ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року Справа № 915/657/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт, вул. Заводська, 23/14, м. Миколаїв, 54002 ()

до відповідача Державного підприємства Адміністрація морських портів України, пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135 ()

в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України, вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54020 ()

про стягнення заборгованості в розмірі 55 381, 30 грн., у тому числі: 52 469, 41 грн. основного боргу та 2 911, 89 грн. пені.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 09/06 від 19.08.2015 року;

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 09/08 від 15.07.2016 року;

від позивача: ОСОБА_3, довіреність № 09/07 від 15.07.2016 року;

від відповідача: ОСОБА_4, довіреність № 2457 від 28.04.2016 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернулось Державне підприємство Миколаївський морський торговельний порт з позовними вимогами до відповідача Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України про стягнення суми в розмірі 55 381, 30 грн., в тому числі 52 469, 41 грн. - основного боргу, 2 911, 89 грн. - пені.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.06.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 30.06.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 30.06.2016 року розгляд справи відкладено на 19.07.2016 року.

18.07.2016 року у межах справи № 915/657/16 Державне підприємство Адміністрація морських портів України звернулось з зустрічним позовом вх. № 12634/16 до Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт про визнання договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 30.12.2013 року № 226-Р (№135-В-МИФ-13) недійсним (арк. 52-58).

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2016 року відмовлено в прийнятті зустрічного позову вх. № 12634/16 від 18.07.2016 року, у зв'язку з поданням зустрічного позову після початку розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 19.07.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та письмових поясненнях (арк. 63-67), та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору № 226-Р про відшкодування витрат на сплату земельного податку, укладеному між Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт (сторона 2) та Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (сторона 1).

За період з січня 2016 року по березень 2016 року відповідачу нараховано 157 408, 23 грн. суми відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Відповідачем не проведено оплату в розмірі 52 469, 41 грн. за березень 2016 року, у звязку з чим позивачем нараховано пеню.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 212, 526, 530, 629, 631 ЦК України, ст. 15 ГПК України та умовами договору.

Відповідач в судовому засіданні 19.07.2016 року проти позову заперечив в повному обсязі та просив суд в позові відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив, що заперечення відповідача викладені у зустрічному позові, в прийнятті якого судом відмовлено. Договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку суперечить чинному законодавству.

Так, Адміністрація набула право господарського відання на нерухоме майно, яке розташоване на земельних ділянках, які знаходяться в постійному користуванні позивача. Однак, в силу ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України до відповідача переходить право власності, право користування на вищевказані земельні ділянки.

В силу норм Податкового кодексу плата за землю сплачується власниками земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійними землекористувачами.

Договір про відшкодування витрат на сплату земельного податку є фактично прихованим договором оренди земельної ділянки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між Державним підприємством Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України (сторона 1) та Державним підприємством Миколаївський морський торговельний порт (сторона 2) було укладено договір № 226-Р про відшкодування витрат на сплату земельного податку від 30.12.2013 року (арк. 11-13).

До договору було складено Додаток № 1 Інформація щодо розташування нерухомого майна та Додаток № 2 план-схема розташування нерухомого майна (арк. 14-16, 18-21).

В подальшому між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 від 22.12.2014 року, додаткову угоду № 2 від 10.02.2015 року та додаткову угоду № 3 від 03.02.2016 року (арк. 17, 22, 23), якими сторони, зокрема, змінювали строк договору, перелік ділянок, з яких підлягають відшкодуванню витрати на сплату земельного податку тощо.

Договір, додаток до договору та додаткові угоди підписано та скріплено печатками сторін.

Відповідно до п. 7.1 Договору цей договір набуває чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє по 31.12.2014 року включно. Сторони домовилися, що умови даного договору розповсюджуються на відносини між ними, які склалися з 13.06.2013 року.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі відсутності письмового повідомлення будь-якої із сторін про відмову від продовження строку дії цього договору за 30 календарних днів до спливу строку дії цього договору, цей договір вважається продовженим на кожний наступний рік та на тих самих умовах.

Доказів визнання недійсним чи розірвання договору суду не подано.

Таким чином, на підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 Договору сторона 1 (ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії) відповідно до умов цього договору та вимог чинного законодавства зобов'язується відшкодовувати стороні 2 (ДП "ММТП") витрати на сплату земельного податку.

Відповідно до п. 1.2 Договору сторона 2 (ДП "ММТП") укладанням цього договору підтверджує, що вона є платником земельного податку відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України, а саме є землекористувачем.

Відповідно до п. 1.3 Договору об'єктом оподаткування є земельна ділянка, яка перебуває у користуванні Сторони 2 (ДП "ММТП") згідно переліку вказаному у договорі.

Відповідно до п. 1.4 Договору відшкодуванню підлягають витрати на сплату земельного податку на земельні ділянки згідно переліку вказаному у договорі (в редакції додаткової угоди № 3).

Додатковою угодою № 3 від 03.02.2016 року сторони погодили перелік земельних ділянок, з яких підлягають відшкодуванню витрати по сплаті земельного податку, та погодили, що додаткова угода набирає чинності з дня її підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Умови додаткової угоди застосовуються до правовідносин сторін, що виникли між ними з 01.01.2016 року (ст. 631 ЦК України).

Відповідно до п. 2.2 Договору (в редакції додаткової угоди № 1) розмір відшкодування витрат сторони 2 (ДП "ММТП") розраховується пропорційно кількості одиниць площі (169 616, 73 кв.м.) оподаткування земельної ділянки, які використовуються стороною 1 (ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії), відповідно до п. 1.3 цього договору, інформації щодо розташування нерухомого майна, яка наведена у додатку № 1 та схеми користування земельною ділянкою, що наведена в додатку № 2 до цього договору та є його невід'ємними частинами. Податок на додану вартість нараховується відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 2.3 Договору відшкодування витрат на сплату земельного податку здійснюється стороною 1 (ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії) щомісячно не пізніше 15 числа місяця наступного за розрахунковим шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку сторони 1 (ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії) на поточний рахунок сторони 2 (ДП "ММТП") на підставі виставленого стороною 2 (ДП "ММТП") рахунку. Рахунок стороною 2 (ДП "ММТП") виставляється не пізніше 5 числа місяця наступного за розрахунковим. У разі неотримання стороною 1 (ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії) оригіналу належним чином оформленого стороною 2 (ДП "ММТП") рахунку у строк, встановлений цим пунктом, сторона 1 (ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії) звільняється від будь-якої відповідальності за несвоєчасну сплату відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Відповідно до п. 2.4 Договору сторона 2 (ДП "ММТП") самостійно обчислює суму земельного податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію на поточний рік.

Відповідно до п. 3.1.1 Договору сторона 1 (ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії) має право здійснювати відшкодування земельного податку стороні 2 виключно за час фактичного користування земельною ділянкою згідно п. 1.4 цього договору.

Відповідно до п. 3.2.1 Договору сторона 1 (ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії) зобовязана сплачувати відшкодування витрат на сплату земельного податку в порядку, в строки, у розмірах та на умовах, передбаченими законодавством України та цим договором.

Відповідно до п. 3.3.1 Договору сторона 2 (ДП "ММТП") має право отримувати відшкодування витрат на сплату земельного податку в порядку, в строки, у розмірах та на умовах, передбаченими законодавством України та цим договором.

Відповідно до п. 3.4.3 Договору сторона 2 (ДП "ММТП") зобовязана виставляти рахунки та надавати стороні 1 рахунки у строки, встановлені цим договором.

Судом встановлено наступне.

На виконання умов договору позивачем ДП ММТП відповідачу ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії було виставлено рахунки за період з січня 2016 по березень 2016 року на загальну суму 157 408, 23 грн., а саме:

- рахунок № 02188234 від 03.02.2016 року на суму 52 469, 41 грн.;

- рахунок № 02198234 від 29.02.2016 року на суму 52 469, 41 грн.;

- рахунок № 06318234 від 31.03.2016 року на суму 52 469, 41 грн.

Відповідачем частково проведено оплату в сумі 104 938, 82 грн., а саме рахунок № 06318234 від 31.03.2016 року на суму 52 469, 41 грн. та рахунок № 02198234 від 29.02.2016 року на суму 52 469, 41 грн. оплачено повністю, що підтверджується банківськими виписками (арк. 24-26).

Рахунок № 06318234 від 31.03.2016 року на суму 52 469, 41 грн. (арк. 27) відповідачем не оплачено.

Факт направлення рахунку за березень 2016 року підтверджується листом № 40-10/108 від 04.04.2016 року, з якого вбачається, що лист отримано відповідачем нарочно, про що свідчить вх. № 2037 від 06.04.2016 року та підпис (арк. 95). Факт отримання рахунку не заперечується самим відповідачем.

В подальшому позивачем ДП ММТП направлялись на адресу відповідача ДП "АМПУ" та ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії претензії за № 09/424 від 06.05.2016 року та за № 09/425 від 06.05.2016 року з вимогою сплатити заборгованість (арк. 30-37). Факт направлення претензій підтверджується копією фіскальних чеків (арк. 30-34).

У відповідь на претензію відповідачем направлено позивачу лист за № 3116 від 02.06.2016 року, у якому відповідач зазначив, що вимоги викладені в претензії відхиляються в повному обсязі, оскільки виконання обовязку щодо сплати земельного податку покладено безпосередньо на позивача ДП Миколаївський морський торговельний порт (арк. 38-40).

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, строк оплати якої настав відповідно до п. 2.3 Договору, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення заборгованості по відшкодуванню витрат на сплату земельного податку в сумі 52 469, 41 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо заперечень відповідача, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Відповідно до ст. 14.1.72 ПК України земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Відповідно до ст. 287.6 ПК України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Відповідно до ст. 14.1.73 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Відповідно до ст. 38.2 ПК України сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.

Відповідно до ст. 36.4 ПК України виконання податкового обов'язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента.

Відповідно до ст. 87.7 ПК України забороняється будь-яка уступка грошового зобов'язання або податкового боргу платника податків третім особам. Положення цього пункту не поширюються на випадки, коли гарантами повного та своєчасного погашення грошових зобов'язань платника податків є інші особи, якщо таке право передбачено цим Кодексом.

Судом встановлено, що постійним землекористувачем земельних ділянок, які є предметом договору про відшкодування витрат на сплату земельного податку, є позивач ДП "ММТП" (п. 1.3, п. 1.4 договору містить перелік державних актів на право постійного користування земельними ділянками з зазначенням площі кожної земельної ділянки). Вказана обставина не заперечується сторонами у справі.

Позивач ДП "ММТП" як постійний землекористувач щорічно до 20 лютого подає до органів податкової служби податкові декларації з плати за землю (арк. 82-94) та сплачує земельний податок, що підтверджується наявними в справі платіжними дорученнями (арк. 70-80). За таких обставин, сплата податку та збору здійснюється платником податку (позивачем) безпосередньо (ст. 38.2 ПК України).

Судом також встановлено, що відповідач ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії набув право господарського відання на нерухоме майно, яке розташоване на земельних ділянках, які знаходяться в постійному користуванні позивача ДП "ММТП". Інформація щодо розташування нерухомого майна викладена в Додатку № 1 до договору (арк. 14). Вказана обставина не заперечується сторонами у справі.

В силу ст. 377 ЦК України, ст. 92, 116, 120, 123 ЗК України набуття права власності на нерухоме майно не має наслідком автоматичного переходу права власності чи права користування земельною ділянкою, а потребує вчинення дій щодо складання технічної документації (проекту відведення), оформлення права власності чи користування, реєстрація відповідного права.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Суду не подано доказів оформлення відповідачем ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії права власності чи права користування земельними ділянками, на яких знаходяться об'єкти нерухомого майна, що належать йому на праві повного господарського відання.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Враховуючи вищевикладене, сторони у даній справі домовились (шляхом укладення договору) про відшкодування відповідачем позивачу плати за земельні ділянки, яку останній правомірно самостійно сплачує до органів державної податкової служби, оскільки є постійним землекористувачем з оформленням відповідного права користування. Як вказано вище, на час укладення договору та на час розгляду даної справи відповідачем ще не оформлено право власності чи право користування земельними ділянками, на яких знаходяться належні йому на праві господарського відання об'єкти нерухомого майна. Земельні ділянки не передавались позивачем відповідачу у встановленому законодавством порядку в користування (доказів зворотнього суду не подано). Натомість, знаходження належних відповідачу на праві господарського відання об'єктів нерухомого майна свідчить про фактичне користування земельними ділянками, у зв'язку із чим між сторонами укладено договір.

Відповідно до п. 7.3, 7.3.1-7.3.3 Договору відповідно до частини 2 статті 212 Цивільного кодексу України цей договір втрачає чинність відносно відповідної тієї чи іншої земельної ділянки у разі (скасувальна обставина): припинення стороною 1 користування відповідною земельною ділянкою; втрата стороною 2 права власності/користування відповідною земельною ділянкою; оформлення стороною 1 права користування/права власності на земельну ділянку.

Як вказано вище, станом на день розгляду справи суду не подано доказів розірвання чи визнання недійсним договору. Питання недійсності договору не є предметом спору у даній справі (враховуючи відмову в прийнятті зустрічного позову). Суду не подано доказів припинення дії договору на підставі п. 7.3, 7.3.1-7.3.3 договору, тобто останній підлягає виконанню сторонами (ст. 629 ЦК України).

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача пені, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Ч. 3 ст. 549 ЦК України встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 4.2 Договору за порушення строків здійснення відшкодування витрат на сплату земельного податку, передбачених пунктом 2.3. цього договору, сторона 1 (ДП "АМПУ" в особі Миколаївської філії) несе відповідальність у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент порушення строків здійснення відшкодування, за кожен день прострочення порушення здійснення відшкодування.

За період з 16.04.2016 року по 07.06.2016 року позивачем нараховано відповідачу 2 911, 89 грн. - пені за порушення строків здійснення відшкодування витрат на сплату земельного податку.

Детальний розрахунок пені, здійснений позивачем, наявний в матеріалах справи (арк. 5).

Перевіривши розрахунок розміру пені, здійснений позивачем, судом встановлено, що позивачем допущено арифметичну помилку при розрахунку, а саме позивачем не враховано, що у 2016 році 366 днів.

Здійснивши перерахунок розміру пені за допомогою Бази "Законодавство", виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення в межах шестимісячного строку, судом встановлено, що розмір пені по договору становить 2 904, 45 грн. Розрахунок пені здійснено з 16.04.2016 року по 07.06.2016 року включно. Детальний розрахунок пені, здійснений судом, наявний в матеріалах справи (арк. 98).

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 904, 45 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню. В решті пені в сумі 7, 44 грн. слід відмовити у зв'язку з безпідставністю.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити частково.

Стягнути з відповідача Державного підприємства Адміністрація морських портів України, пр. Перемоги, 14, м. Київ, 01135 () в особі Миколаївської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України, вул. Заводська, 23, м. Миколаїв, 54002 () на користь позивача Державного підприємства Миколаївський морський торговельний порт, вул. Заводська, 23/14, м. Миколаїв, 54002 ():

- 52 469, 41 грн. (пятдесят дві тисячі чотириста шістдесят девять грн. 41 коп.) основного боргу;

- 2 904, 45 грн. (дві тисячі девятсот чотири грн. 45 коп.) пені;

- 1 377, 81 грн. (одна тисяча триста сімдесят сім грн. 81 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

В решті пені в сумі 7, 44 грн. (сім грн. 44 коп.) відмовити.

Судовий збір в сумі 0, 19 грн. (нуль грн. 19 коп.) покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 25.07.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш