РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016Справа №910/10742/16
за позовом Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство "Донецька залізниця"

про стягнення 51554 грн. 83 коп.

Суддя Отрош І.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились.

від відповідача: Романюк О.С. - представник за довіреністю Ц-2/4-04/200-16

від 19.05.2016;

від третьої особи: не з'явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.06.2016 до Господарського суду м. Києва надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 51554 грн. 83 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що відповідно до контракту № 13-001768 від 31.05.2013, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Єнакієвський металургійний завод" та "Metinvest International S.A.", а також специфікації № 565 від 23.11.2015 до контракту, 29.11.2015 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Шиппінг" (одержувач вантажу) у вагонах № 61999249 та № 56962384 відправлено вантаж у кількості 65650 кг та 65350 кг за накладними № 50296698 та № 50303395. Однак, при комісійній видачі вантажу на станції Маріуполь-Порт Донецької залізниці було проведено комісійне провішування вагону № 61999249, за результатами якого встановлено недостачу вантажу в кількості 5350 кг (5,35 т) та складено комерційний акт БН 722905/29 від 10.12.2015, а при комісійній видачі вантажу на станції Маріуполь-Порт Донецької залізниці було проведено комісійне провішування вагону № 56962384, за результатами якого встановлено недостачу вантажу у кількості 2100 кг (2,1 т) та складено комерційний акт БН 722906/30 від 10.12.2015. Таким чином, на думку позивача, перевезення вантажу було здійснено Державним підприємством "Донецька залізниця", у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", як правонаступника прав та обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця", вартість недостачі вантажу у розмірі 51554,83 грн.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 13.06.2016 порушено провадження у справі № 910/10742/16 та справу призначено до розгляду на 05.07.2016.

22.06.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від відповідача надійшов відзив, відповідно до якого відповідач зазначає, що він не став правонаступником підприємств залізничного транспорту, розташованих на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції (в тому числі й Державного підприємства "Донецька залізниця"), оскільки процедура реорганізації цих підприємств та передача всіх їх прав та обов'язків до ПАТ "Укрзалізниця" призупинена до завершення проведення антитерористичної операції відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604. Крім того, відповідно до цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про це має бути чітко зазначено та про необхідність затвердження якого йдеться у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", однак передавальний акт між ДП "Донецька залізниця" та Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" відсутній, а отже, як стверджує відповідач, Державне підприємство "Донецька залізниця", яке знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції, залишається юридичною особою, свої зобов'язання та документи на їх підтвердження до ПАТ "Укрзалізниця" не передавало (відповідні передавальні акти не складалися і не затверджувалися), самостійно продовжує здійснювати свою господарську діяльність і нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

04.07.2016 до відділу діловодства Господарського суду міста Києва від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою суду від 05.07.2016 залучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Державне підприємство "Донецька залізниця", розгляд справи відкладено до 19.07.2016.

У судове засідання 19.07.2016 з'явився представник відповідача, який заперечив проти заявленого позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання 19.07.2016 не з'явились, вимоги ухвали суду не виконали, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

Так, повідомлення позивача за адресою, яка вказана в спеціальному витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 22011964 від 11.06.2016 підтверджується наявним повідомленням про вручення поштового відправлення №213.

Щодо повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду судового засідання 19.07.2016, суд зазначає наступне.

Як вбачається з інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, адресою місцезнаходження третьої особи є наступна: 83000, м. Донецьк, вул. Артема, 68.

Відповідно до листа Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» № 50-06/606 від 08.06.2016, останнє не здійснює пересилання пошти у Донецькій області до/з міст обласного значення, в тому числі, м. Донецьк.

Відповідно до п. 6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України «Про Закон України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12.09.2014 N 01-06/1290/14, за неможливості здійснити повідомлення учасника судового процесу, інформація про час і місце судового засідання розміщується на сторінці відповідного суду (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/). У такому разі на роздрукованій сторінці з мережі Інтернет, на якій розміщено інформацію про час та місце засідання господарського суду, зазначаються дата розміщення інформації, прізвище та ініціали судді, у провадженні якого знаходиться відповідна справа, а також вчиняється його підпис.

Якщо господарським судом вжито відповідних заходів щодо повідомлення учасника судового процесу, який знаходиться на території проведення АТО, у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування прийнятого судового рішення з посиланням на пункт 2 частини третьої статті 104 або пункт 2 частини другої статті 111 10 ГПК.

З огляду на вищенаведене, судом було розміщено інформацію про дату, час і місце судового засідання, призначеного на 19.07.2016, на сторінці Господарського суду міста Києва (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (роздруковані сторінки наявні у справі).

Крім того, відповідно до даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в розділі інформація про здійснення зв'язку з юридичною особою вказано номери телефону для здійснення зв'язку з юридичною особою (ДП «Донецька залізниця»), однак за вказаними номерами телефону відповіді не було, що підтверджується телефонограмою від 07.07.2016.

Таким чином, судом вчинено всі дії, спрямовані на повідомлення третьої особи, а отже остання вважається повідомленою про судове засідання 19.07.2016 належним чином.

Письмових заяв, повідомлень суду щодо поважності причин відсутності позивача та третьої особи в судовому засіданні 19.07.2016 до суду не надходило.

Приписами ст. 77 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік обставин, за яких суд відкладає розгляд справи. Зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 названої статті, у разі нез'явлення в засідання представників сторін, інших учасників судового процесу та, відповідно до п. 2 ч. 1 названої статті, у разі неподання витребуваних доказів. Однак стаття 77 ГПК України встановлює не обов'язок суду відкласти розгляд справи, а визначає лише право суду при наявності зазначених випадків.

За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 19.07.2016 за відсутності представників позивача та третьої особи, та з урахуванням процесуальних строків розгляду справи відповідно до ст. 69 Господарського процесуального кодексу України, запобігаючи одночасно безпідставному затягуванню розгляду спору.

У судовому засіданні 19.07.2016 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представника відповідача, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до накладної №50296698 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Шиппінг" 29.11.2015 зі станції відправлення "Ясинувата" Донецької залізниці до станції Маріуполь - Порт Донецької залізниці було відправлено вагон №61999249 з вантажем катанка сталева, вантажовідправником якого є Публічне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод" - позивач (маса вантажу, визначена вантажовідправником, становить 65650 кг) (копія накладної долучена до позову).

Судом встановлено, що вказаний вантаж у вагоні №61999249 було 10.12.2015 видано вантажоодержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Метінвест Шиппінг" із складанням комерційного акту від 10.12.2015 БН №722905/29, в якому серед результатів перевірки зазначено, що маса нетто вантажу, що зазначена у документі, становить 65650 кг, а в дійсності маса нетто вантажу при прибутті становила 60300 кг. Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: при комісійній видачі вантажу на основі актів загальної форми №32351 від 10.12.2015 станції Волноваха №П548 від 10.12.2015 ст. Маріуполь-Порт, із вагона, що прибув, на справних повірених 150-тонних вагових тензометричних вагах з повною зупинкою та відчіпленням вагону, на платформі ваг виявилось брутто 84550 кг, тара з бруса 24250 кг, нетто 60300 кг, що менше, ніж зазначено у вантажному документі, на 5350 кг. Завантаження вагону в два яруси по висоті, в два ряди, в верхньому ярусі справа над 3-4 люками є вільне місце, порушено маркування, відсутні капронові стрічки. Вагон прибув без супроводу охорони. В технічному плані справний, вагон бездверний, люки щільно закриті на справні механізми (оригінал комерційного акту долучений до позову).

Судом встановлено, що відповідно до накладної №50303395 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Шиппінг" 29.11.2015 зі станції відправлення "Ясинувата" Донецької залізниці до станції Маріуполь - Порт Донецької залізниці було відправлено вагон №56962384 з вантажем катанка сталева, вантажовідправником якого є Публічне акціонерне товариство "Єнакієвський металургійний завод" - позивач (маса вантажу, визначена вантажовідправником, становить 65350 кг) (копія накладної долучена до позову).

Судом встановлено, що вказаний вантаж у вагоні №56962384 було 10.12.2015 видано вантажоодержувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю "Метінвест Шиппінг" із складанням комерційного акту від 10.12.2015 БН №722906/30, в якому серед результатів перевірки зазначено, що маса нетто вантажу, що зазначена у документі, становить 65350 кг, а в дійсності маса нетто вантажу при прибутті становила 63250 кг. Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: при комісійній видачі вантажу на основі актів загальної форми №П548 від 10.12.2015 ст. Маріуполь-Порт, із вагона, що прибув, на справних повірених 150-тонних вагових тензометричних вагах з повною зупинкою та відчіпленням вагону, на платформі ваг виявилось брутто 86300 кг, тара з бруса 23050 кг, нетто 63250 кг, що менше, ніж зазначено у вантажному документі, на 2100 кг. Завантаження вагону в два яруси по висоті, в два ряди, в верхньому ярусі справа над 4 люком є вільне місце, порушено маркування, капронова стрічка зірвана. Вагон прибув без супроводу охорони. В технічному плані справний, вагон бездверний, люки щільно закриті на справні механізми (оригінал комерційного акту долучений до позову).

Судом встановлено, що вартість недостачі вантажу за накладною №50296698 та накладною №50303395 була розрахована позивачем відповідно до специфікації до контракту №13-001768 від 31.05.2013, за якою позивачем було відправлено спірний вантаж (вартість 1мт маси нетто - 302,00 дол. США), та склала 51554,83 грн. (копія контракту та специфікації долучені до позову).

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що відповідно до контракту № 13-001768 від 31.05.2013, укладеного між Приватним акціонерним товариством "Єнакієвський металургійний завод" та "Metinvest International S.A.", а також специфікації № 565 від 23.11.2015 до контракту, 29.11.2015 на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест Шиппінг" (одержувач вантажу) у вагонах № 61999249 та № 56962384 відправлено вантаж у кількості 65650 кг та 65350 кг за накладними № 50296698 та № 50303395. Однак, при комісійній видачі вантажу на станції Маріуполь-Порт Донецької залізниці було проведено комісійне провішування вагону № 61999249, за результатами якого встановлено недостачу вантажу в кількості 5350 кг (5,35 т) та складено комерційний акт БН 722905/29 від 10.12.2015, а при комісійній видачі вантажу на станції Маріуполь-Порт Донецької залізниці було проведено комісійне провішування вагону № 56962384, за результатами якого встановлено недостачу вантажу у кількості 2100 кг (2,1 т) та складено комерційний акт БН 722906/30 від 10.12.2015. Таким чином, на думку позивача, перевезення вантажу було здійснено Державним підприємством "Донецька залізниця", у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", як правонаступника прав та обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця", вартість недостачі вантажу у розмірі 51554,83 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 51554,83 грн. вартості недостачі вантажу, відправленого зі станції відправлення "Ясинувата" Донецької залізниці до станції Маріуполь - Порт Донецької залізниці за накладною №50296698 та накладною №50303395, у зв'язку з чим суд дійшов висновку, що дані вимоги позивача за своєю правовою природою є вимогами про відшкодування збитків, понесених позивачем внаслідок неналежного виконання перевізником своїх зобов'язань за договором перевезення вантажу, що призвело до нестачі переданого до перевезення вантажу.

Так, за змістом ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Згідно із статтею 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ст. 114 Статуту).

Згідно ст. 115 Статуту, вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що договір перевезення вантажу (накладна №50296698 та накладна №50303395) був укладений між позивачем та Державним підприємством "Донецька залізниця"; вагони №61999249 та №56962384 із вантажем були прийняті до перевезення Державним підприємством "Донецька залізниця" та видані Товариству з обмеженою відповідальністю "Метінвест Шиппінг" із складенням комерційних актів від 10.12.2015 БН №722905/29 та від 10.12.2015 БН №722906/30, в яких зазначено про порушення маркування вантажу та недостачу вантажу.

В той же час, суд відзначає, що позов про стягнення збитків, завданих позивачу, за твердженням останнього, Державним підприємством "Донецька залізниця", заявлено до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", що, як зазначає позивач, є правонаступником прав та обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця".

З цього приводу суд зазначає наступне.

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" як юридична особа утворене згідно із Законом України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця". Як вбачається із положень наведеного вище Закону та постанови Кабінету Міністрів України всі підприємства, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", реорганізовуються шляхом злиття.

При цьому,відповідно до Переліку підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, на базі яких утворюється Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця", що є додатком №1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", Державне підприємство «Донецька залізниця» включено до вказаного переліку.

Суд зазначає, що статут Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735. Відповідно до п. 2 статуту відповідача, останній утворений як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 р. N 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Разом з тим, суд зазначає, що реорганізація юридичної особи, як один із видів її припинення, передбачає проведення відповідної встановленої процедури та характеризується деякими особливостями. Так, зокрема, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб, в тому числі, шляхом злиття, майно, права та обов'язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (ст. 104 Цивільного кодексу України); комісія з припинення юридичної особи складає передавальний акт (у разі злиття, приєднання або перетворення) або розподільчий баланс (у разі поділу), який має містити положення про правонаступництво щодо майна, прав та обов'язків юридичної особи, що припиняється шляхом поділу, стосовно всіх її кредиторів та боржників, включаючи зобов'язання, які оспорюються сторонами (ст. 107 Цивільного кодексу України).

Отже, відповідно до чинного цивільного законодавства України при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта, в якому про такий перехід прав і обов'язків повинно бути чітко зазначено.

Про необхідність затвердження таких передавальних актів йдеться й у постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця".

Так, за змістом пунктів 4 і 5 постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 "Про утворення Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", проведенню реорганізації (злиття) має передувати проведення інвентаризації майна підприємств, що реорганізуються (зливаються), та складання актів інвентаризації майна, після чого мають складатися та затверджуватися передавальні акти майна та зведені акти майна, що вносяться до статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

За таких обставин, сама по собі вказівка в Законі України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування", Постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 та статуті відповідача про те, що Публічне акціонерне товариство "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту, не означає автоматичного правонаступництва без проведення інвентаризації майна та затвердження передавальних актів.

Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Вищого господарського суду України від 15.12.2015 у справі № 34/16, від 23.02.2016 у справі №905/2470/15.

Крім того, суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції" передбачено, що майно (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, не включається до переліків і зведених актів інвентаризації майна, що затверджуються Міністерством інфраструктури відповідно до пункту 5 Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200, а відображається в балансі (крім зобов'язань підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, які розташовані на тимчасово окупованій території) і закріплюється в частині активів за публічним акціонерним товариством "Українська залізниця" на праві господарського відання до проведення його інвентаризації та оцінки відповідно до пункту 2 цієї постанови.

При цьому, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604 "Деякі питання інвентаризації майна підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції", проведення інвентаризації та оцінки майна (активи, власний капітал та зобов'язання) підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, їх структурних підрозділів, яке розміщене на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, має бути здійснено після завершення тимчасової окупації території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, а також завершення проведення антитерористичної операції, після чого мають бути подані пропозиції щодо зміни статутного капіталу Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця".

Суд зазначає, що відповідно до поданого відповідачем 13.07.2016 передавального акту ДП «Донецька залізниця» від 05.08.2015, правонаступництво щодо всього майна, усіх прав та обов'язків Державного підприємства «Донецька залізниця», яке розташоване на території проведення АТО, не включається до зведених актів інвентаризації, а відображається в балансі і закріплюється в частині активів за ПАТ «Укрзалізниця» на підставі господарського відання до проведення його інвентаризації і оцінки, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604.

Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р, м. Донецьк є населеним пунктом, на території якого здійснювалася антитерористична операція.

Наказом Антитерористичного центру при Службі безпеки України «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» від 7 жовтня 2014 року N 33/6/а визначено райони проведення антитерористичної операції та терміни її проведення, а саме: Донецька і Луганська області - з 07 квітня 2014 року.

Суд відзначає, що Державне підприємство "Донецька залізниця" знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (із адресою місцезнаходження в м. Донецьк), яке свої права та обов'язки Публічному акціонерному товариству "Укрзалізниця" в порядку, визначеному законодавством, не передавало (оскільки згідно з передавальним актом ДП «Донецька залізниця» від 05.08.2015 усе майно, права та обов'язки третьої особи, розташовані на території проведення антитерористичної операції, не було включено до зведених актів інвентаризації), а отже суд дійшов висновку, що Державне підприємство "Донецька залізниця" є окремим (самостійним) суб'єктом, що здійснює свою господарську діяльність, у зв'язку з чим останній повинен самостійно нести відповідальність за договірними та позадоговірними зобов'язаннями, що виникли за його участі.

Наведені висновки щодо здійснення третьою особою у спірний період своєї господарської діяльності як самостійної юридичної особи - суб'єкта господарювання ґрунтуються і на тих обставинах, що наказом Державної служби України з безпеки на транспорті від 01.03.2016 №78 «Про прийняття рішення щодо анулювання ліцензій» було анульовано ліцензії на право провадження господарської діяльності з надання послуг з перевезення пасажирів, вантажів залізничним транспортом, надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу залізничним транспортом, згідно з переліком, до якого включено, зокрема, ліцензію третьої особи № 118/1.1 від 29.06.2011 (вид діяльності - надання послуг з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів, багажу залізничним транспортом), що дає підстави для висновку, що станом на 29.11.2015-10.12.2015 (період здійснення спірних перевезень вантажів) третя особа здійснювала приймання вантажів для перевезення та, власне, їх перевезення за накладною №50296698 та накладною №50303395 на підставі чинної в цей період ліцензії № 118/1.1 від 29.06.2011 як самостійний суб'єкт господарювання, який здійснював ліцензовану діяльність з перевезення.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" не стало правонаступником Державного підприємства "Донецька залізниця", оскільки процедура реорганізації підприємств, розміщених на тимчасово окупованій території та території проведення антитерористичної операції, та передача всіх їх прав та обов'язків Публічному акціонерному товариству "Українська залізниця", відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 № 604, призупинена до завершення проведення антитерористичної операції (так, згідно з передавальним актом ДП «Донецька залізниця» від 05.08.2015 усе майно, права та обов'язки третьої особи, розташовані на території проведення антитерористичної операції, не було включено до зведених актів інвентаризації, а закріплено в частині активів за відповідачем на підставі господарського відання до проведення його інвентаризації і оцінки, відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 12.11.2014 №604).

При цьому, згідно зі ст. 1 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" період проведення антитерористичної операції триває до дати набрання чинності Указу Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями статті 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, за відсутності належних та допустимих в розумінні ст. 34 Господарського процесуального кодексу України доказів переходу в порядку правонаступництва прав і обов'язків Державного підприємства "Донецька залізниця" до Публічного акціонерного товариства "Укрзалізниця" та, відповідно, порушення прав Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" Публічним акціонерним товариством "Українська залізниця", позов Приватного акціонерного товариства "Єнакієвський металургійний завод" до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 51554 грн. 83 коп. вартості нестачі вантажу не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача, з огляду на відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 43, 49, 82, 82-1, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Відповідно до частини 5 статті 85 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання, протягом 10 днів з дня складання повного рішення, апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва.

Повне рішення складено: 26.07.2016

Суддя І.М. Отрош