ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

26 липня 2016 р. Справа № 902/571/16

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючого судді Тварковського А.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Сидоренко О.О.,

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1, довіреність №б/н від 25.07.2016р.

у відсутності представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвибухбуд" (вул. Лютеранська, 3. м. Київ, 01013)

до: Оратівського дочірнього підприємства приватного виробничого комерційного підприємства "Укрпостач" (с. Якимівка, Оратівський район, Вінницька область, 22622)

про стягнення 243934 грн 49 коп.,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрвибухбуд" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до Оратівського дочірнього підприємства приватного виробничого комерційного підприємства "Укрпостач" про стягнення 243934 грн 49 коп.

Ухвалою господарського суду Вінницької області від 14.07.2016р. за вказаним позовом порушено провадження у справі №902/571/16 з призначенням її до розгляду.

В судовому засіданні 26.07.2016р. представник позивача заявлений позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ньому та надані суду докази.

Поряд з цим відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання він повідомлявся належним чином ухвалою суду від 14.07.2016р., яка надсилалась йому рекомендованою кореспонденцією за адресою, яка відповідає тій, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Відтак його процесуальна позиція щодо заявленого позову суду невідома.

Статтею 64 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що ухвала про порушення провадження у справі надсилається учасникам судового процесу за повідомленою ними господарському суду поштовою адресою. У разі ненадання сторонами інформації щодо їх поштової адреси, ухвала про відкриття провадження у справі надсилається за адресою місцезнаходження (місця проживання) сторін, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. У разі відсутності сторін за такою адресою, вважається, що ухвала про порушення провадження у справі вручена їм належним чином.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідач зареєстрований за адресою, яка відповідає тій адресі, за якою надсилалась останньому ухвала від 14.07.2016р. Поряд з цим направлена судом на адресу відповідача ухвала підприємством звязку повернута з відміткою «немає кому вручити», відносно чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у разі, якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації -адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Крім того, відповідно до п.3.9.2 вказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За таких обставин, враховуючи, що направлення ухвали здійснювалося за адресою відповідача, яка визначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і наявних у матеріалах справи документах, приймаючи до уваги положення ст. 64 Господарського процесуального кодексу України та п.3.9.1 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України, суд дійшов висновку про належне повідомлення Оратівського дочірнього підприємства приватного виробничого комерційного підприємства "Укрпостач" про дату, час і місце розгляду справи.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано жодного клопотання, заяви, телеграми, в тому рахунку і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості забезпечити участь в судовому засіданні свого представника.

Беручи до уваги приписи ст.69 ГПК України щодо строків вирішення спору та той факт, що неявка в засідання суду відповідача або його представника, належним чином та відповідно до законодавства повідомленого про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно ст. 75 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази, на засадах всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, судом встановлено наступне.

17.08.2012р. між Оратівським дочірнім підприємством приватного виробничого комерційного підприємства "Укрпостач" (замовник, відповідач) та відкритим акціонерним товариством "Укрвибухбуд", правонаступником усіх прав та обов"язків якого є товариство з обмеженою відповідальністю "Укрвибухбуд" (виконавець, позивач), що стверджується статутом ТОВ "Укрвибухбуд", укладено договір підряду на проведення буровибухових робіт №06.01.12 (Договір), відповідно до п. 1.1 якого замовник доручає та зобов"язується оплачувати, а підрядник зобов"язується виконувати буровибухові роботи на гранітному кар"єрі Оратівського дочірнього підприємства приватного виробничого комерційного підприємства "Укрпостач", який знаходиться у Вінницькій області, Оратівському районі, с. Якимівна.

Згідно із п. 5.2 Договору виконанні підрядником буровибухові роботи за місяць оформлюються актом ф. №2, який є підставою для розрахунку. Акт прийняття виконаних робіт по ф. №2 оформлюється після проведення кожного масового вибуху. Вартісні показники форм відображаються за рівнем цін, визначених у договірній ціні та відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 5.4 Договору замовник перед проведенням робіт проводить попередню оплату підряднику у розмірі 50% перед початком буріння, 30% перед проведенням масового вибуху. На протязі 15 днів після виконання буровибухових робіт замовник проводить кінцевий розрахунок за фактично виконані роботи.

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до прийняття рішення про припинення дії договору (п. 8.6 Договору).

29.07.2013р. сторонами підписано додаткову угоду №01 до договору підряду №06.01.12 від 17.08.2012р, якою встановлено вартість буровибухових робіт згідно додатку №1 до додаткової угоди (Протокол угоди про договірну ціну на проведення буро вибухових робіт на кар"єрі ).

Протоколами угоди про договірну ціну на проведення буровибухових робіт на кар"єрі сторонами погоджено величину договірної ціни на проведення буровибухових робіт.

На виконання взятих на себе договірних зобов'язань позивачем у жовтні 2013р. на гранітному кар"єрі виконано, а відповідачем без будь-яких зауважень прийнято вибухові роботи на загальну суму 380424 грн, що стверджується скріпленим підписами та печатками сторін актом приймання виконаних робіт за жовтень 2013р.

Натомість відповідач свої зобов'язання щодо оплати виконаних позивачем робіт згідно вищевказаного акту виконав частково, сплативши суму коштів в розмірі 263524 грн, що підтверджується наявними у справі картками рахунку 361 з Оратівського дочірнього підприємства приватного виробничого комерційного підприємства "Укрпостач" та виписками банку по рахунку позивача.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, у відповідача перед позивачем, виникла заборгованість по оплаті виконаних робіт в сумі 116900 грн.

Наведенні вище обставини в їх сукупності, стали підставою для звернення позивача з позовом до суду про стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості згідно договору підряду.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Зі змісту укладеного між сторонами договору вбачається, що він за правовою природою є договором підряду, а, відтак, правовідносини, які виникли у зв'язку з його виконанням регулюються положеннями глави 61 Цивільного кодексу України.

Згідно із частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до частини 1 статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Згідно з частиною 1 статті 843 ЦК України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення.

У відповідності до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України, ч.7 ст.193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно із ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Виходячи з викладеного, суд вважає вимогу позивача про стягнення боргу в розмірі 116900 грн правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її в повному обсязі.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 14004 грн 83 коп. пені за період прострочення з 31.10.2013р. по 30.04.2016р., 11636 грн 99 коп. 3% річних за період прострочення з 31.10.2013р. по 30.06.2016р. та 101392 грн 67 коп. інфляційних втрат за період прострочення з 31.10.2013р. по 30.06.2016р., в результаті чого суд дійшов наступних висновків.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Пунктом 6.3 Договору встановлено, що у випадку прострочення термінів оплати платежів замовник зобов"язується сплати підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення суми за кожен день прострочення.

Таким чином, з огляду на вищезазначене, заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат є правомірними та обґрунтованими, оскільки відповідають умовам укладеного договору та чинного законодавства України.

Перевіркою за допомогою програми "ЛІГА.ЗАКОН" правильності розрахунку пені , 3% річних та інфляційних втрат судом не виявлено помилок, з огляду на що вказані вимоги задовольняються судом в заявленому позивачем розмірі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили. Визнання однією стороною фактичних даних і обставин, якими інша сторона обґрунтовує свої вимоги або заперечення для господарського суду не є обовязковим.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвибухбуд" про стягнення заборгованості за виконані підрядні роботи обґрунтованими та такими, що підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами, а відтак підлягають задоволенню судом в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 4-3, 4-5, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, 82, 84, 85, 86, 87, 115, 116 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Оратівського дочірнього підприємства приватного виробничого комерційного підприємства "Укрпостач" (с. Якимівка, Оратівський район, Вінницька область, 22622, ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Укрвибухбуд" (вул. Лютеранська, 3. м. Київ, 01013, ) 116900 грн основного боргу, 14004 грн 83 коп. пені, 11636 грн 99 коп. 3% річних, 101392 грн 67 коп. інфляційних втрат та 3659 грн 02 коп. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ в день набрання рішенням законної сили.

Копію рішення надіслати сторонам рекомендованими листами з повідомлення про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 01 серпня 2016 р.

Суддя Тварковський А.А.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Лютеранська, 3. м. Київ, 01013)

3 - відповідачу (с. Якимівка, Оратівський район, Вінницька область, 22622)