ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2016 р.Справа № 915/508/16
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюка І.Г.,

суддів: Пироговського В.Т., Жекова В.І.

секретар судового засідання Мельник Ю.М.

за участю:

від відповідача - ОСОБА_1, довіреність б-н, від 01.02.2016;

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність б-н, від 26.12.2015;

від позивача - ОСОБА_3, довіреність б-н, від 20.11.2015;

від позивача - ОСОБА_4, довіреність б-н, від 01.03.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

на рішення господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016

у справі № 915/508/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря - Сервіс»

до відповідача ОСОБА_5 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз»

про стягнення інфляційних втрат в сумі 425 702,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю «Зоря - Сервіс» (далі ТОВ «Зоря-Сервіс») звернулось до господарського суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_5 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз») про стягнення з відповідача 425702,11 грн. інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016 позов задоволено, стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-Сервіс» інфляційні втрати в сумі 425702,11 грн. та 6385,53 грн. судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016 по справі №915/508/16 та прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «Зоря-Сервіс» в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Зокрема, особа яка подала апеляційну скаргу, зазначає про пропуск позивачем строків позовної давності на звернення з позовною заявою про стягнення з відповідача 425702,11 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду (головуючий суддя Філінюк І.Г. судді Пироговський В.Т., Жеков В.І.) від 11.07.2016 апеляційну скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» прийнято до провадження та призначено до розгляду на 26.07.2016 о 12:30.

20.07.2016 до Одеського апеляційного господарського суду від ТОВ «Зоря-Сервіс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого, останній просить залишити апеляційну каргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» без задоволення, а рішення господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016 по справі № 915/508/16 без змін.

У судове засідання 26.06.2016 зявився представник ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз», який доводи апеляційної скарги підтримав. Представник ТОВ «Зоря-Сервіс» заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

В судовому засіданні представником ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» заявлено клопотання про зупинення провадження у справі, яке колегією суддів відхилено з підстав необґрунтованості, що відображене в протоколі судового засідання.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003 у справі № 8/167 було відмовлено в задоволенні позову ТОВ «Зоря-Сервіс» про стягнення з ВАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» заборгованості в сумі 8587435,83 грн.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.12.2003, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 29.04.2004, рішення Господарського суду Миколаївської області від 23.10.2003 у справі №8/167 скасовано, позов задоволено, стягнуто з ВАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-сервіс» борг у сумі 7512118,08 грн., збитки від інфляції в сумі 1075317,75 грн., а також судові витрати на оплату державного мита у сумі 1700 грн. та на оплату ІТЗ судового процесу у сумі 118 грн.

На виконання вказаної постанови 26.12.2003 господарським судом Миколаївської області видано відповідний наказ.

Наказ був предявлений до виконання та на його виконання відділом Державної виконавчої служби Ленінського району управління юстиції м. Миколаєва винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 21.01.2004.

На стадії виконання судового рішення сторони уклали мирову угоду від 28.07.2004, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 10.08.2004 у справі №8/167, на підставі якої державним виконавцем винесена постанова від 29.11.2004 про закінчення виконавчого провадження.

В подальшому між сторонами неодноразово укладалися додаткові угоди до мирової угоди від 28.07.2004, а саме:

- 01.08.2006 - додаткова угода №1, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 23.08.2006;

- 03.01.2007 - додаткова угода №2, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 20.02.2007;

- 30.03.2007 - додаткова угода №3, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 18.04.2007;

- 05.07.2007 - додаткова угода №4, яка затверджена ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007.

Вищезазначені додаткові угоди є невідємними частинами мирової угоди від 28.07.2004.

Додатковою угодою № 4 до мирової угоди від 28.07.2004 сторони встановили остаточний термін погашення заборгованості ВАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» перед ТОВ «Зоря-Сервіс» по графіку саме грудень 2011 року.

Відповідач припинив виконувати графік погашення заборгованості, встановлений додатковою угодою №4, з вересня 2007 року, що, в свою чергу, зумовило звернення позивача до Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції з заявою про відкриття виконавчого провадження.

11.03.2008 постановою Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з примусового виконання ухвали господарського суду від 19.07.2007 у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007 до мирової угоди від 28.07.2004.

Постановою від 25.03.2008 державний виконавець Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції зупинив виконавче провадження.

В подальшому вказане виконавче провадження було передано з Ленінського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції до Підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області, яке 16.12.2008 постановою державний виконавець підрозділу примусового виконання рішень відділу ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області прийняте до виконання з привласненням номеру ВП №10706927.

01.03.2013 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області виніс три постанови:

- про поновлення виконавчого провадження з виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі № 8/167 про затвердження додаткової угоди № 4 від 05.07.2007 до мирової угоди від 28.07.2004;

- про зміну назви сторони виконавчого провадження;

- про зупинення виконавчого провадження у звязку із порушенням відносно боржника справи про банкрутство.

31.03.2014 державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області поновив виконавче провадження з виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі № 8/167, про що виніс постанову.

В подальшому, ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» звернулось до господарського суду Миколаївської області зі скаргою на дії державного виконавця, в якій просило визнати неправомірною постанову від 31.03.2014 року про поновлення виконавчого провадження №10706927.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 у справі №8/167 скаргу ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» задоволено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 09.09.2014 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2014 залишено без змін. При цьому, у постанові зазначено, що ухвала Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі №8/167 про затвердження додаткової угоди №4 від 05.07.2007 до мирової угоди від 28.07.2004 не відповідає вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки в ній не зазначено строку предявлення її до виконання, а тому не могла бути підставою для відкриття виконавчого провадження.

22.10.2014 начальником відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області прийнято постанову, якою скасовані всі постанови державних виконавців винесені в даному виконавчому провадженні.

24.10.2014 постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у Миколаївській області на підставі п.2 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» було відмовлено позивачу у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі №8/167 та повернуто супровідним листом №02.1-24/6210 від 24.10.2014 оригінал ухвали від 10.08.2004 та оригінал ухвали від 19.07.2007 у справі №8/167.

Вказану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження позивач отримав 27.10.2014.

Відмова державного виконавця у відкритті виконавчого провадження стала підставою для звернення позивача 28.05.2016 року з позовною заявою до господарського суду Миколаївської області.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.02.2015 у справі №915/2140/14 позовні вимоги ТОВ «Зоря-Сервіс» задоволено та стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь позивача 100000,00 грн. заборгованості за мировою угодою від 28.07.2004. При цьому, суд зазначив, що позивачем не було пропущено строку позовної давності для стягнення суми боргу, оскільки про порушення свого права позивач довідався отримавши постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі № 8/167.

В подальшому, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 06.11.2015 у справі № 915/1510/15 відмовлено у задоволенні позову ТОВ «Зоря-Сервіс» до відповідача ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про стягнення 12172,19 грн. 3% річних та 4950,02 грн. збитків від інфляції, нарахованих на суму основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобовязань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 08.12.2015, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 02.03.2016, скасовано рішення господарського суду Миколаївської області від 06.11.2015, позов задоволено, стягнуто з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» на користь ТОВ «Зоря-Сервіс» 3% річних за період з 01.09.2012 по 30.09.2012 в сумі 12172,19 грн. та збитки від інфляції за період з 01.09.2012 по 30.09.2012 в сумі 4950,02 грн.

Вищевказаними рішеннями встановлено переривання строку позовної давності (в наслідок прийняття господарським судом Миколаївської області рішення від 18.02.2015 по справі № 915/2140/14) як по виконанню боржником основного зобовязання за мировою угодою, так і до нових періодів для нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Предметом цього судового спору є стягнення з відповідача за період з 01 січня 2015 року по 28 лютого 2015 року інфляційних втрат в розмірі 425702,11 грн. нарахованих на суму основного боргу, який виник внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004 (у редакції додаткової угоди № 4 від 05.07.2007 року), затвердженою ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Приписи статті 11 Цивільного кодексу України передбачають, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України, яка кореспондується зі ст. 599 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує право кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобовязання не виконується і після вирішення питання про стягнення основного боргу.

Відповідні позовні вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах загальної позовної давності, визначеної ст. 257 Цивільного кодексу України трьох років, що передують зверненню до суду.

В свою чергу, умови мирової угоди та укладені до неї додаткові угоди, які затверджені відповідними ухвалами господарського суду Миколаївської області, є обовязковими для виконання сторонами, а отже порушення цих умов є порушенням зобовязань, передбачених чинним законодавством.

За умовами укладеної між сторонами мирової угоди від 28.07.2004 (у редакції додаткової угоди №4 від 05.07.2007), оплата заборгованості відповідачем мала здійснюватись розстроченими платежами в період з серпня 2004 року по грудень 2011 року. Остаточним терміном погашення заборгованості ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» перед ТОВ «Зоря-Сервіс» - є грудень 2011року.

Проте, відповідач не надав суду доказів, які вказують на виконання ним зобовязань за укладеною між сторонами мировою угодою від 28.07.2004 (у редакції додаткової угоди № 4 від 05.07.2007), затвердженою ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007.

Відповідно до підпункту 1.12 п.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» з огляду на вимоги частини першої статті 4 7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань, у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши нарахування інфляційних втрат у розмірі 425702,11 грн. = ((4950024,53 грн. * 108,6) - 4950024,53 грн.) здійснений позивачем за період 01.01.2015 по 28.02.2015, колегія суддів вважає, що розрахунки за встановлений період здійснені вірно.

Таким чином, право вимоги позивача до відповідача щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 425702,11 грн. по мировій угоді від 28.07.2004 (у редакції додаткової угоди № 4 від 05.07.2007), затвердженої ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007, в даних спірних відносинах є цілком законним та обґрунтованим.

Колегія апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги ПАТ по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» щодо пропуску позивачем строків позовної давності на звернення з позовною заявою про стягнення з відповідача 425702,11 грн. інфляційних втрат, відповідно до наступного.

Як вже зазначалось вище, згідно зі ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Колегія суддів зазначає, що вимоги про сплату нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, хоча і мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є частиною основного зобовязання, однак, повязані безпосередньо з існуванням основного зобовязання до повного його погашення у випадку встановлення факту наявності основного грошового зобовязання рішенням суду.

Відповідно до ст. 257, ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відлік строку позовної давності за вимогами ТОВ «Зоря-Сервіс» почав свій перебіг з моменту, коли позивач дізнався про порушення свого права, тобто з моменту отримання ТОВ «Зоря-Сервіс» постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 24.10.2014 про відмову у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання ухвали господарського суду Миколаївської області від 19.07.2007 у справі № 8/167, а саме - з 27.10.2014.

Про факт отримання позивачем копії вказаної постанови саме 27.10.2014 свідчать довідка із сайту «Укрпошта» та конверт, які містяться в матеріалах справи.

Крім того, нарахування цього виду виключної законної відповідальності за прострочку виконання рішення суду, яким було стягнуто суму основного боргу, на яку позивач нарахував інфляційні втрати, за період з 01.01.2015 по 28.02.2015 триває протягом всього періоду невиконання рішення суду до моменту його фактичного виконання, оскільки невиконання зобовязання, визнаного судом, є триваючим у часі, на яке можуть нараховуватися інфляційні втрати.

Судова колегія зазначає, що у випадку триваючого у часі невиконання рішення суду про стягнення заборгованості, застосування відповідальності, передбаченою статтею 625 Цивільного кодексу України, загальний 3-річний строк позовної давності застосовується судом по відношенню до попереднього періоду нарахування і захист порушеного права позивача можливий до моменту фактичного виконання рішення відповідачем тільки в період останніх 3-х років.

Крім того, судом встановлено переривання строку позовної давності, в наслідок прийняття господарським судом Миколаївської області рішення від 18.02.2015 у справі №915/2140/14, яким стягнуто з відповідача частину суми основного боргу за мировою угодою.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Отже, 18.02.2015 почався новий строк позовної давності, як до виконання основного зобовязання, так і до нових періодів для нарахування інфляційних втрат до погашення основного зобовязання, визнаного рішеннями судів.

Визначення періоду нарахування інфляційних втрат, є його субєктивним правом, з огляду на обумовлені сторонами строки виконання в мировій угоді.

З урахуванням вищенаведеного, з огляду на встановлені позивачем періоди нарахування 3% річних та інфляційних втрат, за період з 01.01.2015 по 28.02.2015, колегія суддів вважає, що позивачем не пропущений строк позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

На підставі викладеного, рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016 по справі № 915/508/16 є законним та обґрунтованим, оскільки його винесено в результаті повного зясування обставин, що мають значення для справи та правильного застосування норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_5 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись ст. ст. 99,

101 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 14.06.2016 у справі № 915/508/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_5 акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 28.07.2016.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя В.Т. Пироговський

Суддя В.І. Жеков