАТ АКБ "Аркада" код банку 322335, код за , свідоцтво про сплату ПДВ № 100329459, іпн 51) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Балта" (свід. реєстрації серія АОО №500370 п/р 3329 в ПАТ "Укрсоцбанк", код 300023, , св. про сплату єд. платку НОМЕР_1, 61204, АДРЕСА_1) орендну плати за березень, квітень, травень 2013 року в розмірі 141240,84 грн.; неустойку за період з 20.02.2013 року по 31.05.2013 року в сумі 309384,56 грн.; витрати по сплаті судового збору в сумі 6759,38 грн.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство акціонерний комерційний банк "Аркада" звернулось до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі № 922/478/16 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ТОВ "Балта" про стягнення грошових коштів відмовити повністю; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Балта" на користь ПАТ КБ "Аркада" суму сплаченого судового збору у розмірі 7435,33 грн.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог ПАТ АКБ "Аркада" зазначає наступне:

- в порушення ст. ст. 22, 56, 57, 64 Господарського процесуального кодексу України та п. 3.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" на адресу 2-го відповідача у справі, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, не було направлено ухвал суду з зазначенням часу та місця розгляду справи.

- після початку розгляду справи по суті було прийнято та задоволено подану 10.05.2016р. позивачем заяву про зміну предмету позову та зменшення суми позовних вимог, у зв'язку з чим прийняте рішення стосується стягнення заборгованості відповідачів за інший період часу, ніж той, який містили первісні заявлені вимоги та розглядалися судом до моменту незаконної зміни предмету позову;

- під час розгляду справи порушено статті 43, 35 Господарського процесуального кодексу України, а саме: не було прийнято в якості доказів факти, встановлені постановами Вищого господарського суду України від 21.01.2013р. у справах №5023/2673/12 та від 27.05.2013р. № 5023/5115/12 щодо розірвання договору суборенди та неможливості використання 1-м відповідачем приміщення, яке становить предмет договору суборенди.

- під час розгляду справи неправомірно відмовлено у задоволенні заяви про застосування до позовних вимог позовної давності, з огляду на те, що початок перебігу позовної давності за вимогою, визначеною статтею 785 Цивільного кодексу України, визначається за загальним правилом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України (з дня, наступного за тим днем, коли мало бути виконано зобов'язання щодо повернення речі), а не згідно з положенням частини другої статті 786 ЦК України (з моменту повернення речі наймачем), оскільки це положення стосується вимог, зазначених у частині першій тієї є статті 786 ЦК України. Таким чином, на думку апелянта, строк загальної позовної давності для вимоги щодо сплати неустойки, передбаченої статтею 785 Цивільного кодексу України, сплив 29.01.2016р.

- судом неповно з'ясовано обставину неможливості користування 1-м відповідачем приміщенням, яке є предметом договору суборенди по причині його непридатності до використання за встановленим договором цільовим призначенням, а саме для розміщення банку, у зв'язку з чим суд помилково не застосував до спірних правовідносин положення частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 06.06.2016р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк "Аркада" прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

ПАТ АКБ "Аркада" подано додаткові письмові пояснення у справі (вх.№ 6837 від 07.07.2016р.), в яких відповідач вказує, що доводи щодо поступового спливу трирічного терміну позовної давності, та, відповідно, строкового характеру даного платежу з необхідністю відліку позовної давності окремо щодо кожного місяця, за який допущено прострочення, суперечать приписам статті 785 Цивільного кодексу України, яка не визначає правову природу зазначеної в ній неустойки, як періодичного у часі платежу. Крім того, відповідач зазначає, що позовні вимоги ТОВ "Балта" про стягнення орендної плати та неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за той самий період, є неправомірним з огляду на те, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю після припинення договору найму законом не передбачена.

На підставі протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016р. у зв'язку з відпусткою судді Бородіної Л.І. для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Лакізи В.В., судді Здоровко Л.М., судді Плахова О.В.

В запереченнях на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Балта" просить апеляційну каргу ПАТ АКБ "Аркада" залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №922/478/16 - без змін (вх.№ 7212 від 19.07.2016р.).

В обґрунтування своєї позиції у справі позивач зазначає наступне:

- оскільки п. 2.5 договору суборенди передбачено порядок повернення об'єкта оренди шляхом укладення акту прийому-передачі, який уповноваженими представниками сторін по справі був підписаний 16.06.2015р., а також відповідно до п. 4.4 - останнім днем нарахування орендної плати є дата підписання акту прийому передачі при поверненні об'єкта оренди орендарю, вимоги щодо стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 141240,84 грн. у якості оплати оренди за березень, квітень, травень 2013 року з розрахунку 47080,28 грн. щомісячної орендної плати є правомірними;

- рішення суду, на які посилається відповідач, стосуються стягнення орендної плати за період часу дії договору суборенди, тобто до моменту визнання договору суборенди розірваним, а саме: 21.01.2013р. Разом з тим, предметом відповідного судового розгляду є інші правовідносини, а саме правовідносини сторін, що виникли між ними після розірвання договору суборенди;

- оскільки договорі суборенди між сторонами по справі було розірвано рішенням господарського суду Харківської області від 16.07.2012р., яке набуло законної сили 21.01.2013р., то починаючи з 26.01.2013р. відповідач є таким, що прострочив виконання обов'язку щодо вчасного повернення об'єкту оренди, саме з цього часу позивач може звертатися до суду з позовною заявою про стягнення неустойки;

- неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, у зв'язку з чим пред'явити вимогу про сплату неустойки виникло у позивача поступово, починаючи з 26.01.2013р. по 15.06.2016р., за кожен день прострочення, отже, заявлені позовні вимоги про стягнення неустойки заявлені в межах строку позовної давності.

В судовому засіданні господарського суду апеляційної інстанції 19.07.2016р. оголошено перерву.

В судовому засіданні представник 1-го відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі № 922/478/16 та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовної заяви ТОВ "Балта" відмовити.

Представник позивача заперечував проти вимог апеляційної скарги, просив суд рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №922/478/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, враховуючи явку сторін в судове засідання, а також надання ними пояснень з приводу заявлених вимог та заперечень, судова колегія дійшла висновку про можливість закінчення розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, а також обставини, викладені в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення учасників судового процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом Харківської області норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

01.05.2011р. між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (іменований - орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балта" (іменоване - орендар) укладено договір нежитлового приміщення № 1, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення згідно плану (додаток № 1 до договору), розташоване за адресою: АДРЕСА_2 загальною площею 159,8 кв.м строком до 01.04.2014 року (п. 1.1, 1.1.1, 5.1 договору оренди) (т.1, а.с. 21-26).

Відповідно до п. 1.3 договору оренди орендар зобов'язався використовувати об'єкт оренди для розміщення відділення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Аркада" (т. 1, а.с. 21).

Згідно з п. 3.4.7 договору оренди орендар має право передавати орендоване приміщення чи його частину в суборенду фізичним та юридичним особам в порядку, передбаченому чинним законодавством України. При цьому термін суборенди не може перевищувати термін дії договору (т. 1, а.с. 24).

Відповідно до акту прийому-передачі від 01.05.2011 року фізична особа - підприємець ОСОБА_3 передав, а Товариство з обмеженою відповідальністю "Балта" прийняло нежитлові приміщення за договором (т. 1, а.с. 132).

В подальшому, 01.05.2011р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Балта" та Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Аркада" було укладено договір суборенди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендар передав, а суборендар прийняв у строкове платне користування вищезгадане нежитлове приміщення (п. 1.1, 1.1.1, 5.1 договору оренди) (т. 1, а.с. 12-17).

Згідно п. 1.1.2 договору суборенди вартість об'єкта оренди складає 5175000,00 грн. (т. 1, а.с. 12).

Відповідно до п. 1.3 договору суборенди суборендар зобов'язався використовувати об'єкт оренди для розміщення відділення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Аркада" (т. 1, а.с. 12).

Пунктами 2.1, 2.3 договору суборенди передбачено, що приймання-передача об'єкту оренди здійснюється двосторонньою комісією, яка складається з представників сторін. Протягом п'яти банківських днів після підписання договору двосторонньою комісією складається акт приймання-передачі об'єкта оренди. На момент підписання зазначеного акту орендар передає суборендарю ключі від приміщень об'єкта оренди. Об'єкт оренди вважається переданим в строкове платне користування з моменту підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди (т. 1, а.с. 12).

Відповідно до п. 2.5 договору суборенди повернення об'єкта оренди орендарю здійснюється у тому ж порядку, що й передача суборендарю (т. 1, а.с. 13).

Пунктами 4.1, 4.2 договору суборенди передбачено, що суборендар за користування об'єктом оренди зобов'язався сплачувати орендарю орендну плату, виходячи з вартості 1 кв.м. об'єкта оренди за місяць - 294,62 грн. Загальна сума орендної плати за перший місяць складає 47080,28 грн. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом корегування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції попереднього місяця. Орендна плата сплачується суборендарем у національній валюті України щомісяця таким чином: не пізніше 5 числа поточного місяця суборендар сплачує орендну плату у розмірі орендної плати за попередній місяць; до 20 числа поточного місяця суборендар виконує доплату з урахуванням коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції попереднього місяця (т. 1, а.с. 14-15).

Відповідно до п. 4.4 договору суборенди орендна плата нараховується з дати підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди. Останнім днем нарахування орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі про повернення об'єкта оренди орендарю (т. 1, а.с. 15).

Пунктом 7.3 договору суборенди сторони передбачили, що за несвоєчасну сплату суборендарем орендної плати нараховується пеня в розмірі 0,5 % від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення (т. 1, а.с. 16).

Актом прийому-передачі від 01.05.2011 року передано суборендарю об'єкт оренди за договором суборенди від 01.05.2011 року (т. 1, а.с. 19).

01.05.2011 року між фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балта" було укладеного договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався частково (не в повному обсязі) відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Аркада" за договором суборенди нежитлового приміщення від 01.05.2011 року, укладеного між кредитором та боржником, а саме в частині оплати боржником на користь кредитора інфляційних втрат, передбачених ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання боржником зобов'язань зі сплати орендної плати та вартості комунальних платежів (п. 1.1, 2.2 договору поруки) (т. 1, а.с. 28-29).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Харківської області від 16.07.2012р. у справі № 5023/2673/12 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Аркада" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Балта", третя особа, фізична особа-підприємець ОСОБА_3, яке залишено без змін постановою Вищого господарського суду від 21.01.2013р., позовні вимоги задоволено частково, розірвано договір суборенди нежитлового приміщення від 01.05.2012р., укладений між Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Аркада" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балта"; в інші частині позову відмовлено.

Підписання акту прийому-передачі приміщення поверху №№17-1-:-17-14 в літ. "А-5", загальною площею 159,8 кв.м., з обох сторін договору суборенди відбулось лише 16.06.2015р., що стало підставою для звернення ТОВ "Балта" до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення в солідарному порядку з відповідача ПАТ АКБ "Аркада" та ФОП ОСОБА_3 грошовіих коштів в сумі: 47080,20 грн., в якості сплати орендної плати за травень 2013 року за договором суборенди від 01.05.2011р.; 356464,58 грн. в якості сплати неустойки за період, починаючи з 20.02.2015р. по 15.06.2015р.

18.04.2016р. позивачем було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. №160-163), в якій просив суд стягнути солідарно з ПАТ АКБ "Аркада" та ФОП ОСОБА_3: 1) заборгованість по орендній платі за березень, квітень, травень 2013 року в сумі 141240,84 грн.; 2) неустойку (пеню) за період з 20.02.15р. по 15.06.15р. в сумі 356464,58 грн. Таким чином, всього позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму грошових коштів у розмірі - 497705,18 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.04.2016р. прийнято до розгляду та задоволено заяву позивача (вх. №12933 від 18.04.16р.) про збільшення розміру позовних вимог.

10.05.2016р. позивачем подано заяву про зміну предмету позову та зменшення суми позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача (ПАТ АКБ "Аркада") заборгованість в сумі: 141240,84 грн. - розмір орендної плати за користування приміщенням за березень, квітень, травень 2013 року та 309384,56 грн. - в якості сплати неустойки, за період з 20.02.2013р. по 31.05.2013р. (за несвоєчасне повернення приміщення). Всього позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти на суму 450625,40 грн.(т.1, а.с. №184).

Місцевий господарський суд, зазначивши, що в заяві про зміну предмету позову та зменшення розміру позовних вимог (т.1, а.с. 184) предмет спору не змінюється, оскільки змінився лише період стягнення неустойки (замість періоду з 20.02.2015 року по 15.06.2015 року, позивач просив суд стягнути неустойку за період - березень, квітень, травень 2013 року), що свідчить про зменшення заявлених позовних вимог, прийняв її до розгляду та розглянув справу з урахуванням заявлених в ній вимог.

10.05.2016р. позивач подав заяву про відмову від позовних вимог в частині стягнення з ФОП ОСОБА_3 (т.1, а.с. №189), яку прийнято місцевим господарським судом, у зв'язку з чим припинено в цій частині провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 ГПК України, позивач вправі до прийняття рішення по справі відмовитись від позову.

Відповідно до п. 3.10. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.11р. №18 "Про деякі питання практики застосування ГПК України судами першої інстанції" передбачені частиною 4 статті 22 ГПК права позивача відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 84 Господарського процесуального кодексу України резолютивна частина рішення має містити висновок про задоволення позову або про відмову в позові повністю чи частково по кожній з заявлених вимог.

Також, пунктом 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. N 6 "Про судове рішення" визначено, що у резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом правомірно на підставі ч. 4 ст. 22, п. 4 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України вирішено питання в частині розгляду вимог ТОВ "Балта" до ФОП ОСОБА_3

Разом з тим, господарський суд першої інстанції, зазначивши в мотивувальній частині судового рішення щодо задоволення заяви про відмову від позовних вимог в частині стягнення з ФОП ОСОБА_3 та припинення провадження в цій частині, в порушення вимог ст. 84 Господарського процесуального кодексу України помилково не виніс вирішене питання щодо розгляду позовних вимог ПАТ АКБ "Аркада" до 2-го відповідача у справі до резолютивної частини оскаржуваного рішення.

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до вимог статті 193 Господарського Кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно п. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до п. 4.4 договору суборенди від 01.05.2011р. орендна плата нараховується з дати підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди. Останнім днем нарахування орендної плати є дата підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди.

Пунктом 5.5 укладеного між сторонами договору суборенди визначено, що у разі припинення дії цього договору, суборендар зобов'язаний повернути орендарю об'єкт оренди у тому ж порядку, за яким здійснювалась передача об'єкта оренди суборендарю - двосторонньою комісією за актом приймання-передачі об'єкта оренди.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Як зазначено вище, постановою Вищого господарського суду від 21.01.2013р. у справі № 5023/2673/12 було скасовано постанову Харківського апеляційного господарського суду від 30.10.2012р. та залишено без змін рішення господарського суду Харківської області від 16.07.2012р., яким розірвано договір суборенди нежитлового приміщення від 01.05.2012р., укладений між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний банк "Аркада" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Балта".

Згідно з ст. 111-11 Господарського процесуального кодексу України постанова касаційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Оскільки на підставі рішення суду дія договору суборенди від 01.05.2011р. була припинена 21.01.2013р., у відповідності до п. 2.1 договору на протязі п'яти банківських днів після вказаної дати між сторонами повинен був складений акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Матеріалами справи підтверджується, що ПАТ АКБ "Аркада" неодноразово зверталось до ТОВ "Балта" з вимогою підписати акт приймання-передачі нежитлового приміщення, яке складає предмет укладеного між стороною договору суборенди, фактичне підписання якого відбулося лише 16.06.2015р. (т.1, а.с. 49).

Відповідно до п. 5.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" з урахуванням положень статей 653, 795 ЦК України та умов договору, якщо останніми передбачено, що після закінчення або дострокового розірвання договору оренди нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акта приймання-передачі приміщень орендодавцеві, нарахування орендної плати за відповідний період є правомірним.

Разом з тим, за змістом статей 614 та 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів щодо належного виконання зобов'язання, особа, яка порушила зобов'язання звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили; за загальним правилом, наведеним у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Крім того, сторони не позбавлені права самостійно передбачити у договорі умови, підстави та порядок застосування положення про форс-мажор, спосіб його підтвердження та наслідки, в тому числі й щодо грошових зобов'язань.

За приписами частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає. Кваліфікацію обставин, за які не відповідає наймач, слід здійснювати, враховуючи загальні критерії, наведені статтями 614 та 617 Цивільного кодексу України для визначення умов, за які боржник не відповідає та звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання (випадок чи непереборна сила; не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов'язання, відсутність коштів у боржника; також до таких обставин слід віднести випадки, коли має місце прострочення кредитора (стаття 613 Цивільного кодексу України) чи невиконання ним зустрічного обов'язку (стаття 538 Цивільного кодексу України), що зумовлює правомірне відстрочення виконання зобов'язання боржником.

Згідно п. 7.6 договору суборенди у випадку вчинення дій чи бездіяльності орендаря, що призвело до неможливості користування об'єктом оренди за призначенням, суборендар звільняється від сплати орендної плати за весь період неможливості користування об'єктом оренди за призначенням, а орендар компенсує суборендарю понесені ним збитки.

Судова колегія відзначає, що за приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані довести обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, належними та допустимими доказами.

Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Як встановлено судовою колегією господарського суду апеляційної інстанції, рішенням господарського суду Харківської області від 16.07.2012р. у справі №5023/2673/12, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 21.01.2013, встановлено, що після спливу менше, ніж двох місяців від дати укладення договору, працівниками відділення позивача у м. Харкові викликано представників працівників Товариства з обмеженою відповідальністю "Охорона і безпека плюс", яке надавало послуги спостереження за сигналізації на підставі договору №1580/Тр від 01.04.2011р.

Складеним працівниками ТОВ "Охорона і безпека плюс" актом зафіксовано закладання будівельниками вікон об'єкта оренди без відповідних документів та дозволів, що спричинило значне затемнення приміщення та неможливість користуватися об'єктом оренди.

Внаслідок будівництва споруди впритул до стіни нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, фактично було закрито чотири вікна об'єкту суборенди, що в подальшому спричинило його затемнення та неможливість ПАТ АКБ "Аркада" використовувати об'єкт за цільовим призначенням, про що свідчить розпорядження головного санітарного лікаря Київського району м. Харкова про усунення порушень санітарного законодавства від 27.09.2011р. та іншими матеріалами справи; що внаслідок бездіяльності відповідача позивач був позбавлений можливості користуватися об'єктом суборенди відповідно до власних цілей, оскільки вказане приміщення не відповідало вимогам технічного стану приміщень банківських установ, затверджених відповідно до Постанови Правління НБУ, та державним санітарним нормам щодо забезпечення природного освітлення робочих місць.

Таким чином, в межах розгляду справи № 5023/2673/12 встановлено факт наявності істотного порушення умов договору з боку ТОВ "Балта", в наслідок чого ПАТ АКТ "Аркада" було позбавлено можливості користуватися об'єктом суборенди відповідно до власних цілей, оскільки вказане приміщення не відповідало вимогам технічного стану приміщень банківських установ, затверджених постановою правління НБУ, та державним санітарним нормам щодо забезпечення природного освітлення робочих місць, що стало підставою для розірвання договору суборенди в судовому порядку.

Згідно ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з п. 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011р. N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо.

Крім того, в силу частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" згадані судові рішення та зміст самої Конвенції про захист прав та свобод людини є пріоритетним джерелом права для національного суду.

У преамбулі та статті 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенні Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 року у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Зважаючи, що розгляд справи № 5023/2673/12 відбувався між тими сторонами, які є учасниками даного судового процесу, а також стосувався правовідносин, які стали підставою для звернення ТОВ "Балта" з даним позовом, судова колегія зазначає про преюдиціальне значення встановлених в межах вказаної судової справи фактів для справи, що розглядається, які в силу ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягають доведенню сторонами та повинні бути враховані при наданні судом оцінки спірним правовідносинам, які виникли на підставі укладеного між сторонами договору суборенди.

Так, постановою Вищого господарського суду України від 27.05.2013р. у справі № 5023/2115/12 рішення господарського суду Харківської області від 25.12.2012 року та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.02.2013 року у справі № 5023/5115/12 скасовано. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Балта" до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Аркада" про стягнення 348499,66 грн. відмовлено.

Господарський суд касаційної інстанції в межах розгляду вказаної справи, посилаючись на встановлені в межах розгляду справи №5023/2673/12 зазначені вище факти, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволенні заявлених позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 239,00 грн. інфляційних втрат, з Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Аркада" 334679,57 грн. основного бору, 13581,09 грн. пені за неналежне виконання умов договору суборенди нежитлового приміщення від 01.05.2011р. за період з 06.05.2012 року по 12.11.2012 року, у зв'язку з наявністю незалежних від волі другого відповідача (суборендаря) обставин неможливості використання орендованого приміщення, як передбаченої п.6 ст. 762 Цивільного кодексу України підстави для звільнення Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "Аркада" від сплати орендної плати за спірний період.

Зважаючи на викладене, судова колегія зазначає, що сторонами договору суборенди нежитлового приміщення від 01.05.2011р. передбачено право нарахування орендної плати до дати підписання сторонами акту приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди після припинення дії договору (п. 4.4 договору суборенди).

Разом з тим, в п. 7.6 договору сторонами на власний розсуд погоджено умову звільнення відповідача від обов'язку оплати орендної плати в разі вчинення суборендарем дій чи бездіяльності, що призвело до неможливості користування об'єктом оренди за призначенням.

Відповідно, встановлений в межах розгляду справи №5023/2673/12 факт неможливості ПАТ АКБ "Аркада" користуватись об'єктом суборенди відповідно до власних цілей та умов договору, який має преюдиціальне значення для спірних правовідносин, згідно з п. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України є підставою для звільнення ПАТ АКБ "Аркада" від сплати орендної плати "за фактичне користування" майном після припинення дії договору оренди.

Зважаючи на це, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог щодо стягнення з ПАТ АКБ "Аркада" орендної плати за визначений позивачем період: березень, квітень, травень 2013 року в розмірі 141240,84 грн., у зв'язку з чим рішення місцевого господарського суду в цій частині підлягає скасуванню.

Окрім цього, положеннями ст. 785 Цивільного кодексу України встановлена неустойка за порушення зобов'язання по поверненню майна з оренди.

Так, частиною другою статті 785 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у разі невиконання наймачем обов'язку з повернення речі.

Вказаною правовою нормою визначено відповідальність у формі сплати неустойки у вигляді подвійної орендної плати за безпідставне користування річчю, яке у відповідності до фактів, встановлених рішеннями господарського суду в межах справи №5023/2673/12, відсутнє.

Судова колегія зазначає, що необхідною умовою для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є встановлення обставин, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов'язку не виконав, тобто, встановлення наявності вини (умислу або необережності) у особи, яка порушила зобов'язання, відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19.08.2014р. № 3-70гс14 та від 02.09.2014р. № 3-85гс14.

Згідно з ч. 1 ст. 111-28 Господарського процесуального кодексу України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Як встановлено судовою колегією, ПАТ АКБ "Аркада" неодноразово листами від 18.02.2013р. № 338/12, від 04.06.2013р. № 1100/12, від 24.03.2014р. №558/12, від 06.05.2014р. № 1617/12 (т.1, а.с. 98-101, 103-105) зверталось до ТОВ "Балта" з пропозицією з'явитися до приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, для прийняття нерухомого майна, яке складає предмет договору суборенди, за актом приймання-передачі, які не знайшли позитивної відповіді з боку позивача у справі.

При цьому, з тверджень позивача про відсутність перегородок у вказаному приміщенні, як підстави для відмови від його прийняття, не вбачається наявність вини ПАТ АКБ "Аркада" у можливості вчасного отримання ТОВ "Балта" об'єкта оренди після припинення дії договору суборенди, оскільки:

- по-перше, зазначеними вище листами підтверджується спрямованість волевиявлення відповідача щодо повернення визначеного умовами договору приміщення;

- по-друге, обставина неможливості монтажу ПАТ АКБ "Аркада" перегородок в орендованому ним приміщенні виникла у зв'язку з передання останніх власнику - ФОП ОСОБА_3 на підставі акту приймання-передачі та неповернення їх на вимогу банку, що свідчить про відсутність у відповідача об'єктивної можливості приведення приміщення у стан, який передбачений умовами договору суборенди, станом на момент звернення відповідача до ТОВ "Балта" з вимогою про прийняття орендованого ним майна.

Вказаний факт не спростовано позивачем у справі та, зокрема, підтверджується складеними з боку відповідача актами від 12.03.2013р., від 14.04.2014р., а також актом приймання-передачі (повернення) приміщення від 16.06.2015р. (т.1, а.с. 107,108, 49), в якому сторони підтверджують факт відсутності у приміщенні перегородок на момент його прийняття та знаходження вказаного майна у його власника - ОСОБА_3, що у відповідності до ч. 1 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України не підлягає доведенню під час розгляду даної справи.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що матеріалами справи, зокрема постановою Вищого господарського суду від 21.01.2013р. у справі № 5023/2673/12, спростовується факт неправомірного утримання майна з боку відповідача у справі після закінчення терміну дії договору оренди, а також підтверджується відсутність умислу банку щодо неповернення приміщення, яке складає предмет укладеного між сторонами договору суборенди, та відсутність вини останнього у можливості отримання приміщення позивачем відповідно до встановленого сторонами порядку, як обставин, за яких відсутні правові підстави для застосування відносно ПАТ АКБ "Аркада" відповідальності, визначеної ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, за спірний період.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ АКБ "Аркада" подано заяву про застосування строків позовної давності, в якій 1-й відповідач, керуючись статтями 256, 257, 261, 267, 786 Цивільного кодексу України, просить застосувати до вимог позивача - ТОВ "Балта" - щодо стягнення неустойки строку позовної давності.

Розглянувши заяву ПАТ АКБ "Аркада" про застосування строків позовної давності, судова колегія зазначає наступне.

Статтею 291 Господарського кодексу України передбачено, що договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.

Правові наслідки припинення договору оренди визначається відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

За статтею 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом поверненням об'єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акту приймання-передачі. У разі не виконання обов'язку, передбаченого ч. 1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки; приписами статті 230 Господарського кодексу України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Частиною другою статті 785 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення у разі невиконання наймачем обов'язку з повернення речі.

Відповідно до вимог чинного законодавства за захистом свого цивільного права або інтересу особа може звернутися до суду у строк, визначений статтями 257, 258 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 Цивільного кодексу України).

За правилами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до п. 5.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 за N 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді справ зі спорів про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов'язань з повернення об'єкта оренди, господарським судам слід звертати увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Таким чином, застосування до відповідних позовів спеціальної позовної давності, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, є неправильним.

Стаття 266 Цивільного кодексу України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладання стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України).

У відповідності до п. 4.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. N 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" частиною другою статті 785 ЦК України передбачено право наймодавця вимагати від наймача сплати неустойки в разі невиконання останнім обов'язку щодо повернення речі.

Початок перебігу позовної давності за відповідною вимогою визначається за загальним правилом частини першої статті 261 названого Кодексу (з дня, наступного за тим днем, коли мало бути виконано зобов'язання щодо повернення речі).

Враховуючи вимоги ст. 261, 785 Цивільного кодексу України, період, за який нараховується неустойка за прострочення виконання зобов'язання щодо повернення речі, не обмежується визначеним законом строком та починається з дня, наступного за тим днем, коли мало бути виконано зобов'язання щодо повернення речі, в межах строку позовної давності за основною вимогою.

Відповідно до п. 5.5 договору суборенди у разі припинення дії договору, суборендар (відповідач-1) зобов'язаний повернути орендарю об'єкт оренди у тому ж порядку, за яким здійснювалась передача об'єкта оренди суборендарю.

Так, відповідно до п.п. 2.1, 2.2, 2.5 договору суборендар зобов'язаний повернути об'єкт оренди впродовж 5 робочих днів з моменту припинення договору.

З урахуванням наведеного, строк позовної давності для вимоги щодо сплати неустойки, передбаченої статтею 785 Цивільного кодексу України, сплив 29.01.2016р.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до п.2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р. №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові, у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

В даному випадку, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, у зв`язку з чим відсутні підстави для відмови в позові в цій частині, у зв'язку зі спливом позовної давності.

За наведених вище підстав, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк "Аркада" підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №922/478/16 - скасуванню.

Судові витрати у відповідності до положень статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 91, 99, 101, 102, п. 2 ч. 1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк "Аркада" задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 10.05.2016р. у справі №922/478/16 скасувати.

Прийняти нове рішення.

В позові Товариства з обмеженою відповідальністю "Балта" до Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк "Аркада" відмовити.

Провадження у справі в частині позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Балта" до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 припинити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Балта" (свід. реєстрації серія АОО №500370 п/р 3329 в ПАТ "Укрсоцбанк", код 300023, , св. про сплату єд. платку НОМЕР_1, 61204, АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний комерційний банк "Аркада" (01001, м. Київ, вул. Ольгінська, б.3, р/р 0 в ПАТ АКБ "Аркада" код банку 322335, код за , свідоцтво про сплату ПДВ № 100329459, іпн 51) 7435,31 грн. судових витрат за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 01.08.2016р.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.В. Плахов