УХВАЛА

01.08.2016№ 910/9126/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні

справу № 910/9126/16

за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ,

до Антимонопольного комітету України, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон», м. Миколаїв Миколаївської області,

про визнання недійсним розпорядження від 13.04.2016,

за участю представників:

позивача - Короєда С.О. (довіреність від 29.04.2016 №Ц-2/3-04/181-16);

відповідача - Лютого А.Б. (довіреність від 10.06.2016 №300-122/02-51);

Новицького М.З. (довіреність від 04.04.2016 №300-122/02-30);

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - Залізниця) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про визнання недійсним розпорядження Антимонопольного комітету України (далі - АМК) від 13.04.2016 №07/78-р «Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» у справі №143-26.13/48-16 (далі - Розпорядження).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.05.2016 порушено провадження у справі.

АМК 10.06.2016 подав суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив таке: на виконання рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі №910/16430/14, залишеного без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015, за позовом АМК до Залізниці, видано наказ від 28.09.2015 про зобов'язання Залізниці виконати пункт 4 резолютивної частини рішення АМК від 16.07.2013 №576-р (далі - рішення №576-р) - розробити та затвердити механізми контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення); станом на теперішній час інформації стосовно виконання вказаного рішення від Залізниці до АМК не надходило; згідно з пунктом 4 статті 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (далі - Закон) невиконання рішення органів АМК є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції; у зв'язку з цим АМК і було прийнято відповідне Розпорядження; проте прийняття АМК відповідного Розпорядження не порушує права та охоронювані законом інтереси позивача.

Залізниця 21.06.2016 подала суду додаткові пояснення, у яких зазначила, що АМК прийнято Розпорядження у зв'язку із невиконанням Залізницею рішення №576-р; разом з тим, рішення №576-р прийнято стосовно Державної адміністрації залізничного транспорту України (далі - Адміністрація), а не Залізниці; Залізниця, у свою чергу, не є правонаступником Адміністрації, оскільки остання ще не припинена, а перебуває у стані припинення; при утворенні Залізниці було встановлено певні особливості утворення, які виявилися у номінальному правонаступництві, а перехід прав та обов'язків має відбуватися після державної реєстрації припинення суб'єктів, що зливалися, зокрема, Адміністрації, яка перебуває у процесі припинення.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.07.2016 залучено до участі у справі товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (далі - Підприємство) як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача; зобов'язано:

- позивача надіслати на адресу третьої особи позовну заяву та додані до неї документи; докази такого надіслання подати суду;

- третю особу подати суду письмові пояснення по суті даного спору.

Підприємство 01.08.2016 подало суду пояснення, в яких вказало таке: факт початку розгляду АМК справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції є нічім іншим як реалізацією компетенції АМК у сфері забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності, що прямо передбачено законом; позивач зобов'язаний був виконати рішення АМК і розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення), чого так і не зробив; прийнявши Розпорядження, заступник голови АМК - державний уповноважений Вовк А.М. діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України; позивач не надав доказів припинення правопорушення, встановленого АМК під час розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції №136-26.13/386-12; так, під час розгляду зазначеної справи АМК було встановлено, що дії Залізниці, які полягали у зобов'язанні залізниць (Південної, Південно-Західної та Одеської залізниць) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів Підприємства до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції; проте, не зважаючи на рішення №576-р, позивач і досі не скасував свій наказ від 06.02.2012 №ЦМР-014, яким зобов'язав залізниці (Південну, Південно-Західну та Одеську залізниці) зазначати у перевізних документах - перевезення зернових вантажів Підприємства до станції Миколаїв-Вантажний як перевезення зернових вантажів на експорт (тобто з перетином державного кордону України) та надалі продовжує нав'язувати Підприємству непотрібні йому послуги, зокрема, з перевезення зернових вантажів на експорт і примушувати до вказування в планах перевезень та перевізних документах коду станції Миколаїв-Вантажний , як для перевезення вантажів на експорт; встановлене АМК порушення законодавства про захист економічної конкуренції не було припинено позивачем і після скасування диференціації коефіцієнтів, що застосовувались до плати за перевезення вантажів в залежності від виду перевезення (перевезення в межах України або на експорт).

Представник позивача у судовому засіданні 01.08.2016 надав пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представники відповідача надали пояснення у справі, проти задоволення позовних вимог заперечили.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання.

Згідно з частиною першою статті 77 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні. Такими обставинами, зокрема, є нез'явлення в судове засідання представників сторін, інших учасників судового процесу.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема «Іззетов проти України», «Пискал проти України», «Майстер проти України», «Субот проти України», «Крюков проти України», «Крат проти України», «Сокор проти України», «Кобченко проти України», «Шульга проти України», «Лагун проти України», «Буряк проти України», «ТОВ «ФПК «ГРОСС» проти України», «Гержик проти України» суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

Як зазначено в пункті 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення», оцінюючи поведінку заявника, а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід брати до уваги факти невиконання ними процесуальних обов'язків, наприклад, ненадання чи надання з порушенням строку, передбаченого ЦПК України, доказів у справі; неодноразові неявки в судове засідання без поважних причин, якщо це призвело до порушення розумного строку судового розгляду.

Оцінюючи характер процесу та його значення для заявника, слід враховувати важливість предмета розгляду та ступінь ризику для заявника, наприклад, якщо йдеться про справи, що потребують оперативного прийняття рішення; трудові справи; справи, що пов'язані зі станом здоров'я заявника; справи щодо опіки над дітьми тощо.

Беручи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, характер процесу, суд дійшов висновку про необхідність відкладення розгляду справи, у тому числі з метою надання представникам сторін можливості ознайомитися з поясненнями Підприємства.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 77, 86 ГПК України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

Відкласти розгляд справи на 22.08.2016 о 09 год. 10 хв.; судове засідання відбудеться в приміщенні господарського суду міста Києва за адресою: 01030, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 44-б, зал судових засідань №12.

Суддя О. Марченко

22.08.16 о 09:10 год.