ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016р. Справа№ 914/1290/16

за позовом: Комунального підприємства «Перемишлянитеплоенерго», м.Перемишляни Львівської області

до відповідача: Виконавчого комітету Бібрської міської ради, м.Бібрка Перемишлянського району Львівської області

про стягнення 256436,60грн.

Суддя Щигельська О.І.

при секретарі Зарицькій О.Р.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 представник за довіреністю

від відповідача: ОСОБА_2 представник за довіреністю

Суть спору: позов заявлено Комунальним підприємством «Перемишлянитеплоенерго», м.Перемишляни Львівської області до Виконавчого комітету Бібрської міської ради, м.Бібрка Перемишлянського району Львівської області про стягнення заборгованості за надання житлово-комунальних послуг із постачання теплової енергії в сумі 256436,60грн.

Ухвалою суду від 16.05.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 01.06.2016р. Ухвалою суду від 01.06.2016р. розгляд справи відкладено на 15.06.2016р. у звязку з неявкою сторін. В судовому засіданні 15.06.2016р. оголошено перерву до 04.07.2016р. для надання можливості сторонам виконати вимоги ухвал суду. Ухвалами суду від 04.07.2016р. відмовлено у задоволенні клопотання Виконавчого комітету Бібрської міської ради про зупинення провадження у справі №914/1290/16, а також за клопотанням позивача строк розгляду справи продовжити на 15 днів, в судовому засіданні оголошено перерву до 18.07.2016р. В судовому засіданні 18.07.2016р. оголошено перерву до 27.07.2016р. для надання можливості позивачу подати докази часткової оплати послуг відповідачем за листопад та грудень 2014 року.

Представникам сторін розяснено їх права, згідно ст.20, 22 ГПК України.

Представник позивача в судове засідання 27.07.2016р. зявився, витребувані судом документи не подав, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, зазначених у позовній заяві. Ствердив, зокрема, що в лютому 2013 року між позивачем та відповідачем Виконавчим комітетом Бродівської міської ради укладено договір про постачання теплової енергії в гарячій воді. Проте, відповідач взяті на себе за договором зобовязання належним чином не виконав, розрахунки за теплову енергію, поставлену протягом листопада та грудня 2014 року оплачено частково, а розрахунок за теплову енергію, отриману за період з січня по квітень, а також у жовтні та листопаді 2015 року не оплачено взагалі, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 256436,60грн. Від підписання договору з постачання теплової енергії на 2015 рік, запропонованого позивачем, Виконавчий комітет Бібрської міської ради відмовився. Зазначене зумовило звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію. Просив позов задоволити.

Представник відповідача в судове засідання 27.07.2016р. зявився, заявив усне клопотання про зупинення провадження у справі до розгляду господарським судом Львівської області справи №914/1766/16 за позовом Виконавчого комітету Бібрської міської ради до КП «Перемишлянитеплоенерго» про визнання недійсним п.11.4 договору №20/2 від 05.02.2013р. та додаткового договору №1 від 24.01.2014р., оскільки предметом спору у справі №914/1766/16 є визнання недійсним договору (в частині), на підставі якого КП «Перемишлянитеплоенерго» заявлено позов про стягнення заборгованості у справі №914/1290/16. На думку відповідача, у разі задоволення позовних вимог у справі №914/1766/16 буде встановлено преюдиційний факт, що матиме значення для вирішення справи №914/1290/16.

Представник позивача заперечив проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі зважаючи на його безпідставність та необґрунтованість.

Розглянувши дане клопотання, заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.79 ГПК України, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.3.16 Постанови №18 від 26.12.2011р. розяснено, що пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини третя і четверта статті 35 ГПК). Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Враховуючи зазначені вище положення та предмет спору у даній справі, суд приходить до висновку, що справа №914/1766/16 не є такою, що унеможливлює розгляд даної справи, надання оцінки зібраним у даній справі доказам в межах позовних вимог і предмета позову, зясування та дослідження усіх обставин спору в межах даної справи. Заявником не доведено обєктивної неможливості розгляду даної справи.

Відтак, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі. Суд також звертає увагу, що суд може оцінити договір та доповнення до нього на предмет їх дійсності при розгляді даної справи, а відповідач не буде позбавлений права подати заяву про перегляд рішення у даній справі за нововиявленими обставинами в порядку, передбаченому розділом ХІІІ ГПК України, у випадку встановлення у справі №914/2313/15 обставин, що не відомі та не встановлені на час розгляду даної справи.

Окрім цього, представник відповідача в судовому засіданні 27.07.2016р. проти задоволення позову заперечив з мотивів, наведених у поданому відзиві (вх.№28429/16 від 04.07.2016р.) та додаткових поясненнях (вх.№30178/16 від 18.07.2016р.). Зокрема, зазначив, що надання послуг за вказаний період не підтверджується належними та допустимими доказами, а договір, на який посилається позивач, як на підставу своїх вимог припинив свою дію. Відтак, у задоволенні позову просив відмовити.

Суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, в яких достатньо доказів для прийняття рішення по суті спору, у відповідності до ч.3 ст. 4-3 ГПК України судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, у звязку із чим передбачені у ст.77 ГПК України підстави для відкладення розгляду справи не вбачаються.

Розглянувши подані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено таке.

Між Комунальним підприємством «Перемишлянитеплоенерго» (теплопостачальна організація за договором, позивач по справі) та Виконавчим комітетом Бібрської міської ради (споживач за договором, відповідач по справі) укладено договір №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді від 05.02.2013р., за яким енергопостачальна організація взяла на себе зобовязання надавати споживачеві послуги з постачання водяної пари і гарячої води (постачання гарячої води і теплової енергії для централізованого опалення 40.30.1) обсягом 182,8 Гкал на загальну суму 230000,00грн, а споживач оплачувати отримані послуги за встановленими відповідними органами тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором (п.1). Як визначено п.1.2 договору, обсяги постачання водяної пари і гарячої води (включно з холодоагентами) (послуги з теплопостачання) можуть бути зменшені залежно від реального фінансування.

Так, сторонами підписано також додаткову угоду №1 до договору №20/2 від 05.02.2013р., якою зменшено обсяги закупівлі послуг з постачання водяної пари і гарячої води (включно з холодоагентами). Таким чином, загальна сума договору склала 195697,02грн.

Згідно з п.7.3 договору, споживач здійснює щомісяця оплату за теплову енергію, спожиту протягом поточного місяця, не пізніше 15-го числа наступного місяця. У п.7.2 договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом листопада та грудня 2014 року, за період з січня по квітень, а також у жовтні та листопаді 2015 року КП «Перемишлянитеплоенерго» поставлено до визначеного у договорі обєкту постачання дитячого садка (додаток №1 до договору) теплової енергії на суму 268566,45грн. На оплату вказаних послуг КП «Перемишлянитеплоенерго» виставлено рахунки №106 від 24.12.2014р. за листопад 2014 року на суму 33207,57грн., №129 від 28.12.2014р. за грудень 2014 року на суму 40403,06грн., №4 за січень 2015 року на суму 35913,83грн., №33 за лютий 2015 року на суму 36448,26грн., №45 за березень 2015 року на суму 38906,65грн., №68 за квітень 2015 року на суму 12370,32грн., №89 за жовтень 2015 року на суму 28858,99грн. та №111 за листопад 2015 року на суму 42457,77грн., копії яких долучено до матеріалів справи. Окрім цього, КП «Перемишлянитеплоенерго» також долучено копії супровідних листів, якими окремі з вказаних рахунків надавались на оплату відповідачу.

Позивач стверджує, що в поставлену протягом вказаного періоду теплову енергію відповідачем оплачено лише частково, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 256436,60грн.

При вирішенні спору суд виходив з такого.

Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов'язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до п.1, 2 ст.275 ГК України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, теплову енергію, отриману Виконавчим комітетом Бібрської міської ради на підставі договору №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді від 05.02.2013р. протягом листопада та грудня 2014 року, за період з січня по квітень, а також у жовтні та листопаді 2015 року, оплачено ним лише частково. Як стверджує позивач, Виконавчим комітетом Бібрської міської ради 12129,85грн. за теплову енергію, поставлену у листопаді 2014 року. Факт часткової оплати за отриману теплову енергію підтверджується відміткою Управління Державної казначейської служби України у Перемишлянському районі Львівської області на рахунку №106 від 24.12.2014р., копію якого долучено до матеріалів справи відповідачем.

На підтвердження належного виконання взятих на себе за договором зобовязань, позивачем долучено до матеріалів справи акти від 01.12.2014р., від 31.12.2014р., від 02.02.2015р., від 02.03.2015р., від 01.04.2015р., від 15.04.2015р., від 31.10.2015р. та від 01.12.2015р. про безперебійне постачання теплової енергії до дитячого садочка протягом листопада та грудня 2014 року, за період з січня по квітень, а також у жовтні та листопаді 2015 року, підписані комісією у складі п.Сипко В.С., п.Карашкевич І.Ю., та п.Коцюмбас Є.В.

Щодо зауважень відповідача про те, що такі докази не можуть вважатися належними та допустимими доказами, які підтверджують факт надання відповідної послуги та її прийняття, оскільки такі акти про надання теплової енергії до дитячого садочка за відповідні періоди підписано завідуючою дитячого садочка ОСОБА_3, яка не є уповноваженою особою, оскільки відповідно до п.12.2 договору №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді від 05.02.2013р. відповідальним за теплове господарство призначено ОСОБА_4, а на адресу Бібрської міської ради дані акти для підписання не направлялися, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що п.Чайку Н.В. як особу, відповідальну за теплове господарство споживача, визначено лише в одній із копій договору №20/2 від 05.02.2013р., наданій відповідачем. Поданий позивачем примірник договору не містить таких відомостей. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які би б підтверджували призначення Виконавчим комітетом Бібрської міської ради п.Чайки Н.В. особою, відповідальною за теплове господарство. Окрім того, як вбачається з відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником обєкта споживача, до якого здійснюється постачання теплової енергії за договором, а саме Дошкільного навчального закладу «Сонечко» м.Бібрка, є ОСОБА_3. Відтак, суд приходить до висновку, що зазначені вище акти про безперебійне постачання теплової енергії підписано повноважними особами, визначену в них кількість днів безперебійного постачання теплової енергії покладено в основу розрахунків за поставлену теплову енергію.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно зі ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання, або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено наявність заборгованості за теплову енергію, поставлену на підставі договору №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді від 05.02.2013р. до обєкта Виконавчого комітету Бібрської міської ради протягом листопада та грудня 2014 року, за період з січня по квітень, а також у жовтні та листопаді 2015 року, в розмірі 256436,60грн.

Суд звертає увагу на те, що у відповідь на вимогу про оплату рахунків за поставлену теплову енергію, Виконавчий комітет Бібрської міської ради листом №02-13/191 від 02.04.2015р. повідомив позивача про те, що оскільки станом на 01.04.2015р. договір про надання послуг з теплопостачання не укладено, істотні умови надання послуг сторонами не визначено, то правові підстави для перерахування бюджетних коштів за непогоджені сторонами послуги відсутні.

По суті заперечень відповідача щодо припинення строку дії договору №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді від 05.02.2013р., а відтак, відсутності підстав для оплати за поставлену теплову енергію, суд вважає за необхідне зазначити таке.

У відповідності до ст.193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Так, постачання гарячої води та опалення за змістом ст.1 та ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є одним із видів комунальних послуг. А згідно з ч.1 ст.19 вказаного Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Згідно з п.2 ст.275 ГК України, відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як встановлено судом, між КП «Перемишлянитеплоенерго» як виконавцем та Виконавчим комітетом Бібрської міської ради як споживачем послуг укладено договір №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді від 05.02.2013р.

Окрім цього, 24.01.2014р. сторонами також підписано додатковий договір №1 про внесення змін та доповнень до Договору №20/2 від 05.02.2013 р., відповідно до умов якого ціна Договору на 2014 рік становить 46000,00грн. (п.1.1). Термін дії такого додаткового договору визначено до 31.03.2014р. (п.2).

Відповідач стверджує, що зазначене відповідає ч.6 ст. 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель», за яким дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Водночас, відповідач безпідставно вважає, що дія договору №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді від 05.02.2013р. закінчилась із закінченням строку, на який укладено зазначений вище додатковий договір.

Так, за умовами договору №20/2 від 05.02.2013р., він діє до 31.12.2013р. (11.1) та припиняє свою дію у випадку закінчення строку, на який він був укладений (п.11.2). Водночас, згідно п.11.4, договір вважається автоматично продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які би свідчили про письмову заяву Виконавчого комітету Бібрської міської ради про припинення договору №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді від 05.02.2013р., зроблену не пізніше як за місяць до закінчення строку його дії.

Щодо тверджень відповідача про те, що зазначене положення договору №20/2 від 05.02.2013р., яким строк його дії автоматично продовжується на кожен наступний рік, є таким, що суперечить нормам Закону України «Про здійснення державних закупівель», який є спеціальним законом, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.2 Закону України «Про здійснення державних закупівель», особливості здійснення процедур закупівлі, визначених цим Законом, встановлюються окремими законами для: юридичних осіб, які провадять діяльність у сфері забезпечення виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. Так, на момент виникнення спірних відносин, особливості постачання теплової енергії, придбаних державним коштом, регулювались Законом України «Про особливості здійснення закупівель в окремих сферах господарської діяльності».

Згідно з п.8 ч.1 ст.4 вказаного Закону, без застосування процедур закупівель, передбачених Законом України «Про здійснення державних закупівель» та цим Законом, замовник здійснює закупівлі товарів, робіт та послуг, якщо ціни (тарифи) на них затверджуються державними колегіальними органами, іншими органами влади відповідно до їх повноважень або визначаються у порядку, встановленому зазначеними органами, у тому числі якщо визначення таких цін здійснюється на аукціонах.

Так, тарифи на послуги теплопостачання для бюджетних установ встановлено розпорядженнями Перемишлянської районної державної адміністрації №348 від 20.10.2014р., №403 від 01.12.2014р., №202 від 01.09.2015р. та №286 від 03.11.2015р., в межах повноважень, наданих цьому органу державної влади (виконавчої) законом. Копії відповідних розпоряджень долучено до матеріалів справи.

Відтак, суд вважає безпідставними посилання відповідача на норми Закону України «Про здійснення державних закупівель» при обґрунтуванні припинення дії договору №20/2 про постачання теплої енергії в гарячій воді від 05.02.2013р. із закінченням строку його дії.

Суд також звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи відсутність затвердженого типового договору про купівлю-продаж (постачання) теплової енергії, такий договір укладається його сторонами з урахуванням норм, зокрема, Закону України «Про теплопостачання», Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10. 2007 № 1198 з урахуванням дотриманням процедури укладення договорів, визначеної главою 53 Цивільного кодексу України.

Суд звертає увагу на те, що КП «Перемишлянитеплоенерго» неодноразово зверталось до Виконавчого комітету Бібрської міської ради із пропозицією укласти договір про надання послуг з постачання водяної пари і гарячої води (постачання гарячої води і теплової енергії для централізованого опалення). Зазначене, зокрема, підтверджується долученими до матеріалів справи копіями листів КП «Перемишлянитеплоенерго» №2 від 19.01.2015р., №10 від 19.02.2015р., №19 від 20.03.2015р. Проте, як вбачається з матеріалів справи, інший договір про постачання теплової енергії в гарячій воді, аніж підписаний 05.02.2013р. за №20/2, сторонами не укладено.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що Виконавчий комітет Бібрської міської ради зобовязаний здійснити оплату за поставлену згідно договору №20/2 від 05.02.2013р. теплову енергію до обєкта, що знаходиться за адресою: Львівська область, Перемишлянський район, с.Бібрка, вул. Уляни Кравченко, 4, й використовуються Дошкільним навчальним закладом «Сонечко» м.Бібрка.

Відповідно до ст. 229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим кодексом та іншими законами.

Пленумом Вищого господарського суду України у п.1.10 Постанови №14 від 17.12.2013р. розяснено, що за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України). Також суд звертає увагу на те, що для господарсько-правових відносин характерна юридична рівність сторін, тобто бюджетна установа як отримувач і розпорядник бюджетних коштів не має будь-яких привілеїв чи пільг в межах виконання зобовязань, взятих на себе за договором. Окрім цього, за змістом частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005р. відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання, про що, зокрема, зазначено у Постанові Верховного суду від 15.05.2012р. по справі № 11/446. Також в п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013р. зазначено, що відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (див. постанову Вищого господарського суду України від 23.08.2012 у справі №15/5027/715/2011).

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, заборгованість виникла не внаслідок відсутності бюджетних асигнувань, а зважаючи на те, що Виконавчим комітетом Бібрської міської ради, як розпорядником бюджетних коштів, не здійснено своєчасну реєстрацію бюджетного зобовязання в органах Державної казначейської служби України, а також не виконаного покладеного законом обовязку із укладення договору про постачання теплової енергії.

Вирішуючи питання про розподіл господарських витрат, суд звертає увагу на те, що на підтвердження сплати судового збору позивачем долучено до матеріалів справи платіжне доручення №5 від 15.03.2016р. на суму 5496,90грн.

Водночас, відповідно до пп.1 п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 150 розмірів мінімальної заробітної плати.

Беручи до уваги ціну позову, суд приходить до висновку, що за подання такої позовної заяви до суду до сплати підлягав судовий збір в розмірі 3846,55грн., відтак, 1650,32грн. судового збору сплачено позивачем надмірно.

Суд розяснює, що відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

В решті, суд зазначає, щр відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак, витрати зі сплати судового збору в розмірі 3846,55грн. слід покласти на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82, 83, 85, 116 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Виконавчого комітету Бібрської міської ради (Львівська область, Перемишлянський район, м.Бібрка, вул.Тарнавського, буд.22; ) на користь Комунального підприємства «Перемишлянитеплоенерго» (Львівська область, м.Перемишляни, вул.Привокзальна, буд.13; ) 256436,60грн. основного боргу та 3846,55грн. судового збору.

3. Наказ видати у відповідності до ст.116 ГПК України.

4. Строк і порядок оскарження рішення суду визначені ст.ст.91-93 ГПК України.

Повне рішення складено 27.07.2016р.

Суддя Щигельська О.І.