ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 Справа №917/327/16

за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства "Оберіг", с. Гречанівка, Гадяцький район, Полтавська область,37310

до Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир", вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення основного боргу, штрафу, інфляційних, 3% річних

Суддя Сірош Д.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 101 від 21.03.2016

від відповідача: не з'явились

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено про дату складення повного рішення у відповідності до ст. 85 ГПК України.

Суть спору: Розглядається позов про стягнення з відповідача 1493200,55 грн основного боргу, 18423,45 грн штрафу, 9478,96 грн інфляційних, 3700,76 грн - 3% річних за договором поставки № 71-О від 17.03.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором.

26.04.2016 від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у звязку зі сплатою частини основного боргу в розмірі 8000,00 грн. У зазначеній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 1493200,55 грн основного боргу, 18423,45 грн штрафу, 9478,96 грн інфляційних, 3700,76 грн - 3% річних.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України у п. 3.10. Постанови від 26.12.2011 N18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" передбачені частиною четвертою статті 22 Господарського процесуального кодексу права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 Господарського процесуального кодексу ціну позову вказує позивач.

Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Ухвалою суду від 26.04.2016 суд прийняв до розгляду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

Суд вирішує спір виходячи з нової ціни позову, а саме: про стягнення з відповідача 1493200,55 грн основного боргу, 18423,45 грн штрафу, 9478,96 грн інфляційних, 3700,76 грн - 3% річних.

26.07.2016 в судовому засіданні представник позивача повідомив про сплату відповідачем суми основного боргу в повному обсязі.

На підтвердження даних обставин позивач надав суду для долучення до матеріалів справи платіжні доручення. Суд залучив надані докази до справи.

Враховуючи сплату відповідачем суми основного боргу позивач просить суд стягнути з відповідача 18423,45 грн штрафу, 9478,96 грн інфляційних, 3700,76 грн - 3% річних.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, своїм правом на участь у розгляді справи не скористався, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, проте не скористався своїми правами, передбаченими ст. 22 ГПК України та виходячи з того, що участь в судовому засіданні є правом, а не обов'язком сторони, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, суд встановив:

17.03.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" і Приватне сільськогосподарське підприємство "Оберіг" уклали договір поставки №71-О.

Відповідно до п.1.1. договору постачальник зобов'язувався передавати у власність покупця молоко коров'яче незбиране ДСТУ 3662-97, а покупець зобов'язувався приймати й оплачувати молоко на умовах та в порядку визначеному цим договором.

Кількість молока зазначається у спеціалізованій товарній накладній на перевезення молочної сировини за формою-1 ТН (МС), затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України № 176 від 01 липня 2002 року (далі за текстом Товарна накладна), ціна - у протоколах погодження цін (додаток №1), які після погодження (в порядку передбаченому цим договором), належного оформлення та підписання сторонами, є невід'ємною частиною даного договору (п. 2.1. договору).

У п. 2.1.1. сторони обумовили умови поставки: EXW Інкотермс 2010 - склад Постачальника, що знаходиться за адресою: с. Гречанівка Гадяцького району, Полтавської області.

Відповідно до 2.2. договору право власності на молоко переходить до покупця з моменту його приймання і визначається датою підписання представником Покупця товарної накладної крім випадку виявлення Покупцем невідповідності молока вимогам ДСТУ 3662-97, діючим в Україні стандартам, а також ветеринарним та санітарним вимогам.

Пунктом 2.5. договору визначено, що не пізніше 3-го числа місяця наступного за звітним Покупцем, на підставі товарних накладних на перевезення молочної сировини, виписується приймальна квитанція за формою № 3-ПК (МС), в якій вказується кількість та вартість молочної сировини.

Згідно з п. 5.4. договору покупець проводить оплату за придбане молоко у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 7 (семи) календарних днів з моменту переходу права власності на молоко.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що ним на виконання умов договору в період з 01.11.2015 по 10.02.2016 поставлено відповідачу молока на загальну суму 2065582,97 грн, що підтверджується підписаними сторонами накладними, приймальними квитанціями. Оригінали зазначених документів оглянуті судом в судовому засіданні.

Як зазначає позивач, на момент звернення до суду з даною позовною заявою, заборгованість ТОВ «Гадячсир» перед ПСП «Оберіг» станом на 17.02.2016 становила - 1501200,55 грн.

Після порушення провадження у справі відповідач сплатив частину суми основного боргу в розмірі 8000,00 грн, у зв'язку з чим позивачем зменшено розмір позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу до 1493200,55 грн.

Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Отже, змістом договору купівлі продажу є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з наданих доказів, після порушення провадження у справі відповідач сплатив суму основного боргу в розмірі 1493200,55 грн.

Провадження в цій частині позовних вимог підлягає припиненню на підставі п. 1-1 статті 80 ГПК України.

Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 1 статті 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 199 Господарського кодексу України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

У п. 6.1 договору визначено, що при порушенні своїх зобов'язань за цим договором винна сторона несе відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України. Порушення зобов'язань є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов визначених цим договором.

Відповідно до пункту 6.2 договору у випадку якщо заборгованість з оплати молока (п. 5.4 цього договору) становить 10 (календарних) днів і більше, Покупець зобов'язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 1 (одного) % від суми боргу.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком, здійсненим позивачем та перевіреним судом до стягнення з відповідача підлягає 18423,45 грн штрафу, 9478,96 грн інфляційних та 3700,76 грн - 3% річних.

Судові витрати, понесені позивачем, відшкодовуються йому за рахунок відповідача з урахуванням ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 32-33, 43-44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гадячсир" (місцезнаходження: вул. Будька, 47, м. Гадяч, Полтавська обл., 37300, ) на користь Приватного сільськогосподарського підприємства "Оберіг" (місцезнаходження: с. Гречанівка, Гадяцький р-н., Полтавська обл., 37310, ) 18423,45 штрафу, 9478,96 грн інфляційних, 3700,76 грн - 3% річних, 22992,07 грн судового збору.

Припинити провадження у справі в частині вимог про стягнення суми основного боргу в розмірі 1493200,55 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 01.08.2016.

Суддя Д.М. Сірош