Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "26" липня 2016 р. Справа № 906/593/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 17810,41грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованості за фактично спожиті комунальні послуги за період з 30.11.2010 по 29.11.2014 в сумі 14172,81грн, з яких: 10087,52грн - сума основного боргу, 2838,17грн - інфляційних втрат, 1247,12грн - 3% річних та стягнення з відповідача заборгованості за комунальні послуги за договором №Ц-342 від 01.12.2013 за період з 31.12.2013 по 30.04.2014 в сумі 3637,60грн, з яких: 3281,16грн - основного боргу, 261,83грн - інфляційних втрат, 94,61грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань за договором №Ц-342 про надання послуг з централізованого опалення від 01.12.2013 (за період 31.12.2013-30.04.2014), а також зобов'язань щодо оплати наданих комунальних послуг (за період 30.11.2010-29.11.2013).

Представник позивача в судове засідання не з'явився. 21.07.2016 до суду від позивача надійшли клопотання від 18.07.2016 про розгляд справи без участі представника позивача та про долучення до матеріалів справи витребовуваних ухвалою суду від 14.07.2016 документів (а.с. 93, 95).

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно і належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 91).

Відповідно до пп.3.9.1 та 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК... За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом... У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Таким чином, сторони у справі були належним чином повідомлені судом про час та місце судового розгляду справи, а тому нез'явлення їх або їх представників не перешкоджає вирішенню спору.

У зв'язку з цим, відповідно до ст.75 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2008 на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень №14867 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (відповідач) набув права власності на нежитлові приміщення з №1 по №6 (групи приміщень №24) в літ. "В", які знаходяться в м. Києві, вул. Ярославів Вал, 14, загальною площею 56,30кв.м, що складає 17/100 частин (від нежилих приміщень у будинку площею 330,10кв.м) (а.с. 17).

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (позивач) звернулося до суду з позовною вимогою про стягнення з відповідача заборгованості з оплати за комунальні послуги з обслуговування належних останньому на праві власності приміщень (з централізованого опалення).

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, враховуючи наступне.

У період з 30.11.2010 по 29.11.2013 позивачем відповідачу фактично надавалися комунальні послуги з обслуговування належних останньому на праві власності приміщень (з централізованого опалення), що, зокрема, підтверджується табуляграмами, наданими виробниками послуг по факту надання цих послуг позивачу (а.с. 43-50), а також виставленими позивачем рахунками на оплату за опалення (а.с. 30-39, 96-99).

Крім того, 01.12.2013 між Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір №Ц-342 про надання послуг з централізованого опалення (далі - Договір №Ц-342) (а.с. 19-22), за умовами якого виконавець зобов'язується своєчасно надавати споживачу відповідної якості послуги з централізованого опалення, а споживачі - вчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

За змістом п.1.2. даного договору споживач є власником нежитлових приміщень з №1 по №6 (групи приміщень №24) за адресою: м. Києві, вул. Ярославів Вал, 14, загальною площею 56,30кв.м на підставі договору купівлі-продажу нежилих приміщень №14867 від 27.11.2008.

Відповідно до п.3.1. Договору №Ц-342 розрахунковим періодом є календарний місяць.

У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.3.2. Договору №Ц-342).

Згідно п.4.2.1. Договору споживач зобов'язаний оплачувати послуги в установленому договором строк.

Виконавець, у свою чергу, зобов'язаний надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров'я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства, Правил і цього договору (п.4.4.1. Договору).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №Ц-342 про надання послуг з централізованого опалення від 01.12.2013, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг, а також внаслідок фактичного надання позивачем відповідачу комунальних послуг.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч.1ст.901ЦК України).

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 ЦК України). Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Пунктом першим статті 193 ГК України та ст.526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Крім того, варто зазначити, що основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Суб'єктами правовідносин згідно цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч.2 ст.3, ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно із частинами 2, 6 ст.19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Зокрема, як визначено п. 2.1 статуту позивача (а.с. 10-12), він створений з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Згідно п.1 ч.1 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній, зокрема у постановах від 25.11.2014 у справі №3-184-гс14 та від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Таким чином, до предмету доказування у цій справі входять обставини фактичного користування відповідачем житлово-комунальними послугами.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як судом зазначалося вище, п.3.1. Договору №Ц-342 сторони передбачили, що розрахунковим періодом є календарний місяць.

У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше 25 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.3.2. Договору №Ц-342).

Окрім того, за змістом пунктів 18 і 20 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 (зі змінами і доповненнями) розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Положення зазначених Правил стосується періоду фактичного споживання відповідачем відповідних комунальних послуг у період з 30.11.2010 по 29.11.2013.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, у період з 30.11.2010 по 29.11.2013 позивачем відповідачу фактично надавалися комунальні послуги (з централізованого опалення), про що, зокрема, свідчать табуляграми, надані виробником послуг по факту надання цих послуг позивачу (а.с. 43-50), а також виставлені позивачем рахунки на оплату за опалення (а.с. 30-39, 96-99), та про що суд зазначав вище.

Факт надання позивачем відповідачу послуг з централізованого опалення в період з 01.12.2013 по 30.04.2014, що підтверджується Договором №Ц-342, табуляграмами, наданими виробником послуг по факту надання цих послуг позивачу (а.с. 43-50), а також виставлені позивачем рахунки на оплату за опалення (а.с. 40-42).

Відповідач, у свою чергу, зобов'язання з оплати фактично спожитих комунальних послуг належним чином не виконав.

Позивач 16.07.2015 на адресу відповідача направляв претензію (а.с. 26-27), в якій просив останнього погасити наявну станом на день направлення претензії заборгованість. Проте, відповідач залишив вказану вимогу без відповіді та без задоволення.

Таким чином, згідно даних позивача станом на день звернення з позовною заявою до суду у відповідача існувала заборгованість за фактично спожиті комунальні послуги за період 30.11.2010-29.11.2013 в сумі 10087,52грн та борг за договором №Ц-342 від 01.12.2013 за період 31.12.2013-30.04.2014 в розмірі 3281,16грн, що разом складає - 13368,68грн.

Отже, з урахуванням встановлених обставин спору, позовна вимога про стягнення основного боргу в сумі 13368,68грн є доведеною та підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просить суд на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов'язання 3100,00грн (2838,17грн + 261,83грн) інфляційних втрат і 1341,73грн (1247,12грн + 94,61грн) 3% річних.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунки позивача сум 3% річних та інфляційних нарахувань, визнає їх правильними і такими, що підлягають задоволенню в заявлених розмірах.

Згідно статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов за підставою та предметом не оспорив, доказів сплати боргу суду не надав (а.с. 74).

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості з оплати за поставлений товар належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 13368,68грн - основного боргу, 1341,73грн - 3% річних і 3100,00грн - інфляційних втрат обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача, оскільки він спонукав позивача звернутися з позовом до суду.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (13300, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, м. Київ, вул. М. Кирпоноса, 10/8; ідентифікаційний код 31731838):

- 13368,68грн - основного боргу;

- 1341,73грн - 3% річних;

- 3100,00грн - інфляційних втрат;

- 1378,00грн - судових витрат.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 28.07.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1- в справу;

2 - позивачу рек. з пов.

3, 4 - відповідачу рек з пов. за 2-ма адресами