ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.07.2016 Справа № 905/1978/16

Господарський суд Донецької області у складі судді Огороднік Д.М., розглянувши матеріали справи

за позовомКіровоградського учбово виробничого підприємства Українського товариства сліпих
доКраматорського учбово виробничого підприємства Українського товариства сліпих
проcтягнення 23764,67 грн.
за участюпредставників:

відпозивачане з'явився;
відвідповідачане з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд господарського суду Донецької області передані позовні вимоги Кіровоградського учбово виробничого підприємства Українського товариства сліпих про стягнення з Краматорського учбово виробничого підприємства Українського товариства сліпих основного боргу у розмірі 11500,00грн., пені у розмірі 4337,39грн., інфляційних втрат у розмірі 10477,71грн., 3% річних у розмірі 1000,94грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором №01/02 від 17.02.2014 щодо здійснення своєчасної оплати вартості поставленого товару.

На підтвердження вищезазначених обставин, позивач надає належним чином засвідчені копії наступних документів: договору №01/02 від 17.02.2014, специфікації №1, накладної №11а від 06.03.2014, довіреності на отримання товарно матеріальних цінностей №22 від 05.03.2014, акту прийому передачі товару від 06.03.2014, товаро транспортної накладн6ої №12 від 06.03.2014, претензії на суму 15000,00грн., акту звірки взаєморозрахунків, розрахунків суми боргу.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 15.06.2016 порушено провадження та призначено справи до розгляду.

30.06.2016 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 11500,00грн., пеню у розмірі 1553,24грн., інфляційні втрати у розмірі 10489,21грн., 3% річних у розмірі 1007,54грн.

Заява мотивована тим, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік та необхідність отримання даних про індекс інфляції в Україні за травень 2016 року змусило позивача зробити перерахунок стягуваних сум.

Відповідно до ч.4 ст.22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього кодексу в цій частині, відмовитися від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За таких обставин, судом прийнята до розгляду заява позивача про зменшення позовних вимог.

Також, 14.07.2016 позивач звернувся до господарського суду Донецької області із заявою про зменшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути з відповідача основний борг у розмірі 11500,00грн., пеню у розмірі 743,42грн., інфляційні втрати у розмірі 10489,21грн., 3% річних у розмірі 1032,04грн.

Заява мотивована тим, що до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік та нарахування останньої здійснюється не більш, як за шість місяців, тому позивачем здійснено перерахунок суми пені.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього кодексу в цій частині, відмовитися від позову або зменшити розмір позовних вимог.

За таких обставин, судом прийнята до розгляду заява позивача про зменшення позовних вимог.

Подальший розгляд спору здійснюється в межах вимог про стягнення основного боргу у розмірі 11500,00грн., пені у розмірі 743,42грн., інфляційних втрат у розмірі 10489,21грн., 3% річних у розмірі 1032,04грн.

Відповідач у судове засідання 26.07.2016 не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке наявне в матеріалах справи. Разом з тим, 22.07.2016 Краматорське учбово виробниче підприємство Українське товариство сліпих надіслало відзив на позовну заяву. В своєму відзиві відповідач зазначає, що позивачем до теперішнього часу не зареєстровано і не видано відповідну податкову накладну. Також, відповідач зазначає, що він неодноразово звертався до Кіровоградського учбово виробничого підприємства Українського товариства сліпих з проханням вжити заходи щодо виконання своїх обовязків за договором, але звернення залишилися без задоволення. У своєму відзиві відповідач посилається на те, що у звязку з тим, що обладнання, яке продавалось позивачем придбано державним фондом соціального захисту інвалідів за бюджетні кошти з метою створення робочих місць для інвалідів по зору, то під час передачі або продажу цього обладнання позивач з метою гарантування відсутності претензій по даному договору з боку третіх осіб повинен був надати йому дозвіл погодження на продаж від фонду соціального захисту інвалідів, який надавав цільові бюджетні кошти на придбання вказаного обладнання. Також, відповідач посилається на те, що у звязку з тим, що його організація знаходиться на території проведення АТО, то до дії договору поставки мають бути застосовані форс мажорних обставин, а до нарахування пені відповідач просить застосувати термін у 6 місяців.

Розглянувши подані позивачем та відповідачем документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

17.02.2014 між Кіровоградським учбово виробничим підприємством Українського товариства сліпих (постачальник, позивач) та Краматорським учбово виробничим підприємством Українським товариством сліпих (покупець, відповідач) підписаний договір поставки продукції виробничо технічного призначення №01/02 (далі Договір).

За умовами вказаного договору постачальник зобовязався передати у власність покупця комплект обладнання для виготовлення гофротари, який складається з двох ролевих пресів та однієї картонно різальної машини згідно письмового замовлення покупця. Покупець зобовязується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених цим договором (п.1.1. договору).

Відповідно до п.1.2. договору ціна, кількість, асортимент, терміни поставки товару обумовлюються в додатках до цього договору, які погоджуються сторонами попередньо, додаються до нього та є невідємними частини даного договору.

Згідно з п.2.1. договору постачальник поставляє товар на умовах EXW Інкотермс 2000. Датою поставки є дата отримання покупцем товару на складі постачальника (п.2.2. договору).

Відповідно до п.2.3. договору поставка товару здійснюється автотранспортом покупця за власний рахунок.

Згідно з п.4.1. договору покупець сплачує кошти за товар, що поставляється за договірними цінами, погодженими попередньо, які фіксуються в накладних, що є невідємними частинами цього договору.

Загальна вартість товару становить 45000,00грн. з ПДВ (п.4.2. договору).

Сторонами підписана специфікація №1 до договору, в якій вказані найменування, кількість, ціна та загальна сума товару(45000,00грн.).

Відповідно до п.5.1. договору платежі за цим договором здійснюється на умовах розстрочення суми вартості товару наступним чином: 20000,00грн. до моменту поставки товару, 10000,00грн. не пізніше 30 календарних днів з моменту поставки товару, 15000,00грн. не пізніше 60 календарних днів з моменту поставки товару. Оплата проводиться в національній валюті України (п.5.2. договору).

Згідно з п.11.1 договору, останній набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2014 року, але в будь якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань.

Належним чином засвідчена копія договору поставки продукції виробничо технічного призначення №01/02 від 17.02.2014 підписана сторонами та наявна в матеріалах справи.

Оцінивши зміст зазначеної угоди, з якої виникли цивільні права та обовязки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм ст. 712 Цивільного кодексу України та ст.ст. 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (ст.ст. 655-697 Цивільного кодексу України).

Статтею 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.

Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобовязання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обовязковості договору для виконання сторонами.

На підтвердження виконання договору та здійснення поставки товару, позивачем надана копія видаткової накладної №11а від 06.03.2014.

Відповідач отримав товар за видатковою накладною №11а від 06.03.2014 на суму 45000,00грн., про що свідчить підпис його представника за довіреністю №22 від 05.03.2014 ОСОБА_1 Також, факт прийому передачі товару підтверджується актом прийняття здачі товару від 06.03.2014.

Проте, Краматорське учбово виробниче підприємство Українського товариства сліпих заперечує проти факту належної передачі товару, а саме в частині надання всіх необхідних документів (податкової накладної) та реєстрації останньої в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судом не приймаються до уваги вказані заперечення відповідача з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 вказаного Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Крім того, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити як назва документа (форми); дата і місце складання; назва підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Саме таким вимогам і відповідає накладна №11а, яка засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин. Окрім того, до матеріалів справи наданий акт прийняття - здачі товару теж підписаний представником відповідача.

Оскільки, вказані накладна та акт прийняття - здачі товару підписані з боку відповідача без жодних зауважень та заперечень на момент отримання товару, то у суду достатньо підстав вважати, що продукція за договором №01/02 від 17.02.2014 передана позивачем та отримана відповідачем відповідно до умов договору.

Окрім того, згідно з положеннями ст. 666 Цивільного кодексу України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження встановлення позивачу строку для передання документів, що стосуються товару, визначених умовами Договору, не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, а приймання відповідачем товару підтверджується підписами та печатками відповідача у відповідній накладній, тому суд прийшов до висновку, що зобов'язання позивач виконав відповідно до умов договору поставки.

Крім того, як зазначено в Інформаційному листі від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» (із змінами, внесеними згідно з ОСОБА_2 господарського суду № 01-06/950/2012 від 20.07.2012), підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Враховуючи викладене, посилання відповідача на те, що позивач не виконав свої зобовязання по договору є безпідставними та необгрунтованими.

Також, у своєму відзиві відповідач посилається на те, що у звязку з тим, що обладнання, яке продавалось позивачем придбано державним фондом соціального захисту інвалідів за бюджетні кошти з метою створення робочих місць для інвалідів по зору, то під час передачі або продажу цього обладнання позивач з метою гарантування відсутності претензій по даному договору з боку третіх осіб повинен був надати йому дозвіл погодження на продаж від фонду соціального захисту інвалідів, який надавав цільові бюджетні кошти на придбання вказаного обладнання.

Судом не приймаються до уваги вказані заперечення відповідача, оскільки умовами договору №01/02 від 17.02.2014 надання жодного дозволу від фонду соціального захисту інвалідів для покупки товару не передбачено, тому поставка товару відбулася чітко згідно з приписами вищезазначеного договору.

За таких обставин, матеріалами справи підтверджується, що товар за договором №01/02 від 17.02.2014 переданий належним чином позивачем та отриманий відповідачем на суму 45000,00грн.

За вказаний товар відповідач розрахувався частково, а саме відповідно до п.5.1. договору на суму 20000,00грн. (платіжне доручення №61 від 03.03.2014) до поставки товару та відповідно до платіжних доручень №129 від 18.04.2014 на суму 3000,00грн., №19 від 29.04.2014 на суму 2000,00грн., №123 від 02.10.2014 на суму 1500,00грн., №153 від 03.10.2014 на суму 1000,00грн., №246 від 20.11.2014 на суму 1000,00грн., №269 від 27.11.2014 на суму 1500,00грн., №518 від 31.03.2015 на суму 2000,00грн., №903 від 02.11.2015 на суму 1500,00грн.

Отже, сума основного боргу за поставлений товар на виконання умов договору №01/02 від 17.02.2014 станом на момент розгляду справи складає 11500,00грн.

З метою досудового врегулювання спору Кіровоградським учбово виробничим підприємством Українського товариства сліпих на адресу відповідача рекомендованим листом направлена претензія за вих.№ 17 від 12.02.2015 на суму 15000,00грн. разом з актом звірки взаєморозрахунків, останні отримані Краматорським учбово виробничим підприємством Українського товариства сліпих, проте залишені без відповіді останнім.

Оскільки відповідачем жодним належним доказом не спростований факт наявності заборгованості перед позивачем, а матеріали справи не містять останніх, то суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача основного боргу за договором №01/02 від 17.02.2014 у розмірі 11500,00грн.

Судом встановлено, що строк оплати за товар за умовами договору №01/02 від 17.02.2014 на суму 10000,00грн. настав 05.04.2014, а на суму 15000,00грн. - 05.05.2014.

Оскільки, відповідачем прострочений строк оплати товару, то позивач просить стягнути з Краматорського учбово виробничого підприємства Українського товариства сліпих пеню за період з 01.01.2016 по 30.06.2016 на суму 11500,00грн. у розмірі 743,42грн.

Відповідно до п.8.1. договору за несвоєчасну проплату відвантаженої продукції покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості відвантаженої продукції, яка діяла на момент відвантаження за кожен день прострочення.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання грошових зобовязань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є вид неустойки, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Згідно ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобовязання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобовязання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У відповідності до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Відповідач заперечив проти нарахування будь - яких штрафних санкцій посилаючись на те, що у звязку з тим, що його організація знаходиться на території проведення АТО, то до дії договору поставки мають бути застосовані форс мажорних обставин, а до нарахування пені відповідач просить застосувати термін у 6 місяців.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, оскільки згідно з п.7.1. договору перебіг терміну виконання сторонами зобов'язань за договором може бути призупинений тільки в разі настання обставин непереборної сили, а саме пожежі, стихійного лиха, збройного конфлікту, перекриття шляхів руху транспорту внаслідок страйку, рішень Уряду або інших обставин, які перебувають поза контролем сторін.

Відповідно до п.7.2. договору сторона, яка зазнала дії обставин непереборної сили має протягом трьох календарних днів повідомити про це другу сторону. Факт наявності та термін дії форс - мажорних обставин підтверджується вповноваженим на те органом.

Згідно з Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обстави (обставин непереборної сили), затверджений рішенням президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 №44 (5), що кореспондується та витікає з положень Закону України Про торгово-промислові палати в Україні від 02.12.1997 №671/97-ВР, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) це надзвичайні та невідворотні обставини, які обєктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

За визначеннями наведеного Регламенту, сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Згідно п.п.6.1, 6.2 Регламенту, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 3.1. РЕГЛАМЕНТУ, визначених як непереборний вплив на виконання відповідного зобов'язання таким чином, що унеможливлює його виконання у термін, що настав (наявність причинно-наслідкового звязку між обставиною та неможливістю виконання зобовязання в термін, передбачений відповідно законодавством, відомчими нормативними актами, договором, контрактом, угодою, типовим договором тощо).

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи, по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобовязаннях/обовязках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. 6.3. Заява на засвідчення форс-мажорних обставин.

Отже, єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Проте, як вбачається судом з матеріалів справи останній відповідачем не наданий. Тому у суду відсутні підстави для застосування до договірних відносин між сторонами поняття форс мажорних обставин, передбачених п.7 договору №01/02 від 17.02.2014.

Перевіривши розрахунок пені, суд відмовляє у її задоволенні з огляду на наступне. Згідно норм чинного законодавства, штрафні санкції нараховуються з наступного дня після того, як прострочено грошове зобовязання. З урахуванням умов договору, грошове зобовязання повинно було бути виконано відповідачем на суму 10000,00 грн. до 05.04.2014, та на суму 15000,00 грн. до 05.05.2014. Отже, пеня може бути нарахована на суму 10000,00грн. починається з 06.04.2014, а на суму 15000,00грн. з 06.05.2014 та відповідно до ч. 6 ст.232 Господарського кодексу України протягом 6 місяців. Позивач просить нарахувати пеню з 01.01.2016 по 30.06.2016, тобто вже через 2 роки після прострочення зобовязання, з порушенням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені з відповідача у розмірі 743,42грн.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 1032,04грн. за період з 07.03.2014 по 10.07.2016 та інфляційні втрати у розмірі 10489,21грн. за період з 07.03.2014 по 30.06.2016.

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Судом перевірена вірність зробленого позивачем розрахунку 3% та встановлено, що він є арифметично невірним, у зв'язку з тим, що позивачем не враховано, що 2016 рік містить 366 днів. Також, позивач невірно визначив періоди нарахування процентів та суми боргу, з урахуванням часткових оплат відповідача та порядку оплати поставленого товару, передбаченому 5.1. договору.

Судом зроблений власний розрахунок 3% річних, а саме на суму 10000,00грн. за період з 06.04.2014 по 17.04.2014 (12 днів прострочення) у розмірі 9,86грн., на суму 7000,00грн. за період з 18.04.2014 по 28.04.2014 (11 днів прострочення) у розмірі 6,33грн., на суму 5000,00грн. за період з 29.04.2014 по 05.05.2014 (7 днів прострочення) у розмірі 2,87грн., на суму 20000,00грн. за період з 06.05.2014 по 01.10.2014 (149 днів прострочення) у розмірі 244,93грн., на суму 18500,00грн. за період з 02.10.2014 по 02.10.2014 (1 день прострочення) у розмірі 1,52грн., на суму 17500,00грн. за період з 03.10.2014 по 19.11.2014 (48 днів прострочення) у розмірі 69,04грн., на суму 16500,00грн. за період з 20.11.2014 по 26.11.2014 (7 днів прострочення) у розмірі 9,49грн.; на суму 15000,00грн. за період з 27.11.2014 по 30.03.2015 (124 днів прострочення) у розмірі 152,88грн., на суму 13000,00грн. за період з 31.03.2015 по 01.11.2015 (216 днів прострочення) у розмірі 230,79грн., на суму 11500,00грн. за період з 02.11.2015 по 31.12.2015 (60 днів прострочення) у розмірі 56,71грн., за період з 01.01.2016 по 10.07.2016 (192 дня прострочення) у розмірі 180,98грн.

Отже, загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 965,40грн.

Розрахунок позивача інфляційного збільшення боргу у розмірі 10489,21грн. за період з 07.03.2014 по 30.06.2016 є арифметично невірним, оскільки позивач невірно визначив періоди нарахування інфляційного збільшення та суми боргу, з урахуванням часткових оплат відповідача та порядку оплати поставленого товару, передбаченому 5.1. договору.

Судом зроблений власний розрахунок інфляційного збільшення боргу, а саме на суму 10000,00грн. за період з 06.04.2014 по 17.04.2014 у розмірі 330,00грн., на суму 7000,00грн. за період з 18.04.2014 по 28.04.2014 у розмірі 0,00грн., на суму 5000,00грн. за період з 29.04.2014 по 05.05.2014 у розмірі 0,00грн., на суму 20000,00грн. за період з 06.05.2014 по 01.10.2014 у розмірі 1835,26грн., на суму 18500,00грн. за період з 02.10.2014 по 02.10.2014 у розмірі 0,00грн., на суму 17500,00грн. за період з 03.10.2014 по 19.11.2014 у розмірі 760,48грн., на суму 16500,00грн. за період з 20.11.2014 по 26.11.2014 у розмірі 0,00грн., на суму 15000,00грн. за період з 27.11.2014 по 30.03.2015 у розмірі 3584,69грн., на суму 13000,00грн. за період з 31.03.2015 по 01.11.2015 у розмірі 2079,00грн., на суму 11500,00грн. за період з 02.11.2015 по 30.06.2016 у розмірі 896,65грн.

Отже, загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню з відповідача складає 9486,08грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Судовими доказами, за визначенням ст.ст. 32-36 Господарського процесуального кодексу України, слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді всіх обставин справи. Ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Беручи до уваги викладене, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

У звязку з частковим задоволенням позову, судовий збір відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючисьст.ст. 33, 34, 43, 44, 49, 82-85 Господарськогопроцесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Краматорського учбово виробничого підприємства Українського товариства сліпих (84303, Донецька обл., м. Краматорськ, вул.Адміністративна, буд.2, ) на користь Кіровоградського учбово виробничого підприємства Українського товариства сліпих (25006, м.Кіровоград, вул.Фісановича, буд.5, ) основний борг у розмірі 11500(одинадцять тисяч пятсот)грн. 00коп., 3% річних у розмірі 965(девятсот шістдесят пять)грн. 40коп., інфляційне збільшення боргу у розмірі 9486(девять тисяч чотириста вісімдесят шість)грн. 08коп. та судовий збір у розмірі 1272(одна тисяча двісті сімдесят дві)грн. 86коп.

3.В іншій частині позову відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення повного рішення та може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України

Дата складення повного рішення:01.08.2016.

Суддя Д.М. Огороднік