ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" липня 2016 р. Справа № 922/3289/15

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Россолов В.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Ільїн О.В.

при секретарі судового засідання Деппа-Крівіч А.О.

за участю представників сторін:

прокурора: Ногіної О.М., посвідчення № 032167. від 11 лютого 2015 року,

2-го відповідача: Безюк О.О., довіреність від 15 липня 2016 року,

1-го відповідача та 3-ї особи - не з'явились.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області (вх. № 1721 Х/1-32) З-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача (вх. № 1722 Х/1-32) на рішення господарського суду Харківської області від 31 травня 2016 року у справі

за позовом Прокурора Дзержинського району м. Харкова

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_2, м. Харків

до 1) Харківської міської ради, м. Харків,

2) Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Ботанічний", м. Харків

про скасування рішення, визнання недійсним акту

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Харківської області від 31 травня 2016 року (суддя Шарко Л.В.) заяву представника відповідача (ОК "ЖБК "Ботанічний") про застосування наслідків пропущення строків позовної давності - задоволено. В задоволенні позову відмовлено.

Заступник прокурора Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 31 травня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов прокурора задовольнити.

З-тя особа подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду Харківської області від 31 травня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов прокурора задовольнити.

14 липня 2016 року повторним автоматичним розподілом справи було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Ільїн О.В., суддя Медуниця О.Є.

18 липня 2016 року повторним автоматичним розподілом справи було сформовано наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Россолов В.В., суддя Ільїн О.В., суддя Гетьман Р.А.

У судове засідання, яке відбулось 18 липня 2016 року, з'явились прокурор та представник другого відповідача. Інші учасники процесу своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання.

На початку судового засідання, враховуючи той факт, що апеляційна скарга прокурора та третьої особи, подані на одне рішення господарського суду першої інстанції, з метою повного та всебічного дослідження обставин справи дійшла до висновку про доцільність об'єднання розгляду скарг в одне апеляційне провадження.

Проаналізувавши матеріали справи колегія суддів встановила наступні обставини справи.

Рішенням 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) об'єктів від 17 серпня 2011 року №384/11 ОК "ЖБК "Ботанічний" надано у приватну власність земельну ділянку за рахунок земель житлової та громадської забудови загальною площею 0,6921 га для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по пр. Леніна зі строком виконання будівництва до 31 грудня 2015 року.

Відповідно до інформації ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки складає 4658802,00 грн.

У подальшому, на підставі вказаного рішення Харківської міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - Управління Держкомзему у м. Харкові) видано ОК ЖБК Ботанічний державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_2, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_3.

Підставою звернення із даним позовом прокурор вказує те, що вказане рішення прийнято всупереч вимогам ст.41 Земельного кодексу України (далі - ЗКУ), ст.ст. 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК) та Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30 квітня 1985 року №186 (далі - Примірний статут).

У зв'язку з чим просить суд визнати незаконним та скасувати п. 2 додатку 1 до рішення 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) об'єктів від 17 серпня 2011 року № 384/11; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 на земельну ділянку площею 0,6921 га, розташовану у місті Харкові по проспекту Леніна з кадастровим номером НОМЕР_1; визнати недійсним запис в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № НОМЕР_3 від 29 січня 2010 року щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов'язати Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Ботанічний" передати територіальній громадян м. Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 0,6921 га, розташовану в місті Харкові по проспекту Леніна з кадастровим номером НОМЕР_1 за актом прийому-передачі.

Рішенням господарського суду Харківської області від 20 липня 2015 року у справі №922/3289/15 (суддя С.А. Прохоров) позовні вимоги прокурора було задоволено у повному обсязі: визнано незаконним та скасовано п. 2 додатку 1 до рішення 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) об'єктів від 17 серпня 2011 року № 384/11; визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 на земельну ділянку площею 0,6921га, розташовану у м. Харкові по проспекту Леніна з кадастровим номером НОМЕР_1; визнано недійсним запис в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № НОМЕР_3 від 29 січня 2010 року щодо державної реєстрації державного акта на право власності на земельну ділянку; зобов'язано ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ботанічний" передати територіальній громадян м. Харкова в особі Харківської міської ради, а Харківську міську раду прийняти земельну ділянку площею 0,6921 га, розташовану в місті Харкові по проспекту Леніна з кадастровим номером НОМЕР_1 за актом прийому-передачі. Стягнуто з Харківської міської ради на користь державного бюджету України - 2436,00 грн. судового збору; стягнуто з ОК "Житлово-будівельний кооператив "Ботанічний" на користь державного бюджету України - 2436,00 грн. судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2015 року апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 20 липня 2015 року у справі №922/3289/15 залишено без змін.

24 лютого 2016 року постановою Вищого господарського суду України Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 12 жовтня 2015 року та рішення господарського суду Харківської області від 20 липня 2015 року у справі №922/3289/15 скасовано, справу направлено до господарського суду Харківської області на новий розгляд.

Після нового розгляду спору місцевим господарським судом було наголошено на незаконності як рішення 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів від 17 серпня 2011 року № 384/11, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку, так і державного акту на право власності. В той же час підставою для відмови в задоволенні позову слугував факт пропущення прокурором при зверненні з позовною заявою строків позовної давності, оскільки останній був обізнаний з існуванням спірного рішення ще 17 серпня 2011 року.

Не погоджуючись з вказаною позицією суду першої інстанції прокурор в апеляційній скарзі зазначає на безпідставності застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки прокурором 17 серпня 2011 року не досліджувалось саме законність передання земельної ділянки. Третя особа в апеляційній скарзі неправомірність спірних рішень пов'язує з фактом незаконного будівництва на земельній ділянці, оскільки відповідне будівництво здійснює негативний вплив на сусідні будинки.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора та третьої особи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам законодавства зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Харківської міської ради Управлінням Державного земельного агентства у місті Харкові (на той час - Управління Держкомзему у м. Харкові) видано ОК ЖБК Ботанічний державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 серії НОМЕР_2, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № НОМЕР_3.

Статтями 13, 14 Конституції України встановлено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Кожний громадянин має право користуватися природними об'єктами права власності народу відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначенихКонституцією.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень Харківської міської ради, у тому числі, віднесено розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Частиною 1 ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується представниками учасників судового процесу, спірна земельна ділянка була безоплатно передана у власність відповідача-2 на підставі положень ст. 41 Земельного кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Земельного кодексу України, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації. Житлово-будівельні (житлові) та гаражно-будівельні кооперативи можуть набувати земельні ділянки у власність за цивільно-правовими угодами.

Таким чином, наведеною нормою передбачено можливість безоплатної передачі земельних ділянок у власність юридичної особи для здійснення житлового будівництва за умови, що така особа створена як житлово-будівельний кооператив, а тому при вирішенні питання щодо безоплатного надання земельної ділянки в порядку, визначеному наведеною нормою, слід враховувати саме мету створення кооперативу, яка має відповідати встановленим вимогам до порядку створення такого кооперативу.

За змістом ст. 133 Житлового Кодексу України, ст. 135 Житлового Кодексу України та абз. 1 п. 8 Примірного статуту, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, вправі вступити до житлово-будівельного кооперативу (далі -ЖБК) і одержати в ньому квартиру; до членів ЖБК приймаються громадяни, які постійно проживають у даному населеному пункті і які потребують поліпшення житлових умов.

Відповідно до ст. 137 ЖК житлово-будівельні кооперативи організуються при виконавчих комітетах місцевих Рад народних депутатів, при підприємствах, установах і організаціях. Порядок організації та діяльності ЖБК установлюється цим Кодексом, Примірним статутом та іншими актами законодавства.

Згідно зі ч. 6 ст. 137 ЖК та абз. 2 п.4 Примірного статуту рішення зборів про організацію кооперативу, список громадян, які вступають до кооперативу, і членів їх сімей, що виявили бажання оселитися в будинку кооперативу, затверджуються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до абз. 2 п. 5, п. 5, абз. 2 п. 7 абз. 1, п. 45 , абз. 1 п. 74 Примірного статуту, ЖБК діє на підставі статуту, прийнятого відповідно до цього Примірного статуту і зареєстрованого у виконавчому комітеті Ради народних депутатів, який затвердив рішення про організацію кооперативу; число громадян, які вступають до організовуваного кооперативу, повинно відповідати кількості квартир у жилому будинку (будинках) кооперативу, запланованому до будівництва. При будівництві одно- і двоквартирних жилих будинків садибного типу число громадян, необхідне для організації кооперативу, визначається виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, але не може бути менше 5 чоловік; до членів ЖБК приймаються особи віком до З0 років; громадянин може бути членом тільки одного ЖБК, крім випадку вступу до новостворюваного кооперативу у зв'язку з потребою у поліпшенні житлових умов; контроль за діяльністю житлово-будівельних кооперативів, за експлуатацією та ремонтом належних їм будинків здійснюють виконавчі комітети місцевих Рад народних депутатів.

Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання, яким нормативно-правовим актом слід керуватись при створенні Житлово - будівельного кооперативу: ст. 7 Законом України Про кооперацію або Житловим кодексом України та Примірним статутом необхідно врахувати, що зазначені нормативно-правові акти співвідносяться як загальний (Закон України Про кооперацію) та спеціальний (Житловий кодекс України та Примірний статут), а тому слід застосовувати норми спеціальних нормативно-правових актів.

Так до аналогічного висновку прийшла колегія суддів Вищого господарського суду України при прийнятті рішення від 14.03.2013 у справі № 5002-22/1870-2012.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що ОК ЖБК Ботанічний створено із порушенням вищевказаних норм.

Так, відповідач-2, Обслуговуючий кооператив Житлово-будівельний кооператив Ботанічний згідно статуту, створений в організаційно-правовій формі обслуговуючого кооперативу (п.1.1.).

Відповідно до ст. 2 Закону України Про кооперацію, обслуговуючий кооператив - кооператив, який утворюється шляхом обєднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Таким чином, ОК ЖБК Ботанічний фактично не є житлово-будівельним кооперативом в розумінні вимог глави 5 ЖК України та ст. 41 ЗК України. Вказаний кооператив фактично є обслуговуючим, його фактична мета створення, порядок створення, організації та діяльності не відповідає вимогам до житлово-будівельного кооперативу.

Стаття 41 Земельного кодексу України, на підставі якої було ухвалене спірне рішення, передбачає можливість надання земельних ділянок не обслуговуючим, а лише житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам.

Як вбачається зі статуту відповідача-2 ОК ЖБК Ботанічний та протоколу загальних зборів засновників від 06 червня 2011 року, даний кооператив не створено при виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, при підприємстві, установі чи організації, що суперечить ст. 137 ЖК України.

Відповідачі не надали суду жодного доказу того, що члени кооперативу на момент його створення, потребували поліпшення житлових умов, що суперечить вимогам ст. 135 ЖК України та абз. І п.8 Примірного статуту.

Вимога щодо необхідності поліпшення житлових умов повинна бути передбачена у матеріалах реєстраційної справи та статутних документах. Вивчення зазначених документів ОК ЖБК Ботанічний встановлено, що відповідні відомості у них відсутні.

Всупереч п. 5 Примірного статуту, з урахуванням того, що число членів кооперативу не визначено виконавчим комітетом Харківської міської ради, число його членів не повинно бути менше п'яти. При цьому відповідно до переліку членів кооперативу, як у редакції статуту на момент прийняття спірного рішення так і в новій редакції за 2009 рік - число його членів три.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів погоджується з правовою позицією місцевого господарського суду про те, що спірне рішення (п. 2 додатку 1 до рішення 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) об'єктів № 384/11 від 17 серпня 2011 року) є незаконним.

При цьому суд враховує, що відповідач-1 Харківська міська рада вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для ухвалення спірного рішення мала можливість, і в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, мала й обовязок зясувати правовий статус, мету та підстави створення відповідача-2, мала переконатись у додержанні відповідачем-2 порядку його створення та у відповідності його вимогам чинного законодавства, що регулює порядок передачі землі житлово-будівельним кооперативам. Вищевказаного відповідачем-1 Харківської міською радою зроблено не було.

Відповідно до Постанови Пленуму ВГСУ №6 від 17 травня 2011 року державні акти про право власності або право постійного користування на земельну ділянку є документами, що посвідчують відповідне право і видаються на підставі рішень Кабінету Міністрів України, обласних, районних, Київської і Севастопольської міських, селищних, сільських рад, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, районної, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій. У спорах, пов'язаних з правом власності або постійного користування земельними ділянками, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти про право власності чи постійного користування. Разом з тим, господарським судам слід враховувати, що право, посвідчене державними актами, є похідним від відповідного рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність чи в користування, а тому з огляду на приписи частини першоїстатті 16 ЦК України та статті 152 ЗК України захист прав осіб на земельні ділянки не може здійснюватися лише шляхом визнання відповідного державного акта недійсним, якщо рішення, на підставі якого видано цей державний акт, не визнано недійсним у встановленому порядку.

З огляду на викладене, оскільки п. 2 додатку 1 до рішення 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва об'єктів від 17 серпня 2011 року № 384/11 є незаконним, яке слугувало підставою для подальшого оформлення державного акту на право власності на зазначену земельну ділянку, то відповідний державний акт на право власності також не відповідає законові та порушує права власника.

Правильність висновків щодо суті спору було, також, підтверджене Постановою ВГСУ від 24 лютого 2016 року по даній справі та вказано, що господарський суд першої та апеляційної інстанцій дійшов правомірного висновку про те, що спірне рішення (п. 2 додатку 1 до рішення 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для будівництва (реконструкції) обєктів" № 384/11 від 17 серпня 2011 року) є незаконним, оскільки, перший відповідач вирішуючи питання про наявність правових та фактичних підстав для ухвалення спірного рішення мав можливість, і в силу покладених на неї публічних функцій діяти в інтересах усієї територіальної громади, мав й обовязок зясувати правовий статус, мету та підстави створення другого відповідача, мав переконатись у додержанні другим відповідачем порядку його створення та у відповідності його вимогам чинного законодавства, що регулює порядок передачі землі житлово-будівельним кооперативам. Погодилась колегія і з висновком суду першої та апеляційної інстанцій щодо невідповідності державного акту на право власності вимогам закону, який порушує права власника, оскільки він є похідним документом, оформленим на підставі прийнятого з порушенням чинного законодавства п. 2 додатку 1 до рішення 9 сесії Харківської міської ради 6 скликання від 17 серпня 2011 року № 384/11, що загалом свідчить про правомірність висновку суду щодо наявності достатніх правових підстав для визнання позовних вимог прокурора законними та обґрунтованими.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача (ОК "ЖБК "Ботанічний") було подано заяву про застосування наслідків пропущення строків позовної давності.

Суд, розглянувши заяву представника відповідача (ОК "ЖБК "Ботанічний") про застосування наслідків пропущення строків позовної давності, дійшов до висновку про необхідність її задоволення, що слугувало підставою для відмови в задоволенні позову.

За твердженням прокурора, викладеним в апеляційній скарзі, суд застосовуючи наслідки спливу позовної давності до позовної вимоги прокурора припустився порушення норм матеріального права, оскільки на засіданні міської ради прокурором 17 серпня 2011 року не досліджувалось саме законність передання земельної ділянки, що виключає можливість початку перебігу позовної давності з даної дати.

В той же час, колегія суддів вважає відповідну позицію безпідставною, та наголошує на наступному.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 2, 4 ст. 29 ГПК України, у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що норми закону встановлені ч. 1 ст. 261 ЦК України про початок перебігу позовної давності, встановлені для особи, права або інтереси якої порушено, поширюються і на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі №6-178цс15 та від 16.09.2015 у справі №6-68цс15, які були прийняті на спільному засіданні судових палат у цивільних та господарських справах.

Прокурор зазначив, що зміни у законодавстві, які регулюють спірні відносини; - законодавство яке визначає строки позовної давності за позовами про визнання недійсними актів органів місцевого самоврядування (на момент прийняття оскаржуваного рішення в 2011 році згідно приписів п.4 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширювалась на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Відповідно до п. 2 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" від 20.12.2011р., що набрав чинності 15.01.2012, п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України виключено. В той же час, пунктом 5 розділу II Прикінцеві та перехідні положення вказаного Закону України передбачено, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи); - великий обсяг документів, котрі підлягають дослідженню; - складнощі повязані із створенням відповідачами прокурору штучних перешкод у проведенні відповідної перевірки заслуговують на увагу і свідчать про наявність обєктивних перешкод, які дійсно заважали подати прокурору позов у визначений строк.

У відповідності до положень ст. 268 ЦК України (у редакції до внесення змін Законом від 20.12.2011 № 4176-VI) передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема за змістом п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Однак п. 4 ч.1 ст. 268 ЦК України (у редакції до внесення змін Законом від 20.12.2011 № 4176-VI) за своєю суттю спрямований на захист прав власників та інших осіб від держави. Отже, з огляду на статус держави та її органів, як субєктів владних повноважень, положення п.4 ч.1 ст. 268 ЦК України (у редакції до внесення змін Законом від 20.12.2011№ 4176-VI) не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і спрямовані на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення ст.257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч.1 ст. 261 цього Кодексу перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів. Разом із тим ч. 1, 2, 4 ст. 29 ГПК України встановлено, що прокурор бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, порушену за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду для представництва інтересів громадянина або держави. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. Прокурор, який бере участь у справі, несе обовязки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Така правова позиція наведена у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі №910/4626/14, яка господарським судом попередніх інстанцій у справі, що розглядається, врахована не була, та мотиви відступлення від неї в порушення вимог ст. 111-28 ГПК України судом не наведені.

Також, в матеріалах справи містяться докази обізнаності прокурора щодо прийнятого рішення, який згідно протоколу був присутній на пленарному засіданні, про прийняття оскаржуваного рішення Харківської міськради від 17.08.2011 № 384/11, яке до того ж листом №08-04/2361/2-11 від 30.08.2011 направлялось до прокуратури міста Харкова.

Звідси, нездійснення своєчасного прокурорського нагляду за прийнятими рішеннями органів місцевого самоврядування, що є обов'язком органів прокуратури відповідно до ст. 1 ЗУ "Про прокуратуру", призводить до наслідків визначених ч.2 ст. 12, ч. 4 ст. 267 ЦК України, оскільки держава здійснює свої права через органи державної влади. А у зв'язку із обізнаністю з 17.08.2011року прокурора м. Харкова про прийняття безпосередньо за його участю оскаржуваного рішення Харківської міської ради, також є обізнаними всі інші органи прокуратури, оскільки вони становлять єдину централізовану систему відповідно до ст. 6 Закону України "Про прокуратуру".

Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд України, наведеної у постановах від 29.10.2014 у справі № 6-152цс14, та від 27.05.2014 у справі № 3- 23гс14.

Отже, зважаючи на приписи ст. 261 ЦК України, зокрема її частини щодо початку перебігу позовної давності від дня, коли особа (в даному випадку прокурор) могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, та без належного дослідження наявних у справі доказів про початок перебігу позовної давності щодо оскарження рішення Харківської міської ради від 17.08.2011 № 384/11 саме з дати його прийняття, та враховуючи звернення прокурора з даним позовом у червні 2015 року, суд правомірно задовольнив заяву представника відповідача (ОК "ЖБК "Ботанічний") про застосування наслідків пропущення строків позовної давності та, у зв'язку з цим, відмовив в задоволенні позову.

Крім того, невирішення питання про можливість застосування позовної давності може свідчити про порушення права на справедливий суд, закріпленого у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так визначальною в питанні застосування позовної давності в контексті ст.6 конвенції є справа "Grafescolo S.R.L. проти Молдови". В ній компанія-заявник стверджувала, що судовий розгляд був несправедливим, оскільки національні суди не взяли до уваги положення цивільного кодексу країни стосовно позовної давності, які були чинними на момент укладення договору. Уряд стверджував, що строк позовної давності не міг бути застосований, оскільки національні суди визнали абсолютну недійсність договору купівлі-продажу. У цій справі Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Відзначалося, що роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство закону, що є обов'язковим для країн, котрі підписали конвенцію. Далі Суд повторює, що ст.6 документа зобов'язує суди обгрунтовувати свої рішення. (У справі "Руїз Торія проти Іспанії" (рішення від 09 грудня 1994 року) ЄСПЛ установив, що відмова національного суду обгрунтувати відхилення заперечення стосовно спливу строку давності є порушенням цього положення). Суд відзначив у цьому контексті, що строк позовної давності був важливим аргументом, і якщо б він був узятий до уваги, то це, можливо, привело до відмови в позові. У світлі викладеного ЄСПЛ дійшов до висновку, що судовий розгляд не був справедливим, а отже, мало місце порушення ст.6 конвенції.

Окрім цього Європейський суд з прав людини, наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Доводи апеляційної скарги третьої особи щодо неправомірності спірних рішень у зв'язку з незаконним будівництвом на земельній ділянці, враховуючи здійснення останнім негативного впливу на сусідні будинки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний довод жодним чином не впливає на законність передання земельних ділянок саме 17 серпня 2011 року, а відтак не можу досліджуватись розглядатись в якості самостійної підстави для визнання правочину недійсним.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг в зв'язку з її необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. У зв'язку з чим апеляційні скарги не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення господарського суду Харківської області від 31 травня 2016 року у справі №922/3289/15 має бути залишене без змін.

Керуючись ст. ст. 33, 43, 44, 49, 99, 101, п.1 ст. 103, ст. 105 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Заступника прокурора Харківської області та З-ї особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 31 травня 2016 року у справі №922/3289/15 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Повний текст постанови складено 22 липня 2016 року.

Головуючий суддя В.В.Россолов

Суддя Р.А.Гетьман

Суддя О.В.Ільїн