РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016Справа №910/9680/16
Суддя господарського суду міста Києва Чебикіна С.О., розглянувши справу за первісним позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська Залізниця» до Державного агентства резерву України про стягнення 227 290,81 грн., за участю представників позивача - Руденко С.О., довіреність №б/н від 19.04.2016 року, відповідача - Стеція В.С., довіреність №1167/0/4-16 від 07.04.2016 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про стягнення 227 290,81 грн. витрат пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву згідно умов договору № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч від 07.05.2003 року.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.05.2016 року порушено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 13.06.2016 року.

В судовому засіданні 13.06.2016 року оголошено перерву на 27.07.2016 року.

27.07.2016 року через канцелярію, до суду надійшов відзив відповідача, в якому він просив відмовити в задоволенні позовної заяви.

27.07.2016 року позивачем в судовому засіданні надано письмові пояснення у справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.05.2003 року між Державним підприємством «Придніпровська залізниця», правонаступником якого є позивач (зберігач) і Державним комітетом України з державного матеріального резерву (комітет), правонаступником якого є відповідач, укладено договір, за умовами якого комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1. Передбачені договором форми актів затверджуються комітетом (пункт 1.2 договору).

Згідно пункту 1.1 договору зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі - цінності) без користування ними зберігачем здійснюється на складських приміщеннях, майданчиках зберігача.

Пунктом 1.1 договору встановлено, що зберігач зобов'язаний забезпечити належне зберігання цінностей і вести бухгалтерський облік на позабалансовому рахунку зберігача.

Згідно пункту 3.1 договору комітет зобов'язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

Відповідно пункту 4.1 договору відшкодування витрат за зберігання цінностей визначається згідно з щорічно погодженим комітетом зведеним кошторисом витрат зберігача, який здійснює відповідальне зберігання цих цінностей мобілізаційного резерву.

Пунктом 4.3 договору визначено, що зберігач надає комітетові щоквартально до 15 числа місяця, наступного за звітним, звіти про фактичні витрати за зберігання цінностей, що підтверджується актом звірки взаєморозрахунків на утримання цінностей мобілізаційного резерву за встановленою формою - відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) зберігачу за зберігання цінностей мобілізаційного резерву комітет здійснює в межах, визначених підписаними актами взаєморозрахунків фактичних витрат у відповідності до пункту 4.3 договору, не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним кварталом (пункт 4.4 договору);

Згідно пункту 7.3 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей мобілізаційного резерву.

Поясненнями позивача, частково відповідача, а також актом на відшкодування витрат за ІІІ квартал 2015 року на суму 38 899,94 грн, який підписаний уповноваженими представниками обох сторін, актами на відшкодування витрат за ІV квартал 2015 року на суму 73 779,82 грн. та за І квартал 2016 року на суму 114 611,05 грн., які було направлено позивачем на адресу відповідача, але останнім не підписано, звітами про витрати на зберігання матеріальних цінностей державного (мобілізаційного) резерву за третій квартал 2015 року на суму 38 899,94 грн, за четвертий квартал 2015 року на суму 73 779,82 грн. та за перший квартал 2016 року на суму 114 611,05 грн., які містяться в матеріалах справи та повністю відповідають затвердженим відповідачем кошторисам, підтверджується факт надання позивачем послуг зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву згідно умов договору № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч від 07.05.2003 року на загальну суму 227 290,81 грн.

Листом від 23.02.2016 року №591/0/4 відповідач повідомив позивача, що здійснить розрахунки з позивачем по мірі надходження фінансування.

Доказів оплати вищезазначеної заборгованості відповідачем суду не надано.

Відповідно до частини першої статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Частиною першою статті 946 ЦК України встановлено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 227 290,81 грн. витрат, пов'язаних зі зберіганням матеріальних цінностей мобілізаційного резерву згідно умов договору № ПР/НР-03-01/НЮ-1744дч від 07.05.2003 року обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Судом було надано належну оцінку доводам відповідача, що викладені у відзиві, в якому він просив відмовити в позові в зв'язку з відсутністю бюджетного фінансування.

Однак, факт відсутності бюджетного фінансування не звільняє відповідача від оплати за отримані послуги, оскільки така обставина не визначена законодавчо як така, що звільняє від виконання зобов'язання.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України прямо передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов'язань контрагентами правопорушника не вважається обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція стосовно того, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання викладена в постанові Верховного Суду України №11/446 від 15.05.2012.

Згідно ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 33, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного агентства резерву України (01601, м. Київ, вул. Пушкінська, 28; код 37472392) на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська Залізниця» (49602, м. Дніпро, просп. Дмитра Яворницького, 108; код 40081237) 227 290 (двісті двадцять сім тисяч двісті дев'яносто) грн. 81 коп. витрат та 3 410 (три тисячі чотириста десять) грн. 35 коп. судового збору.

Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 01.08.2016р.

Суддя С.О. Чебикіна