ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.07.16р. Справа № 904/4954/16

За позовом Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування", м. Харків

до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро

про повернення суми авансу

Суддя Мартинюк С.В.

Представники:

від позивача: не з'явився

від відповідача: ОСОБА_1 - довіреність №157/515 від 27.05.2016 року

СУТЬ СПОРУ:

Державне підприємство "Харківський завод транспортного устаткування", м. Харків звернулось до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова", м. Дніпро про повернення суми авансу в розмірі 123 909,82 грн., пені в розмірі 38 787,90 грн., 3% річних в розмірі 3187,71 грн. та інфляційних в розмірі 11 151,88 грн.

26.07.2016 року до господарського суду надійшла заява про зменшення позовних вимог з урахуванням якої позивач просить стягнути з відповідача 123 909,82 грн. суми авансу та 41 565,60 грн. пені.

Відповідач надав відзив на позов, на підставі ст. 233 ГК України просить зменшити розмір пені.

Клопотання про здійснення технічної фіксації судового процесу не заявлялось.

У порядку ст. 85 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні 26.07.2016року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника відповідача, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством "Харківський завод транспортного устаткування" (далі-позивач) та Державним підприємством "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (далі-відповідач) було укладено контракт №239 від 11.01.2012 року (далі- контракт).

Відповідно до п. 1.1. контракту, постачальник зобов'язується виготовити та поставити, а замовник прийняти та оплатити продукцію в кількості та по ціні відповідно специфікацій.

Замовник оплачує продукцію , що поставляється постачальником за погодженою ціною. У випадку зміни ціни на продукцію сторони підписують додаткову угоду, що є невід'ємною частиною контракту (п. 2.3. договору).

Замовник оплачує постачальнику аванс у розмірі 50% від вартості, визначеної в п. 2.1. після підписання контракту у 10-денний термін після отримання авансу від БК АЦС на підставі рахунку постачальника. Остаточний розрахунок здійснюється замовником протягом 5 днів після повідомлення постачальника про готовність продукції до відвантаження (п.2.4. договору в редакції протоколу узгодження розбіжностей).

Строк постачання продукції - лютий 2012 року (п. 3.1. договору)

Терміни постачання, вказані в специфікації, можуть бути змінені за письмовим погодженням сторін (п. 3.6. договору).

Пунктом 2 додаткової угоди №4 від 06.10.2014 року сторони внесли зміни до специфікації п. 1.1. контракту в колонці "терміни постачання" для позиції 16 - липень 2015 року.

Відповідно до п. 16 протоколу погодження договірної ціни вартість позиції 16 складає 188282,10 грн. (без ПДВ).

На виконання умов контракту позивач перерахував відповідачу суму авансу в розмірі 317 183,94 грн., що підтверджується платіжним дорученням №79 від 07.02.2012 року (а.с.10).

Відповідачем виготовлено та поставлено позивачу продукції на суму 193 274,12 грн., що підтверджується товарно-транспортними накладними, які містяться в матеріалах справи (а.с.62-64).

Враховуючи викладене, сума авансу за виготовлення позиції №16 договору складає 123 909,82 грн.

Позивачем на адресу відповідача була направлена претензія №187 віл 29.03.2016 року з вимогою повернути суму попередньої оплати в розмірі 123 909,82 грн. (а.с.13-14).

У відповідь на претензію позивача відповідачем надано відповідь №157/418 від 04.05.2016 року, з тексту якої вбачається, що розгляд претензії призупинено до усунення недоліків та надання документів (а.с.16).

В порушення умов договору, відповідач не виготовив та не поставив позивачу товар.

В силу ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов укладеного договору. Відповідно до вимог ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов'язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання, є порушенням зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зважаючи на порушення відповідачем зобов'язань щодо своєчасної поставки товару, вимоги позивача про стягнення в розмірі 123 909,82грн. є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 549 названого Кодексу неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки.

Згідно п. 8.4 Контракту, при порушенні строку поставки продукції постачальник сплачує пеню в розмірі 0,1 % від суми не поставленої продукції за кожний день прострочення, але не більше подвійної ставки НБУ.

На підставі п.8.2. контракту, позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 41565,60грн. за період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року.

Перевіривши розрахунок позивача, господарський суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині стягнення пені в розмірі 41 565,60грн. за період з 01.08.2015 року по 31.01.2016 року, оскільки останній здійснено з урахуванням приписів ч. 6 ст.232 ГК України, пеню розраховано в розмірі 0,1 % від суми не поставленої продукції за кожний день прострочення, оскільки сума подвійної облікової ставки НБУ за спірний період більшою та складає 54 520,14 грн.

Враховуючи викладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відзиві на позов відповідач просив зменшити розмір пені на підставі ст. 233 ГК України.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України та п. 3 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має право зменшити розмір штрафних санкцій (пені, штрафу).

Згідно з п. 3.17.4. постанови Пленуму ВГСУ №18 від 23.12.2011 року, вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Відповідно до ст. 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами винятковості даного випадку, що заявлена до стягнення сума пені є надмірно великою, а також те, що прострочка виконання сталася з незалежних від нього причин, у зв'язку з чим господарський суд не вбачає підстав для зменшення штрафних санкцій.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становить 1 378 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати (1 378 грн. 00 коп.) та не більше 150 розмірів мінімальних заробітних плат (206 700 грн. 00 коп.).

Ціна позову становить 165 475,42грн., отже, сума судового збору за подання даного позову мала складати 2482,13грн., а позивачем згідно платіжного доручення №263 від 06.06.2016року сплачено 2655,56грн.

При цьому, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, надмірно сплачений позивачем згідно платіжного доручення №263 від 06.06.2016року судовий збір в розмірі 173,43грн. підлягає поверненню з державного бюджету України на підставі ухвали суду, в зв'язку із внесенням судового збору в більшому розмірі та поданням позивачем відповідної заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, господарський суд має право покласти на неї судовий збір незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 33, 34, 49, 82-85,115-116 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства "Виробниче об'єднання "Південний машинобудівний завод ім. О. М. Макарова" (49047, м. Дніпро, вул.Криворізька, 1, ) на користь Державного підприємства "Харківський завод транспортного устаткування" (61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 3, ) суму авансу в розмірі 123 909,82 грн., пеню в розмірі 41 565,60грн. та витрати по сплаті судового збору 2482,13 грн.

Повернути Державному підприємству "Харківський завод транспортного устаткування" (61102, м. Харків, вул. Достоєвського, 3, ) з Державного бюджету України в особі управління Державної казначейської Служби України у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Дніпропетровської області (49027, м. Дніпропетровськ, пл. Шевченка, 7, , рахунок 3005 в Відділенні банку ГУДКУ у Дніпропетровській області, МФО 805012, КБКД 22030001) зайво сплачений згідно платіжного доручення №263 від 06.06.2016року, яке міститься в матеріалах справи №904/4954/16, судовий збір у сумі 173,43грн., про що винести ухвалу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 01.08.2016 року

Суддя ОСОБА_2