ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016р. Справа№ 914/1316/16

За позовом: Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_1, м. Одеса

до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРУС», м. Одеса

та до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «АЖУР», м. Львів

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 організація «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб», м. Київ

та за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, м. Київ

про: визнання недійсними договорів про розірвання та застосування наслідків нікчемності

Суддя Кидисюк Р.А.

Секретар Прокопів І.І.

За участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_3 (довіреність № 230516 від 23.05.2016 року)

від відповідача-1: ОСОБА_4 (довіреність від 20.07.2016 року)

від відповідача-2: не зявився

від третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: не зявився

від третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: не зявився

Представникам позивача та відповідача1 розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України. Заяв про відвід судді не подавалось. У судовому засіданні 26.07.2016 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суть спору: Господарським судом Львівської області розглядається справа за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРУС» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «АЖУР» за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_2 організація «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» та за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання недійсними договорів про розірвання та застосування наслідків нікчемності.

Ухвалою суду від 20.05.2016 року позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 15.06.2016 року, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 організацію «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Ухвалою суду від 15.06.2016 року розгляд справи відкладено до 04.07.2016 року. Ухвалою суду від 04.07.2016 року розгляд справи відкладено на 15.07.2016 року. Ухвалою суду від 15.07.2016 року продовжено строк розгляду спору, розгляд справи відкладено на 26.07.2016 року.

Представник позивача в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача-1 в судове засідання зявився, проти задоволення позову заперечив повністю з підстав, наведених у відзиві (вх.№31440/16 від 26.07.2016 р.) на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що з огляду на відсутність з боку АТ «Імексбанк» на момент укладення спірних договорів майнових вимог до ТОВ «ТК «Ажур» за договором про відкриття кредитної лінії №7/14 від 18.02.2014 р., а отже і відсутність майнових вимог за забезпечувальними обтяженнями до цього кредитного договору, факт укладення спірних договорів унеможливлює відмову від майнових вимог, яких на момент їх укладення не існувало. Відтак, на думку відповідача-1, посилання на положення п.1 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як на підставу предявленого позову є неправомірними. В той же час, 23.12.2014 р. між ПрАТ «ФК «Чорноморець» та АТ «Імексбанк» укладений іпотечний договір з метою забезпечення виконання зобовязань ТОВ «ТК «Ажур», що виникли із договору про відкриття кредитної лінії №7/14 від 18.02.2014 р. Оскільки банк замість припиненого на підставі спірних договорів забезпечувального зобовязання прийняв в іпотеку належне ПрАТ «ФК «Чорноморець» нерухоме майно, в даному випадку немає відмови АТ «Імексбанк» від власних майнових вимог.

Відповідач-2 явки повноважного представника в судове засідання не забезпечив, вимог попередніх ухвал суду не виконав, проти позову у встановленому законом порядку не заперечив, причин неявки не повідомив.

25.07.2016 року через канцелярію суду повернувся направлений відповідачу-2 (вул. Героїв УПА, 73, м. Львів, 79018) поштовий конверт з копією ухвали суду від 15.06.2016 року про відкладення розгляду справи.

Третя особа-1 явки повноважного представника в судове засідання 26.07.2016 р. не забезпечила. 18.07.2016 р. на адресу суду надійшло пояснення (вх.№30115/16) до позовної заяви, відповідно до якого третя особа1 підтримала позовні вимоги повністю.

Третя особа-2 явки повноважного представника в судове засідання не забезпечила, вимог попередніх ухвал суду виконала, документально та нормативно обґрунтованого пояснення по суті спору не надала.

25.07.2016 року через канцелярію суду повернувся направлений третій особі-2 (вул. ОСОБА_5, 13 літ «Б», м. Київ, 04655) поштовий конверт з копією ухвали суду від 15.07.2016 року про відкладення розгляду справи з відміткою «відсутня одержувача».

Відтак, відповідач-2 та третя особа-2 належно повідомлені про час та місце проведення судового засідання.

Відповідно до ст. 75 ГПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача1, повно та обєктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

18.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (кредитор, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «АЖУР» (позичальник) укладено кредитний договір про відкриття кредитної лінії №7/14, за яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття кредитної лінії на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом «Кредит» або «Кредитна лінія» (п.1.1).

Умовами договору, а саме п. 1.1.1 (з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №5 від 23.12.2014р.), визначено, що надання кредиту здійснюється окремими частинами або в повній сумі на умовах, визначених кредитним договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 139 488 208,00 грн. зі сплатою фіксованої процентної ставки 17,8% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами до 20.08.2015р. (включно) на умовах, визначених цим договором.

Рішенням господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. по справі №916/1422/15-г встановлено, що ПАТ «ІМЕКСБАНК» належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надав позичальнику кредитні кошти в обумовленому розмірі, однак, останній взяті на себе за договором зобовязання належним чином не виконував. Відтак, рішенням суду позов ПАТ «ІМЕКСБАНК» до ТзОВ «Торгова компанія «АЖУР» про стягнення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №7/14 від 18.02.2014р. позовні вимоги задоволено в повному обсязі: стягнуто з ТзОВ «Торгова компанія «АЖУР» заборгованість за кредитом в сумі 139488208,00грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом в сумі 13196731,33грн., пеню за прострочення платежів по кредитному договору в сумі 3415737,34грн. Зазначене рішення набрало законної сили, наказ господарського суду Одеської області від 30.10.2015р. у вказаній справі предявлено стягувачем до виконання, 23.12.2015р. відкрито виконавче провадження ВП №49711266.

Позивач стверджує, що станом на 01.04.2016р. заборгованість позичальника за вказаним кредитним договором становить 223004947,68грн., що відображено у поданому ним розрахунку.

Окрім цього, 18.02.2014р. між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (заставодержатель за договором), Товариством з обмеженою відповідальністю «Парус» (заставодавець (майновий поручитель) за договором, відповідач-1 по справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «АЖУР» (боржник за договором) укладено договір застави майнових прав, за умовами якого заставодавець (майновий поручитель) передав в заставу заставодержателю майнові права, що випливають з договору від 04.03.2013р., укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Парус» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНІНВЕСТСЕРВІС» (п.1.1). Зазначене майно заставодавець (майновий поручитель) передає в заставу заставодержателю з метою забезпечення своєчасного та повного виконання ТзОВ «Торгова компанія «АЖУР» зобовязань по кредитному договору про відкриття кредитної лінії №7/14 від 18.02.2014р., з усіма додатковими договорами / угодами до нього, які укладені та можуть бути укладені в майбутньому (далі «Кредитний договір») (п.1.2). Згідно з п.1.3 договору застави, заставлені майнові права оцінені сторонами в сумі 68925000,00грн.

Разом із цим договором, 18.02.2014р. ПАТ «ІМЕКСБАНК» (заставодержатель за договором) та ТзОВ «Парус» (заставодавець (майновий поручитель) за договором) підписано договір про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р., за яким заставодавець уступає, а заставодержатель приймає в повному обсязі право вимоги на всі майнові права за Договором від 04.03.2013 р., укладеним Товариством з обмеженою відповідальністю «Парус» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПІВДЕНІНВЕСТСЕРВІС», які є забезпеченням виконання зобов'язань за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №7/14 від 18.02.2014р. з усіма додатковими угодами до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

Водночас, 23.12.2014р. між ПАТ «ІМЕКСБАНК» (заставодержатель за договором), ТзОВ «Парус» (заставодавець (майновий поручитель) за договором) та ТзОВ «Торгова компанія «АЖУР» (боржник за договором) укладено договір про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р., за умовами якого сторони дійшли згоди розірвати договір застави майнових прав від 18.02.2014р. (п.1) та домовились про те, що розриваючи договір, зазначений в п.1 цього договору, вони свідчать про відсутність будь-яких претензій один до одного з питань, пов'язаних з виконанням своїх обов'язків за вищезазначеним договором (п.2).

Також, 23.12.2014р. між ПАТ «ІМЕКСБАНК» (заставодержатель за договором) та ТзОВ «Парус» (заставодавець (майновий поручитель) за договором) укладено договір про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р., за яким сторони дійшли згоди розірвати договір про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. (п.1) та домовились про те, що розриваючи договір, зазначений в п.1 цього договору, вони свідчать про відсутність будь-яких претензій один до одного з питань, пов'язаних з виконанням своїх обов'язків за вищезазначеним договором (п.2).

Зважаючи на це, 14.01.2015 р. на підставі договору розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р. у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна вилучено запис 14195491 з контрольною сумою 48АД4Б5ГАЗ про державну реєстрацію обтяжень рухомого майна ТзОВ «Парус».

На підставі постанови Правління Національного банку України від 26.01.2015р. №50 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до категорії неплатоспроможних», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26.01.2015р. №16 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК», згідно з яким з 27.01.2015р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_6

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 21.05.2015р. №330 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.05.2015р. №105 «Про початок процедури ліквідації АТ «ІМЕКСБАНК» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ІМЕКСБАНК» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_6 строком на 1 рік з 27.05.2015р. до 26.05.2016р. включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №189 від 19.10.2015р. призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ «ІМЕКСБАНК», визначені Законом, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_1 з 20.10.2015р.

Позивач стверджує, що Уповноваженою особою Фонду встановлено, що протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК» за короткий проміжок часу (в основному, протягом листопада-грудня 2014 року) відбулось вилучення ліквідних предметів застави та іпотеки шляхом укладення договорів про розірвання відповідних договорів застави та іпотеки. Відтак, 22.01.2016р. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» направлено ТзОВ «Парус» та ТзОВ «Торгова компанія «АЖУР» повідомлення про нікчемність правочину, а саме договорів від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р. та про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. Оскільки одним із адресатів вказане повідомлення не отримано, 30.03.2016р. в газеті «Голос України» опубліковано оголошення, яким позивач додатково повідомив відповідачів-1,2 про нікчемність зазначених правочинів.

Позивач вважає такі договори нікчемними в силу норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки банк безоплатно відмовився від власних майнових вимог. Позивач стверджує, що розірвавши договір застави та договір про уступку права вимоги, банк фактично при непогашеній заборгованості за кредитним договором безпідставно відмовився від власних майнових вимог до заставодавця за дійсним договором забезпечення, а також від своїх прав звернути стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості боржника.

Зазначені вище обставини зумовили звернення ПАТ «ІМЕКСБАНК» до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р., укладеного між ПАТ «ІМЕКСБАНК», ТзОВ «Торгова компанія «АЖУР» та ТзОВ «Парус»; визнання недійсним договору від 23.12.2014р. про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р., укладеного між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ТзОВ «Парус»; застосування наслідків недійсності договору від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р., повернувши сторін у первісний стан, шляхом поновлення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна запису 14195491 з контрольною сумою 48АД4Б5ГАЗ про державну реєстрацію обтяження рухомого майна ТзОВ «Парус» на підставі договору застави майнових прав від 18.02.2014р. з дати вилучення, а саме з 14.01.2015р.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 1057-1 ЦК України, абзацу другого частини шостої статті 29 Закону України «Про приватизацію державного майна», частини другої статті 20 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», частини другої статті 15 Закону України «Про оренду землі», статті 12 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 29 Закону України «Про страхування», статті 78 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 7-1 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» тощо.

Відповідно до ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Тобто правочин (договір) є нікчемним виключно в силу прямої вказівки закону, проте, особа не позбавлена права звернутися до суду із позовною заявою про визнання такого договору недійсним.

Згідно зі ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (ч.1). Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою стороною (ч.5).

Так, згідно з ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції, чинній на дату вчинення спірних правочинів 22.09.2014р.), протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Так, позивач стверджує, що Уповноваженою особою Фонду встановлено, що протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК» відбулось вилучення ліквідних предметів застави шляхом укладення договорів про розірвання відповідних договорів застави, а саме договорів від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р. та про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. Водночас, суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які би свідчили про те, що дії, спрямовані на виявлення правочинів, що є нікчемними, вчинено Уповноваженою особою Фонду у відповідності до вищенаведеної ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» саме протягом здійснення тимчасової адміністрації в АТ «ІМЕКСБАНК», оскільки, як вбачається з повідомлень про нікчемність правочинів №301 та №302 такі дії вчинено Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» ОСОБА_1 21.01.2016р., тобто, після того як Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 27.05.2015р. №105, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «ІМЕКСБАНК». Про те, що Уповноважена особа Фонду наділена правом заявляти про нікчемність правочинів (договорів) саме протягом дії тимчасової адміністрації, а не ліквідації, зазначено Вищим господарським судом України у постанові від 11.02.2015р. по справі №910/14439/14.

Водночас, надіслання відповідачам повідомлення про нікчемність вищезазначених договорів 22.01.2016р. Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АТ «ІМЕКСБАНК» не суперечить п.1 ч.4 ст.38 вказаного Закону, за яким Уповноважена особа Фонду повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як протягом дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації.

Крім того, як на підставу позовних вимог, позивач посилається на п.1 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до якого правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Так, у відповідності до Закону України «Про заставу», застава це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом (ч.1 ст.1). В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами (ч.2 ст.1). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду (ч.3 ст.1). Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання (ч.3 ст.3).

Пунктом 4.1. договору застави майнових прав від 18.02.2014р. встановлено, що заставодержатель має право звернути стягнення на заставлені майнові права, якщо на момент терміну виконання забезпечених заставою зобов'язань по кредитному договору, вони не будуть виконані (неплатоспроможність боржника), а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений кредитним договором строк суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у встановлені кредитним договором строки сум відсотків, комісій, неустойки (пені, штрафних санкцій).

Відповідно до п. 4.3. договору застави звернення стягнення на предмет застави здійснюється: - шляхом уступки заставодавцем (майновим поручителем) заставодержателю вимоги, що випливає з заставлених майнових прав; - шляхом звернення заставодержателя до суду з вимогою переводу на нього заставлених майнових прав.

Відповідно до п. 1.3. договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. права та обов'язки сторін по цьому договору виникають у випадку невиконання / неналежного виконання боржником своїх зобов'язань по кредитному договору, а також невиконання / неналежного виконання заставодавцем своїх зобов'язань по договору застави майнових прав від 18.02.2014р.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що станом на 23.12.2014р. у ПАТ «ІМЕКСБАНК» були вимоги до ТзОВ «Парус» чи до ТзОВ «Торгова компанія «АЖУР», що виникли внаслідок порушення останнім основного зобов`язання за кредитним договором про відкриття кредитної лінії №7/14 від 18.02.2014р., зокрема, щодо задоволення майнових вимог по погашенню кредиту, відсотків за користування кредитом, пені за прострочення платежів по цьому договору за рахунок звернення стягнення на предмет застави, в тому числі й шляхом подання відповідної позовної заяви до суду. Як встановлено рішенням господарського суду Одеської області від 28.09.2015р. по справі №916/1422/15-г, письмову вимогу про сплату (дострокове повернення) кредитних коштів, несплачених відсотків та пені, отримано ТзОВ «Торгова компанія «АЖУР» лише 15.03.2015р., в той час як договори застави майнових прав від 18.02.2014р. та уступки права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. розірвано 23.12.2015р.

Відтак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження того, що станом на дату укладення між сторонами спірних договорів від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р. та про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р., у позивача виникли майнові вимоги за договорами застави майнових прав від 18.02.2014р. та уступки права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. до відповідача-1, в розумінні вищевказаних норм закону. Розрахунок боргу, поданий позивачем, не може бути таким доказом за відсутності первинних документів.

Твердження позивача про те, що при укладенні спірних договорів від 23.12.2014р. про розірвання договору застави майнових прав від 18.02.2014р. та про розірвання договору про уступку права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. банк безоплатно відмовився від майнових вимог до ТзОВ «Парус», матеріалами справи не підтверджено. Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Вищого господарського суду України, наведеною у постанові від 16.12.2015р. по справі №916/1244/15-г.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не доведено, що розірвання договорів застави майнових прав від 18.02.2014р. та уступки права вимоги до договору застави майнових прав від 18.02.2014р. може призвести до неможливості виконання ТзОВ «Торгова компанія «АЖУР» зобовязань за кредитним договором, встановлених, зокрема, вищенаведеним рішенням господарського суду Одеської області, а відтак, до порушення прав ПАТ «ІМЕКСБАНК», а також прав третіх осіб вкладників банку.

Відповідно до статті 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Згідно ст. 34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необґрунтовані та безпідставні, а тому в позові слід відмовити.

У відповідності до ст. 49 ГПК України судовий збір слід покласти на позивача, оскільки спір виник виключно з його вини.

З огляду на викладене, керуючись Конституцією України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України та ст.ст. 1, 4, 33, 34, 35, 44, 49, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

У відповідності до ч. 5 ст. 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 01.08.2016 р.

Суддя Кидисюк Р.А.