РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016Справа №910/11276/16

За позовом Приватного підприємства «Промбудсервіс 2005»

До Публічного акціонерного товариства «Мостобуд»

Про визнання договору дійсним

Суддя Ващенко Т.М.

Представники сторін:

Від позивача: Драчук І.В. представник за довіреністю № 03/16 від 02.06.16.

Від відповідача: Ночовний В.Ю.. представник за довіреністю № 269/21-16 від 16.06.16.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство «Промбудсервіс 2005» (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (далі - відповідач) про визнання дійсним договору відступлення права вимоги № 2012/МД від 02.11.12., укладеного між позивачем та відповідачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.06.16. порушено провадження у справі № 910/11276/16 та призначено її до розгляду на 14.07.16.

В судовому засіданні 14.07.16. позивачем підтримано свої позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні 14.07.16. поклав вирішення спору в даній справі на розсуд суду.

Враховуючи предмет спору, а також доказове наповнення матеріалів справи, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами в порядку ст. 75 ГПК України.

За результатами дослідження доказів, наявних в матеріалах справи, суд в нарадчій кімнаті, у відповідності до ст. ст. 82-85 ГПК України, ухвалив рішення у справі № 910/11276/16.

В судовому засіданні 14.07.16. судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.06.08. між відповідачем, як Продавцем, та Товариством обмеженою відповідальністю «Октагон ЛТД», як Покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстраційний номер 20389.

02.11.12. між позивачем (далі - Первісний кредитор) та відповідачем (далі - Новий кредитор) було підписано та скріплено печатками Договір № 2012/МД про відступлення права вимоги (далі - Договір), за яким Первісний кредитор відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, належне Первісному кредиторові у відповідності з Договором купівлі-продажу від 25 червня 2008 р. посвідченим Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстраційний номер 20389 (далі - Основний договір).

Відповідно до п. 1.2 Договору, з моменту його підписання Новий кредитор одержує право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника належного виконання всіх зобов'язань за Основним договором.

Сума вимоги, що відступається за Основним договором з урахуванням часткових розрахунків становить 126 100 000 (сто двадцять шість мільйонів сто тисяч) грн. 00 коп., що еквівалентно 26 000 000 (двадцять шість мільйонів) доларів США відповідно до офіційного обмінного курсу гривні до долара США, встановленого Національним банком України на день укладення цього договору, включаючи ПДВ. До Нового кредитора також переходить право на стягнення штрафних санкцій за порушення умов Основного договору Боржником, а також право відмови від договору чи його розірвання відповідно до умов зазначених в договорі та чинного законодавства України (п. 1.3, п. 1.4 Договору).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем підписано та скріплено печатками договір № 2012/МД від 02.11.12. про відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу від 25.06.08., посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В., реєстраційний номер 20389. Таким чином, оскільки за приписами чинного законодавства України правочин щодо зміни кредитора в зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові, а договір купівлі-продажу від 25.06.08. було нотаріально посвідчено, то договір № 2012/МД від 02.11.12. відступлення права вимоги підлягає нотаріальному посвідченню. За твердження позивача, відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, що і зумовило звернення Приватного підприємства «Промбудсервіс 2005» з даним позовом до суду.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, суд дає самостійну оцінку доказам на підставі чинного законодавства і не зв'язаний позицією сторін.

Згідно зі ст. ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу; обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями абз. 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 4 ст. 179 Господарського кодексу України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту.

Положеннями ч. 1 та 2 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 2 ст. 220 ЦК України визначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

На підставі ч. 2 ст. 220 ЦК України суд може визнати дійсним лише такий правочин, який було укладено.

З аналізу наведеної норми вбачається, що вирішуючи спір про визнання договору дійсним, господарський суд перш за все повинен встановити обставини досягнення сторонами згоди щодо істотних умов договору та повного чи часткового виконання умов договору (перерахування коштів, передачі майна, тощо). Крім того, суду слід перевірити, чи потребував за законом відповідний договір нотаріального посвідчення, чи не містить він протизаконних умов, а також з'ясувати обставини ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору. (правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 11.01.16. у справі № 911/2376/15).

Як зазначено в п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суд України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" у вирішенні спорів, пов'язаних з визнанням правочинів, які піддягали нотаріальному посвідченню, дійсними (статті 219, 220 Цивільного кодексу України), господарські суди повинні з'ясувати: чи підлягав відповідний правочин нотаріальному посвідченню, з яких причин його не було нотаріально посвідчено та чи втрачена можливість такого посвідчення, а також чи не суперечить зміст правочину вимогам закону, оскільки в такому разі позов не може бути задоволений.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 при розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Верховний Суд України у листі від 24.11.2008 "Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначив про необхідність врахування судами, що умовами застосування ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України є безповоротне ухилення та втрата стороною можливості з будь-яких причин посвідчити правочин.

Приписами ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Здійснивши аналіз умов Договору, судом встановлено, що сторонами досягнуто всіх істотних умов Договору № 2012/МД від 02.11.12. про відступлення права вимоги, що є достатньою підставою для висновку про укладення сторонами Договору. Крім того, судом встановлено, що він не містить протизаконних умов.

Що ж стосується з'ясування обставин виконання договору, то перш за все слід виходити зі змісту зобов'язань, встановлених спірним договором.

Згідно з п. 2.1 Договору, право вимоги, що відступається за даним Договором, оцінене Сторонами в сумі 1 000 000 (один мільйон) гривень 00 коп. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору кошти визначені п.2.1. цього договору з моменту підписання даного договору. Новий кредитор зобов'язаний сплатити на користь Первісного кредитора ціну Договору, передбачену п.2.1. даного Договору із дня набрання чинності даним Договором (п. 2.2, п. 3.2 Договору).

Судом встановлено, що позивачем було частково виконано свої зобов'язання за Договором, шляхом перерахування на рахунок відповідача грошових коштів в розмірі 40 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3 від 14.06.16. та не заперечується відповідачем.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

При цьому, за приписами ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, Договір підлягав нотаріальному посвідченню.

Що ж до обставин ухилення відповідача від нотаріального посвідчення спірного договору, судом встановлено, що позивач звертався до Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» з вимогою № 08/13 від 08.10.13. та вимогою № 07/16 від 16.03.16. в яких звертався з проханням вчинити дії щодо нотаріального посвідчення Договору, визначити дату для такого нотаріального посвідчення, визначити уповноважену особу на вчинення відповідних дій. Проте, відповіді на такі звернення матеріали справи не містять, зазначене відповідачем не заперечується. При цьому, судом встановлено, що чотири рази було порушено справи про банкрутство відповідача, що в свою чергу, так само унеможливлювало нотаріальне посвідчення Договору.

Отже судом встановлено обставини безпідставного ухилення Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» від нотаріального посвідчення спірного Договору, а можливість такого посвідчення станом на день розгляду справи та прийняття рішення не втрачена.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про задоволення позову Приватного підприємства «Промбудсервіс 2005» про визнання дійсним договору відступлення права вимоги № 2012/МД від 02.11.12., укладеного між позивачем та відповідачем.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 32, 33, 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати дійсним Договір про відступлення права вимоги № 2012/МД від 02.11.12., укладений між Приватним підприємством «Промбудсервіс 2005» (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, б. 5-Б; ідентифікаційний код 33594566) та Публічним акціонерним товариством «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул. Паньківська, б. 5; ідентифікаційний код 01386326).

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» (01033, м. Київ, вул. Паньківська, б. 5; ідентифікаційний код 01386326 на користь Приватного підприємства «Промбудсервіс 2005» (02099, м. Київ, вул. Ялтинська, б. 5-Б; ідентифікаційний код 33594566) 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. 00 коп. судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 19.07.16.

Суддя Т.М. Ващенко