ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.07.2016р. Справа№ 914/1325/16

Господарський суд Львівської області розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали справи:

за позовом: до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555» с.Новий Яр, Яворівський район, Львівська область Державного підприємства «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», м.Львів
про: стягнення заборгованості. Ціна позову : 145 883,61 грн.
Суддя Кітаєва С.Б.

Представники:

від позивача: не з»явився;

від відповідача: ОСОБА_1 представник (довіреність від 01 лютого 2016 року).

Права та обов'язки, згідно ст. ст. 20, 22 ГПК України, суд роз'яснив представнику відповідача. Заяви про відвід судді не надходили. Клопотань про технічну фіксацію від сторін не надходило.

Суть спору: Позов заявлено товариством з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555», с.Новий Яр Яворівського району Львівської області, до Державного підприємства «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», м.Львів, про стягнення 145 883,61 грн. заборгованості, з якої : 49 266,62 грн. основний борг, 39 320,21 грн. інфляційні втрати, 10 988,58 грн. 10% річних, 41 381,60 грн. пеня, 4 926,60 грн. штраф. Окрім того, позивач просить відшкодувати йому за рахунок відповідача понесені судові витрати у справі, а саме 2188,25 грн. сплаченого судового збору 2188,25 грн. та 14 588,00 грн. витрат на правову допомогу (витрати на послуги адвоката).

Ухвалою суду від 20.05.2016р. порушено провадження і прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 06.06.2016 року. Вимоги до сторін по підготовці справи до розгляду в судовому засіданні висвітлені в ухвалі.

Ухвала про порушення провадження у справі отримана позивачем 02.06.2016 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням №79 6 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

Відповідач отримав ухвалу про порушення провадження у справі 25.05.2016 року, що підтверджується наявним у справі повідомленням № 79 4 про вручення рекомендованої поштової кореспонденції.

06.06.2016 року за вх.№23487/16 в господарському суді зареєстровано подані позивачем документи, а саме: довідку від 06.06.2016 року про те, що в рамках даної справи сума основної заборгованості за договором №25/10-01 на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 25 жовтня 2013 року становить 49 266,62 грн.; заяву від 06.06.2016 року ( вх.№ 23486/16) про те, що в провадженні господарських судів України, інших органів, які в межах своєї компетенції вирішують спори, немає справи зі спору між ТзОВ «Фенікс 555» та ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про той же предмет і з тих же підстав, що у справі №914/1325/16 та немає судових рішень цих органів.

06.06.2016 року від відповідача до господарського суду поступила заява №411 від 03 червня 2016 року (вх.№23548/16) у якій, посилаючись на положення ст.223 ГК України, ст.ст.257,258 ЦК України та на те, що акти здачі-приймання робіт (надання послуг) затверджені сторонами (замовником і виконавцем) були підписані в період з 02.12.2013 року по 09.12.2014 року, стверджує, що пеня у розмірі подвійної облікової ставки та штраф у розмірі 10 % від заборгованості позивачем нараховані з пропуском строку позовної давності.

На підставі наведеного ДП «Львівський інститут землеустрою» просить застосувати строки позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

В судове засідання 06.06.2016 року сторони явку повноважних представників забезпечили, однак і вимог ухвали суду від 20.05.2016р. про порушення провадження у справі не виконали. Позивачем не надано суду для огляду оригіналів документів, які в копіях долучені до позовної заяви. В судовому засіданні представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання можливості виконати вимоги суду згідно ухвали про порушення провадження у справі.

Враховуючи усне клопотання позивача, невиконання сторонами вимог суду згідно ухвали про порушення провадження у справі, з метою забезпечення повного, всебічного та об»єктивного дослідження всіх обставин справи, у т.ч. надання можливості позивачу висловити свою позицію по заяві відповідача про застосування строків позовної давності, в судовому засіданні 06.06.2016 року оголошувалась перерва до 29.06.2016 року до 11 год.00 хв., про що до відома представників сторін доведено у письмовій формі (під розписку) та зафіксовано у протоколі судового засідання.

22.06.2016 року за вх.№26239/16 в господарському суді зареєстровано поступлення відзиву на позовну заяву ДП «Львівського науково-дослідного та проектного інституту землеустрою» з документами (у т.ч., платіжним дорученням №214 від 26.05.2016 р. про перерахування на рахунок позивача 5000,00 грн., платіжним дорученням №88 від 17.03.2014 р. про перерахування на рахунок позивача 1 693,00 грн.).

В судове засідання 29.06.2016 року позивач явку повноважного представника не забезпечив. Заяви, клопотання, документи тощо від позивача до суду в період з 06.06.2016 р. до 29.06.2016 р. не поступали.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання забезпечив, підтримав позицію щодо заявлених вимог, висловлену у відзиві та просить застосувати строки позовної давності до вимог про стягнення пені та штрафу , згідно раніше поданої заяви.

З метою забезпечення змагальності судового процесу, зважаючи на неявку в судове засідання представника позивача та невиконання позивачем вимог ухвали про порушення провадження у справі, суд вбачав за доцільне в межах строків, встановлених ст.69 ГПК України, розгляд справи відкласти.

Ухвалою від 29.06.2016 року розгляд справи відкладався на 14.07.2016 року на 15 год.00 хв.

12.07.2016 року за вх.№29427/16 в господарському суді зареєстровано подане відповідачем ОСОБА_2 до відзиву на позовну заяву.

В судове засідання 14.07.2016 року явку повноважного представника забезпечив лише відповідач. З підстав, наведених у відзиві, із врахуванням доповнення до відзиву, відповідач визнає заявлені позовні вимоги в сумі 41 476,62 грн. основного боргу. Пояснює, що 26.05.2016 року на розрахунковий рахунок позивача було перераховано 5 000,00 грн. в рахунок часткового погашення боргу . Заперечує проти вимоги позивача про стягнення основного боргу на підставі ОСОБА_3 №0000041 на суму 882 грн.(рахунок-фактура №СФ-0000114 від 21.04.2015 р.), ОСОБА_3 №ОУ-0000053 на суму 564 грн. ( рахунок-фактура №СФ-0000143 від 07.05.2015 року), ОСОБА_3 №ОУ 0000084 на суму 336 грн. ( рахунок-фактура №СФ 0000208 від 23.06.2015 року), ОСОБА_3 №ОУ-0000086 на суму 180 грн. (рахунок-фактура №0000360 від 25.08.2015р. ), ОСОБА_3 №0000085 на суму 384 грн. ( рахунок-фактура № 0000364 від 26.08.2015р.) ОСОБА_3 №0000118 на суму 252 грн. (рахунок-фактура №СФ-0000445 від 23.09.2015р. ), на яких немає жодного підпису відповідача чи належним чином уповноваженої ним особи, стверджує , що по перелічених актах роботи (послуги) позивач не надавав відповідачу. Відповідно, заперечує і щодо вимог про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суми , які зазначені як вартість виконаних робіт ( наданих послуг) в цих актах.

Відповідач вважає, що позивачем помилково долучено до матеріалів справи Рахунок-фактуру №СФ-0000379 від 09.12.2013р. з ОСОБА_3 №0912001 на суму 1173,16 грн. та рахунок-фактуру №СФ-0000375 від 21.10.2013р. з ОСОБА_3 №251002 на суму 519,84 грн., оскільки дані ОСОБА_3 здачі-приймання робіт відповідачем було оплачено відповідно до платіжного доручення №88 від 17.03.2014 року, копія якого долучена до матеріалів справи.

Крім того, у доповненні до відзиву на позовну заяву відповідач пояснює, що відповідно до п.2.1 Договору №25/10-01 на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів від 25 жовтня 2013 року роботи виконуються відповідно до Замовлення-Наряду та Акту виконаних робіт, які підписуються представниками Сторін і є невід»ємними частинами даного Договору. Однак, жодні Замовлення-Наряди представниками відповідача не підписувалися. У п.2.8 даного Договору вказано, що після закінчення робіт автомобіль видається особі, уповноваженій Замовником на отримання автомобіля. Підставою для видачі автомобіля є довіреність. Однак, в журналі реєстрації довіреностей на підприємстві відсутні записи щодо видачі довіреності уповноваженому на отримання автомобіля з ремонту.

Договір про надання правової допомоги від 01 лютого 2016 року, який укладений між адвокатом ОСОБА_4 та ТзОВ «Фенікс 555» підписаний та скріплений печаткою фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, у товарному чеку №01 від 14 квітня 2016 року зазначається оплата у сумі 14588,00 грн. за надання юридичних послуг, а відтак відповідач вважає, що перерахування коштів приватному підприємцеві свідчить про надання не адвокатських, а юридичних послуг приватного підприємця, а відповідно до ст.44 ГПК України, до складу судових витрат входять суми оплати за послуги адвоката. З огляду на наведене, відповідач просить не стягувати з ДП «Львівський інститут землеустрою» послуги на витрати про надання правової допомоги згідно вищезазначеного договору.

Вважаючи, що по нарахованій пені та штрафу за підписаними сторонами актами здачі-приймання робіт (наданих послуг) позивачем пропущено строк позовної давності, відповідач просить задоволити його заву ( вх.№23548/16 від 06.06.2016 року) та застосувати строки позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки ( пені, штрафу).

Відповідно до статей 17 та 22-1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та у зв»язку із розглядом справи №914/1325/16, за електронним запитом за №21998942 станом на 06.06.2016 року судом отримано Спеціальний витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з відомостями про відповідача та встановлено: повне найменування юридичної особи та скорочене найменування (Державне підприємство «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»; ДП «Львівський інститут землеустрою»), ідентифікаційний код юридичної особи 00702009; місцезнаходження юридичної особи:79058, Львівська область, місто Львів, Галицький район, Проспект Чорновола, будинок,4 ; прізвище, ім»я та по-батькові керівника юридичної особи: ОСОБА_5. Відповідно, довіреність від 01 лютого 2016 року на представника ОСОБА_1, відзив на позовну заяву та доповнення до відзиву, заяву про застосування строків позовної давності підписано повноважною посадовою особою відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.69 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК), спір має бути вирішено господарським судом у строк не більше двох місяців від дня одержання позовної заяви.

У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду спору, господарський суд ухвалою може продовжити строк розгляду спору, але не більше як на п»ятнадцять днів (ч.3 ст.69 ГПК).

Позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555» від 18 квітня 2016 року про стягнення з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 145 883,61 грн. заборгованості поступила на розгляд до господарського суду Львівської області 17.05.2016 року. В день поступлення позовна заява, відповідно до ст.2-1 ГПК України зареєстрована в автоматизованій системі документообігу суду; автоматизованою системою документообігу суду визначено суддю для розгляду справи за №914/1325/16 за вказаним позовом.

Відповідно, строки вирішення спору у даній справі закінчуються 18.07.16р.

Позивач в порядку ч.4 ст.22 ГПК України із заявами до суду не звертався.

Зважаючи на зазначене, а також на те, що у порядку ч.3 ст.69 ГПК України заяви від сторін до суду не надходили, правових підстав та реальної можливості для чергового відкладення розгляду справи суд не вбачає.

У відповідності до п. 3.9.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» за змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Як зазначено у п.2.3 Постанови пленуму ВГСУ №18, якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом ( частина перша статті 38 ГПК), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з»ясування місцевим господарським судом обставин справи.

За умовами ст.33 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) на сторони покладається обов'язок доводити їх вимоги чи заперечення.

Згідно до вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявлені клопотань та здійсненні інших процесуальних прав.

У статті 22 ГПК України викладено процесуальні права та обовязки сторін, серед яких, зокрема, право сторони знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії, брати участь в господарських засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення господарському суду, наводити свої доводи і міркування з усіх питань, що виникають у ході судового процесу, заперечувати проти клопотань і доводів інших учасників судового процесу, тощо.

Викладені в ст.22 ГПК України права та обовязки виникають з моменту набуття стороною відповідного процесуального статусу. Права позивача виникають з моменту подання позову до господарського суду, права відповідача - з моменту передявлення до нього позову.

Сторони зобов»язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об»активного дослідження всіх обставин справи.

Відповідно до ч.3 ст.4-3 ГПК України господарським судом створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

Ухвали суду по даній справі внесені в Єдиний державний реєстр судових рішень, ухвали скеровувались позивачу на адресу, зазначену ним у позовній заяві, однак з невідомих суду причин позивач не забезпечив в судові засідання 29.06.2016р. та 14.07.2016 року явку повноважного представника, не виконав вимог суду згідно ухвал і не надав суду для огляду оригінали документів, які долучені в копіях (у т.ч. і в незасвідчених належним чином) до позовної заяви, не подав витребовуваних документів.

Із врахуванням наведеного, матеріалів у справі, господарським судом дотримано встановлених ст.129 Конституції України, ст.ст.4-2,4-3 ГПК України засад здійснення судочинства та забезпечено сторонам можливість реалізації передбачених ст.22 ГПК України прав сторін в процесі, а тому суд в межах процесуального Закону (ст.ст.43,69, 75 ГПК України) справа розглядається за відсутності представника позивача та за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності у відповідності до ст.43 ГПК України, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви від 18.06.2016 року (вх.№1389 від 17.05.16р.), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555» звернулось до господарського суду з позовною заявою до Відповідача, Державного підприємства «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», про стягнення заборгованості в сумі 145 883,61 грн. заборгованості, з якої : 49 266,62 грн. основний борг, 39 320,21 грн. інфляційні втрати, 10 988,58 грн. 10% річних, 41 381,60 грн. пеня, 4 926,60 грн. штраф.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем укладений Договір №25/10-01 від 25 жовтня 2013 року на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, відповідно до якого ТзОВ «Фенікс 555» (виконавець) зобов»язується виконувати ремонт та технічне обслуговування наданих замовником (ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») автомобілів, а також здійснювати поставку запасних частин, а замовник зобов»язується своєчасно сплачувати виконані роботи та запасні частини на умовах, визначених Договором. Позивач посилаючись на умови в п.2.3 Договору, стверджує, що замовник взяв на себе зобов»язання своєчасно та в повному обсязі здійснити розрахунок відповідно до Замовлень-Нарядів, а відповідно до п.4.1 Договору вартість робіт, запасних частин та матеріалів зазначається в ОСОБА_3 виконаних робіт, що складається виконавцем після проведення ремонту та технічного обслуговування автомобіля і підписується представниками обох сторін.

На виконання Договору, виконавцем надано замовнику послуги, що були ним спожиті, стверджує позивач, однак не оплачені. В підтвердження зазначеного позивач посилається на наступні документи: рахунок-фактуру №СФ-0000374 від 21 жовтня 2013 року та акт №251001 на суму 2 325,54 грн.; рахунок-фактуру №СФ-0000375 від 21 жовтня 2013 року та акт №251002 на суму 519,84 грн.; рахунок-фактуру №СФ-0000376 від 21 жовтня 2013 року та видаткову накладну №251003 на суму 1 030,27 грн.; рахунок-фактуру №СФ-0000378 від 23 жовтня 2013 року та акт №251004 на суму 1 769,58 грн.; рахунок фактуру №СФ-000290 від 22 листопада 2013 року та акт №221101 на суму 4 569,84 грн.; рахунок-фактуру №СФ-0000435 від 2 грудня 2013 року та акт №00219 на суму 198 грн.; рахунок-фактуру №СФ-0000379 від 9 грудня 2013 року та акт №0912001 на суму 1 173,16 грн.;рахунок-фактуру №СФ-0000448 від 9 грудня 2013 року та акт №101201 на суму 3 392,47 грн.;рахунок-фактуру №СФ-0000453 від 21 грудня 2013 року та акт №00233 на суму 150 грн.;рахунок-фактуру №СФ-000287 від 24 грудня 2013 року та акт №241201 на суму 5 394,60 грн.; акт №00002 на суму 114 грн.;рахунок-фактуру №СФ-0000525 від 7 березня 2014 року та акт №310303 на суму 8 969,47 грн.; рахунок-фактуру №СФ-0000535 від 28 березня 2014 року та акт №310301 на суму 15 022,39 грн.; рахунок- фактуру №СФ-0000544 від 2 квітня 2014 року та акт №020402 на суму 5 506 грн.

Загальна вартість робіт (послуг) по перелічених актах - 50 135,16 грн.

Крім того, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на акт звірки взаємних розрахунків між ТзОВ «Фенікс 555» та ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», у якому станом на 31.05.2014 року обліковується заборгованість відповідача на користь позивача в розмірі 46 116,92 грн.

Позивач стверджує, що після складання вказаного акту звірки взаємних розрахунків ТзОВ «Фенікс 555» (виконавець) продовжувало надавати на виконання Договору послуги ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (замовнику), підтвердженням чого є: рахунок-фактура №СФ-002374 від 9 грудня 2014 року та акт №00306 на суму 360 грн.; рахунок-фактура №СФ-0000051 від 17 лютого 2015 року та акт №0000013 на суму 192 грн.; рахунок-фактура №СФ-0000114 від 21 квітня 2015 року та акт №0000041 на суму 882 грн.; рахунок-фактура №СФ-0000143 від 7 травня 2015 року та акт №ОУ-0000053 на суму 564 грн.; рахунок-фактура №СФ-0000208 від 23 червня 2015 року та акт №ОУ-0000084 на суму 336 грн.; рахунок-фактура №0000360 від 25 серпня 2015 року та акт №ОУ -0000086 на суму 180 грн.; рахунок-фактура №0000364 від 26 серпня 2015 року та акт №0000085 на суму 384 грн.; рахунок-фактура №СФ-0000445 від 23 вересня 2015 року та акт №0000118 на суму 252 грн.

Загальна вартість робіт (послуг), яка зазначена в перелічених актах становить 3 150,00 грн.

На підставі вищенаведеного позивач зазначає, що з врахуванням наявних у нього рахунків за послуги, що були надані відповідачу (замовнику) та ним спожиті але не оплачені, в останнього наявна заборгованість перед позивачем в сумі 49 266,62 грн. (46 116,62 грн. + 3 150,00 грн.).

Із врахуванням зазначеного та керуючись п.5.2 Договору, позивач нарахував та заявив до стягнення суму заборгованості 145 883,61 грн., з якої: 49 266,62 грн. заборгованість згідно актів; 39 320,21 грн. інфляційні втрати; 10 988,58 грн. 10% річних; 41 381,60 грн. нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ; 4 926,60 грн. - штраф у розмірі 10% від заборгованості та пояснює, що розрахунок заборгованості проведено за допомогою інтернет ресурсу-калькулятора заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані також посиланням на ст.ст.174,193 ГК України, ст.ст.509,53, 623,625 ЦК України.

При прийняті рішення суд виходив із наступного.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем укладений договір №25/10-01 від 25 жовтня 2013 року на технічне обслуговування та ремонт транспортних засобів, відповідно до п.1.1 якого (предмет договору) ТзОВ «Фенікс 555» ( виконавець) зобов»язується виконувати ремонт та технічне обслуговування (далі «роботи») наданих замовником ( тобто, ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою») автомобілів, а також здійснювати поставку запасних частин, а замовник зобов»язується своєчасно сплачувати виконані роботи та запасні частини на умовах, визначених Договором (далі «Договір»).

Умови проведення робіт погоджені виконавцем і замовником у розділі 2 Договору. Так, у п.2.1 погоджено, що роботи виконуються відповідно до Замовлення-Наряду та Акту виконаних робіт, які підписуються представниками Сторін і є невід»ємною частиною цього Договору. В Замовленні-Нарядах та Актах виконаних робіт зазначається перелік виконаних робіт та їх вартість, перелік та вартість використаних запасних частин та допоміжних матеріалів, перелік деталей та матеріалів, наданих для виконання робіт замовником, а також терміни виконання робіт.

Відповідно до п.2.8 Договору, після закінчення робіт автомобіль видається особі, уповноваженій замовником на отримання автомобіля. Підставою для видачі автомобіля є довіреність.

Відповідно до п.2.9 Договору уповноважений на отримання автомобіля з ремонту представник замовника зобов»язаний також прийняти виконані виконавцем роботи з ремонту та технічного обслуговування згідно Замовлення Наряду та Акту виконаних робіт. Сторони домовились вважати належним чином уповноваженими представниками сторін з питань прийняття виконаних робіт осіб, що підписують від імені сторін Замовлення-Наряд та Акт виконаних робіт.

Гарантійні терміни на виконані ремонтні роботи зазначаються в ОСОБА_3 виконаних робіт ( п.2.10 Договору). Відповідно ж до п.2.11 Договору, в разі виявлення недоліків виконаних робіт протягом встановлених гарантійних термінів, виконавець зобов»язаний усунути їх власними силами та за власні кошти за умови, що такі недоліки виникли з причини неякісного виконання робіт виконавцем або застосування ним неякісних матеріалів (запасних частин) і не є наслідком неправильної експлуатації автомобіля замовником. Зазначений пункт, за умови якісного виконання робіт виконавцем, не поширюється на випадки несправностей автомобіля, що виникли внаслідок застосування запасних частин та матеріалів згідно п.2.5 цього Договору . Пункт 2.5 Договору передбачає, що на вимогу Замовника, при виконанні ремонтних робіт та технічного обслуговування, можуть бути використані запасні частини та матеріали, надані замовником. Виконавець в такому разі не відповідає за наслідки використання таких запасних частин та матеріалів та завдану шкоду. На надані Замовником запасні частини та матеріали гарантія виконавця не поширюється.

Відповідно до п.п.3.1.5 п.3.1 Договору виконавець зобов»язувався виконувати роботи в строки , визначені в Замовленні-Наряді на виконання робіт, за умови наявності у виконавця всіх необхідних запасних частин та матеріалів. ( Відповідно до п.2.2 Договору за відсутності на складі потрібних для здійснення ремонту запасних частин та матеріалів виконавець замовляє їх за умови оплати відповідно до цього Договору. При цьому, термін виконання ремонтних робіт , за погодженням з замовником , збільшується на термін поставки запасних частин та матеріалів).

Відповідно до п.п.3.2.1, 3.2.2 п.3.2 Договору, замовник зобов»язаний своєчасно та в повному обсязі здійснити розрахунок згідно Замовлення-Нарядів; прийняти виконані роботи, а також забезпечити вивезення автомобіля з території СТО виконавця не пізніше 3 (трьох) календарних днів з дня отримання повідомлення про закінчення робіт.

Вартість робіт та порядок здійснення розрахунків погоджені сторонами у розділі 4 Договору. Так, відповідно до п.4.1 вартість робіт, запасних частин та матеріалів зазначається в ОСОБА_3 виконаних робіт, що складається виконавцем після проведення ремонту та технічного обслуговування автомобіля і підписується представниками обох сторін.

Відповідно до п.4.2 замовник зобов»язаний сплатити 100% вартості запасних частин, паливно-мастильних матеріалів необхідних для виконання заявлених робіт, згідно рахунку-фактури до початку виконання робіт. Після виконання робіт виконавець зобов»язаний передати ці роботи замовнику, який зобов»язаний сплатити виконавцю решту суми , визначеної в акті виконаних робіт, на підставі додаткового рахунку-фактури виконавця протягом 5 (п»яти) банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт та передачі рахунку-фактури замовнику.

За невиконання або неналежне виконання обов»язків за цим Договором винна сторона несе відповідальність у відповідності з вимогами чинного законодавства України ( п.5.1). Відповідно до п.5.2 Договору, у випадку затримки оплати за виконані роботи замовник зобов»язаний сплатити виконавцю суму заборгованості з урахуванням: встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, 10% (десяти) відсотків річних від суми простроченого платежу, пеню , що обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

У випадку непогашення грошової заборгованості протягом 30 (тридцяти) календарних днів і більше з моменту виникнення такої заборгованості, замовник зобов»язаний додатково (крім пені) сплатити на користь і на вимогу виконавця штраф у розмірі 10% (десяти відсотків) від вартості неоплачених робіт.

Сторони дійшли згоди, що стосовно питань, що безпосередньо не врегульовані цим Договором, вони керуються чинним законодавством України ( п.7.1).

У п.7.4 передбачено, що будь-які зміни та доповнення до цього Договору є чинними лише в разі їх викладення в письмовій формі, а також в разі схвалення та підписання повноважними представниками сторін цього Договору.

Договір набуває чинності з моменту його підписання. Договір може бути припинений за письмовою заявою будь-якої з сторін, поданою не пізніше, ніж за 30 календарних днів до дати припинення Договору ( п.7.5). В разі припинення чинності Договору, сторони зобов»язані здійснити розрахунок згідно Замовлення-Наряду відповідно до його фактичного виконання. ( п.7.6).

Договір підписаний директором ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» ОСОБА_6 та директором ТзОВ «Фенікс 555» ОСОБА_7, підписи яких завірені гербовими печатками підприємства та товариства.

Відповідно до ст. 193, 265 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Разом з тим, суд зазначає, що факт укладення (наявності) договору не єдиний юридичний факт, необхідний для розвитку договірного правовідношення. Сам по собі факт укладення договору найчастіше тягне за собою тільки виникнення договірного правовідношення, притому нерідко лише в узагальненому вигляді. Подальший розвиток (динаміка) договірного правовідношення має місце вже внаслідок появи інших конкретних юридичних фактів, які передбачені нормами права чи умовами договору, що визначають зміст договірного правовідношення.

Наявність таких конкретних юридичних фактів, які передбачені умовами договору і визначають зміст договірного правовідношення має підтверджуватись належними та допустимими доказами. У даному випадку, враховуючи предмет позову та умови Договору №25/10-01 від 25 жовтня 2013 року належними та допустимими доказами має підтверджуватись виконання ремонту та технічного обслуговування наданих замовником автомобілів та здійснення поставки запасних частин за договором №25/10-01 від 25 жовтня 2013 року ( який є підставою заявлених позивачем вимог) та порушення відповідачем строків виконання зобов'язання з оплати виконаних робіт (наданих послуг) .

Таким чином, факт проведення позивачем господарських операцій з виконання робіт по технічному обслуговуванню та ремонту наданих відповідачем позивачу транспортних засобів у період : жовтень- грудень 2013 року; січень 2014 року; березень-квітень 2014 року, а також - грудень 2014 р.; лютий 2015р.; травень та червень 2015 року; серпень-вересень 2015 р., що стосуються виконання ним зобов'язань за Договором №25/10-01 від 25 жовтня 2013 року, повинні підтверджуватись первинними бухгалтерськими документами.

У відповідності до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Вартість виконаних робіт (наданих послуг), поставлених запчастин в сукупності за даними, зазначеними у: акті №251001 від 25.10.2013 р. на суму 2 325,54 грн. (рахунок-фактура №СФ-0000374 від 21 жовтня 2013 року); акті №251002 від 25.10.2013 р на суму 519,84 грн.(рахунок-фактура №СФ-0000375 від 21 жовтня 2013 року); видатковій накладній №251003 на суму 1 030,27 грн.(рахунок-фактура №СФ-0000376 від 21 жовтня 2013 року); акті №251004 від 25.10.2013 року на суму 1 769,58 грн.(рахунок-фактура №СФ-0000378 від 23 жовтня 2013 року); акті №221101 від 22.11.2013 р. на суму 4 569,84 грн.( рахунок- фактура №СФ-000290 від 22 листопада 2013 року ); акті №00219 від 02.12.2013 р. на суму 198 грн.(рахунок-фактура №СФ-0000435 від 2 грудня 2013 року); акті №0912001 від 09.12.2013 р.на суму 1 173,16 грн. (рахунок-фактура №СФ-0000379 від 9 грудня 2013 року); акті №101201 від 10.12.2013 р. на суму 3 392,47 грн.(рахунок-фактура №СФ-0000448 від 9 грудня 2013 року); акті №00233 на суму 150 грн.(рахунок-фактура №СФ-0000453 від 21 грудня 2013 року); акті №241201 від 24.12.2013 р.на суму 5 394,60 грн.(рахунок-фактура №СФ-000287 від 24 грудня 2013 року);акті №00002 від 10.01.2014 р. на суму 114 грн.; акту №310303 від 31.03.2014 р. на суму 8 969,47 грн.(рахунок-фактура №СФ-0000525 від 7 березня 2014 року); акті №310301 від 31.03.2014 р. на суму 15 022,39 грн.(рахунок-фактура №СФ-0000535 від 28 березня 2014 року); акті №020402 від 02.04.2014 р. на суму 5 506 грн.(рахунок - фактура №СФ-0000544 від 2 квітня 2014 року) визначена в сумі 50 135,16 грн.

Позивач за виконані роботи ( надані послуги) та за поставлені запчастини по вище перелічених документах просить стягнути 46 116,62 грн. боргу, посилаючись на те, що саме така сума боргу підтверджена сторонами у ОСОБА_3 звіряння взаємних розрахунків станом на 31.05.2014 року між ТзОВ «Фенікс 555» і ДП « Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою». Як вбачається, ОСОБА_3 містить посилання на Договір №25/10-01 від 25 жовтня 2013 року, який є підставою заявлених позивачем вимог, акт звіряння відображає суми, які зазначені як вартість виконаних робіт (послуг), вартість поставлених запчастин у вищеперелічених актах, рахунках-фактурах, видатковій накладній.

Проведення звіряння взаємних розрахунків за Договором №25/10-01 від 25 жовтня 2013 року, оформлення ОСОБА_3 та наявність станом на 31.05.2014 року боргу перед позивачем в сумі 46 116,62 грн. відповідач не заперечує.

Як вже зазначено, фактичне здійснення господарських операцій між позивачем і відповідачем повинно бути підтверджено оформленими первинними документами бухгалтерського обліку. Акт звіряння взаємних розрахунків таким документом не являється. Поряд з тим, суд враховує даний акт та надає йому оцінку в сукупності з іншими належними та допустимими доказами, які входять у предмет дослідження, відповідно до ст.43 ГПК України, незважаючи на те, що у акті має місце посилання на розхідні накладні (однак, їх номери та дати відповідають номерам актів виконаних робіт ( наданих послуг) , які перелічені вище; у акті є посилання на Договір, а зазначені помилки у оформленні акту не є підставою для висновку про відсутність господарських операцій, оскільки з інших документів справи вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

В ОСОБА_3 звіряння відображені дві оплати: 17.03.2014 р. на суму 1693,00 грн. та 24.04.2014 р. на суму 2325,54 грн., що в сукупності становить 4 018,54 грн. Відтак, станом на 31.05.2014 року борг за виконані роботи ( надані послуги) відповідача перед позивачем складав 46 116,62 грн. (50 135,16 грн. 4 018,54 грн.).

Перерахованими коштами відповідач розрахувався з позивачем за роботи (надані послуги) по акту №251001 від 25.10.2013 р. (рахунок-фактура №СФ-0000374 від 21.10.2013р. ) на суму 2 325,54 грн. ; по акту №251002 від 25.10.2013 р. на суму 519,84 грн. ( рахунок-фактура №СФ-0000375 від 21.10.2013 р. та по акту № №0912001 від 09.12.2013 р. на суму 1 173,16 грн. (рахунок-фактура №СФ-0000379 від 9 грудня 2013 року).

Посилання відповідача на те, що позивачем помилково долучено до матеріалів справи рахунок-фактуру №СФ-0000379 від 09.12.2013р. з актом №0912001 на суму 1173,16 грн. та рахунок-фактуру №СФ-0000375 від 21.10.2013р. з актом №251002 на суму 519,84 грн. ( дані акти здачі-приймання робіт відповідачем було оплачено), судом до уваги не приймається, оскільки долучення цих документів не призвело до включення оплаченої суми 1693,00 грн. (1173,16 грн+519,00 грн.) до основного боргу, який заявлений до стягнення. Слід зазначити, що позивачем долучено до позовних матеріалів також і рахунок-фактуру №СФ-0000374 від 21.10.2013 року ( акт №251001 від 25.10.2013р. на суму 2 325,54 грн.) , хоча кошти в сумі 2 325,54 грн. перераховані відповідачем позивачу 24.04.14р. і це відображено в акті звіряння розрахунків станом на 31.05.2014 р., проте , як і у наведеному вище випадку на який звертає увагу відповідач, кошти в сумі 2 325,54 грн. не включені в суму основного боргу, який заявлений позивачем до стягнення, а відтак господарські операції з виконання робіт (надання послуг) по акту №0912001 на суму 1173,16 грн., акту №251002 на суму 519,84 грн., акту №251001 від 25.10.2013р. на суму 2 325,54 грн. не входять в предмет дослідження у справі, а відтак за наслідком їх долучення позивачем до матеріалів справи не виявлено порушення прав чи законних інтересів відповідача.

Підписані ж між сторонами без будь-яких зауважень та претензій щодо виконаних робіт (наданих послуг), поставлених запчастин та завірені їх печатками видаткова накладна №251003 від 25.10.2013 року на суму 1030,27 грн., акт №251004 від 25.10.2013 р. на суму 1 769,58 грн., акт №221101 від 22.11.2013 р. на суму 4 569,84 грн., акт №00219 від 2.12.2013 р. на суму 198,00 грн., акт №101201 від 10.12.2013 р. на суму 3 392,47 грн., акт №00233 від 21.12.2013 р. на суму 150,00 грн., акт №241201 на суму 5 394,60 грн., акт №0002 від 10.01.2014 р. на суму 114,00 грн., акт №310303 від 31.03.2014 р. на суму 8 969,47 грн., акт №310301 від 31.03.2014 р. на суму 15 022,39 грн., акт №020402 від 02.04.2014 року на суму 5 506,00 грн., акт №00306 від 09.12.2014 р. на суму 360,00 грн. ( рахунок-фактура №СФ-002374 від 09.12.2014р. ) є первинними документами відповідно до норм Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" і вартість виконаних робіт (наданих послуг) , поставлених запчастин за цими документами складає 46 476, 62 грн., що підтверджує відповідач.

Однак, як підтверджується долученим відповідачем до матеріалів справи платіжним дорученням №214 від 26.05.2016 р., відповідач перерахував позивачу 5000,00 грн. Оплата відбулась після порушення провадження у справі. Відтак, в частині вимоги про стягнення 5 000,00 грн. основного боргу провадження у справі слід припинити, відповідно до п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, у зв»язку із відсутністю предмету спору.

При цьому, судом взято до уваги, що станом на 01.01.2013 року ( як вбачається з акту звіряння взаємних розрахунків ) мало місце нульове сальдо, доказів на підтвердження господарських операцій між сторонами по поставці запчастин на суму більшу, ніж у видатковій накладній №251003 від 25.10.2013 року матеріали справи не містять, кошти поступили на рахунок позивача і не повернуті ним відповідачу, відповідач підтверджує перерахування коштів на погашення боргу перед позивачем, який підтверджено актом звірки, спору між сторонами з цього питання немає, відповідно суд приходить до висновку, що перераховані кошти зараховані в часткове погашення основного боргу (46 476,62 грн.). Відтак, станом на момент прийняття рішення у справі сума основного боргу відповідача перед позивачем складає 41 476,62 грн. (46476,62 грн. 5000,00 грн.).

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення господарських зобовязань є укладення господарського договору та інших угод. Зі змістом зазначеної норми кореспондуються приписи частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, відповідно до яких підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки матеріали справи не містять доказів погашення боргу в сумі 41 476,62 грн., відповідач визнає наявність основного боргу перед позивачем саме в сумі 41 476,62 грн., то в цій сумі вимога позивача про стягнення основного боргу підлягає до задоволення.

Щодо доводів позивача про надання відповідачу на виконання Договору послуг на суму 2 790,00 грн. на підставі: рахунку-фактури №СФ-0000051 від 17 лютого 2015 року та акту №0000013 від 17.02.2015р. на суму 192 грн.; рахунку-фактури №СФ-0000114 від 21 квітня 2015 року та акту №0000041 від 21.04.2015р. на суму 882 грн.; рахунку-фактури №СФ-0000143 від 7 травня 2015 року та акту №ОУ-0000053 від 20.05.2015р. на суму 564 грн.; рахунку-фактури №СФ-0000208 від 23 червня 2015 року та акту №ОУ-0000084 від 01.09.2015 р. на суму 336 грн.; рахунок-фактура №0000360 від 25 серпня 2015 року та акту №ОУ -0000086 від 01.09.2015 р. на суму 180 грн.; рахунку-фактури №0000364 від 26 серпня 2015 року та акт №0000085 від 01.09.2015р. на суму 384 грн.; рахунку-фактури №СФ-0000445 від 23 вересня 2015 року та акту №0000118 від 14.10,2015 року на суму 252 грн., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За ч. 2 ст. 34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Стаття 25 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон) передбачає, що договір про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу укладається відповідно до вимог цивільного законодавства між замовником і виконавцем (договір, наряд-замовлення, накладна, квитанція тощо).

В ч. 2 ст. 25 Закону I визначено, що істотними умовами договору про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу є: найменування та місце розташування сторін за цим договором; перелік робіт з технічного обслуговування чи ремонту та термін їх виконання;вартість робіт та порядок розрахунків;перелік складових частин (матеріалів), використаних виконавцем, а також наданих замовником виконавцю для виконання робіт із технічного обслуговування або ремонту транспортного засобу; перелік документів, який надається замовнику для підтвердження виконання технічного обслуговування чи ремонту, та гарантійні зобов'язання виконавця щодо проведених робіт.

За ст. 26 Закону виконавець за договором про технічне обслуговування і ремонт транспортних засобів зобов'язаний, зокрема, підтверджувати документально види та обсяги виконаних робіт та надавати замовнику відповідні документи із зазначенням дати виконання.

В ст. 27 Закону передбачено, що замовник за договором про технічне обслуговування і ремонт транспортного засобу, зокрема, має право отримувати від виконавця документальне підтвердження виду та обсягу виконаного технічного обслуговування чи ремонту транспортного засобу.

Правила надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів затверджені наказом Міністерства транспорту України від 11 листопада 2002 р. N 792 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 17 лютого 2003 р. за N 122/7443 (далі - Правила N 792). Ці правила поширюються на суб'єктів підприємницької діяльності всіх форм власності, які надають послуги з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів та їхніх складових.

Вказаними Правилами N 792 передбачені наступні вимоги до оформлення документів при наданні послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобільних транспортних засобів: надання послуг здійснюється за зверненням Замовника чи за його попередньою заявкою, яка реєструється в журналі реєстрації заявок. За заявкою Виконавець визначає дату, час представлення ДТЗ (складових) і його (їхньої) документації для надання послуг (п.6 Правил); послуги надаються Замовнику за умови пред'явлення ним: документа, що засвідчує особу Замовника (паспорт, посвідчення для фізичних осіб і довіреність для представників юридичних осіб); свідоцтва про реєстрацію ДТЗ; документа, який підтверджує право Замовника на користування ДТЗ, якщо він не є його власником (п.7 Правил); виконавець здійснює облік заяв, договорів (нарядів-замовлень), гарантійних зобов'язань, претензій. Облік заяв Замовників і претензій ведеться в журналі реєстрації з пронумерованими сторінками. Журнал повинен бути прошнурований і скріплений печаткою підприємства-виконавця (підписом підприємця); (п.13 Правил); приймання ДТЗ (його складових) здійснюється у присутності власника чи його уповноваженого представника в такому порядку: розбір супровідної документації і заявок Замовника; перевірка технічного стану ДТЗ (його складових); виявлення зовнішніх пошкоджень і дефектів з оформленням відповідного документа; оформлення акта передання-прийняття ДТЗ (його складових) для надання послуг з технічного обслуговування і ремонту (п.15 Правил); акт передання-прийняття (додаток 2) ДТЗ (його складових) для надання послуг з технічного обслуговування та ремонту складається у двох примірниках. Обидва примірники мають однакову юридичну силу і містять таку інформацію: місце і дата складання акта; найменування та місцезнаходження (місце проживання) підприємства (підприємця), що надає послуги; посада, прізвище, ім'я та по батькові особи, відповідальної за приймання ДТЗ (його складових) до ремонту; прізвище, ім'я та по батькові власника ДТЗ чи його представника, що повинен діяти за довіреністю власника (у цьому разі зазначаються дані довіреності); реєстраційні дані ДТЗ; показання лічильника пробігу на спідометрі (тахографі); наявність чи відсутність пломб на каналах доступу до показань лічильника пробігу на спідометрі (тахографі); оцінка технічного стану, роботоздатності, функціонування складових частин і систем складових частин, виявлені недоліки; кількість пального в баках; марки моторної і трансмісійної олив, а також інших експлуатаційних рідин (у разі надання послуг з їхньої заміни чи поповнення); укомплектованість ДТЗ із зазначенням наявності запасного колеса, магнітофона, радіоприймача, припалювача й інших легкознімних частин; перелік наданої з ДТЗ документації; перелік складових частин ДТЗ, які приймаються на відповідальне збереження від Замовника.

Акт передання-прийняття ДТЗ (його складових) для надання послуг з технічного обслуговування та ремонту підписується власником ДТЗ (його складових) та особою, відповідальною за прийняття ДТЗ (його складових) до ремонту, і скріплюється печаткою Виконавця (п.16 Правил);

З прийняттям ДТЗ та їхніх складових до технічного обслуговування чи ремонту Замовнику видається один примірник акта передання-прийняття (п.19 Правил).

Виконавець оформляє кошторис витрат на виконання робіт (надання послуг), який підписується сторонами і стає невід'ємною частиною договору (п.22 Правил).

Виконавець оформляє для юридичних осіб окремі фінансові документи на оплату матеріалів і послуг з технічного обслуговування (включаючи необхідні діагностичні роботи) і окремі документи на оплату матеріалів і виконання робіт з ремонту (включаючи необхідні діагностичні роботи) (п.24 Правил).

Розрахунковими документами, що засвідчують надання послуги, є: акт передання-прийняття ДТЗ (його складових) після надання послуг з технічного обслуговування і ремонту; наряд-замовлення, підписаний, з одного боку, контролером якості Виконавця, що засвідчує повноту виконання, оплату, якість надання послуг і гарантійні зобов'язання (підпис повинен бути завірений печаткою), а з другого боку підписаний Замовником; квитанція про оплату робіт;рахунок-фактура;податкова накладна (для юридичних осіб); (п.26 Правил).

Приймання ДТЗ (його складових) Замовником відбувається у присутності контролера якості Виконавця й здійснюється у такому порядку:аналіз документації, оформленої Виконавцем;перевірка відповідності наданих послуг, зокрема надання Замовнику ДТЗ для випробувань за участі представника Виконавця;оформлення акта передання-прийняття ДТЗ (його складових) після ремонту і технічного обслуговування або наряду-замовлення у разі, якщо не укладається договір про надання послуг (п.34 Правил).

ДТЗ чи їхні складові передаються Замовникові після прийняття їх контролером якості, про що робиться запис у наряді-замовленні, який підписується, а підпис скріплюється печаткою (п.36 Правил).

Акт передання-прийняття ДТЗ (його складових) після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту (додаток 3) складається у двох примірниках. В акті зазначаються: місце і дата складання акта; найменування та місцезнаходження (місце проживання) підприємства (підприємця), що надало послуги; посада, прізвище, ім'я та по батькові особи, відповідальної за передачу ДТЗ (його складових) після ремонту; прізвище, ім'я та по батькові власника транспортного засобу чи його представника, який діє за довіреністю власника (у цьому разі зазначаються дані довіреності); реєстраційні дані ДТЗ; показання лічильника пробігу на спідометрі (тахографі); наявність пломб на каналах доступу до показань лічильника пробігу на спідометрі (тахографі) та інших пломб, установлених Виконавцем; відповідність наданих послуг умовам договору; найменування, номери, кількість і технічний стан складових частин і матеріалів, які повертаються Замовнику; кількість пального в баках; марки моторної і трансмісійної олив, а також інших експлуатаційних рідин (у разі надання послуг з їхньої заміни чи поповнення); укомплектованість ДТЗ із зазначенням наявності запасного колеса, магнітофона, радіоприймача, припалювача й інших легкознімних складових; перелік експлуатаційних документів; скріплені печаткою Виконавця підписи осіб, які підтверджують факт передання-прийняття ДТЗ, його складових. (п.37 Правил).

Виконавець після виконання робіт надає Замовнику такі документи: довідки (рахунки) про витрати Замовника (якщо він є юридичною особою), пов'язані з виконанням технічного обслуговування (крім гарантійного), - окремо і пов'язані з виконанням ремонту, - окремо; гарантійний талон (один примірник);додатки до експлуатаційної документації у разі необхідності, як це передбачено пунктами 33, 39, 40 цих Правил; довідку-рахунок на номерні складові частини, придбані й установлені Виконавцем на ДТЗ (п.41 Правил).

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України та Правилам N 792 факт передачі транспортного засобу в ремонт чи на технічне обслуговування, факт проведення ремонту (технічного обслуговування), факт повернення транспортного засобу власнику повинні бути підтверджені двостороннє підписаними актом передання-прийняття ДТЗ (його складових) для надання послуг з технічного обслуговування та ремонту, актом передання-прийняття ДТЗ (його складових) після надання послуг з технічного обслуговування та ремонту, та іншими доказами, переліченими у Правилах N 792.

Вказаних доказів позивач суду не надав.

Надані копії: рахунку-фактури №СФ-0000051 від 17 лютого 2015 року та акту №0000013 від 17.02.2015р. на суму 192 грн.; рахунку-фактури №СФ-0000114 від 21 квітня 2015 року та акту №0000041 від 21.04.2015р. на суму 882 грн.; рахунку-фактури №СФ-0000143 від 7 травня 2015 року та акту №ОУ-0000053 від 20.05.2015р. на суму 564 грн.; рахунку-фактури №СФ-0000208 від 23 червня 2015 року та акту №ОУ-0000084 від 01.09.2015 р. на суму 336 грн.; рахунок-фактура №0000360 від 25 серпня 2015 року та акту №ОУ -0000086 від 01.09.2015 р. на суму 180 грн.; рахунку-фактури №0000364 від 26 серпня 2015 року та акт №0000085 від 01.09.2015р. на суму 384 грн.; рахунку-фактури №СФ-0000445 від 23 вересня 2015 року та акту №0000118 від 14.10,2015 року на суму 252 грн., самі по собі не є достатніми доказами в підтвердження фактів передачі транспортних засобів в ремонт чи на технічне обслуговування, проведення ремонту (технічного обслуговування), повернення транспортних засобів власнику, оскільки не містять всієї необхідної інформації, передбаченої Правилами N 792.

Крім того, доказів скерування рахунків-фактур та перелічених актів відповідачу, доказів підписання актів здачі-приймання робіт (надання послуг) відповідачем , доказів підписання сторонами Замовлень-Нарядів, які (як і акти здачі приймання робіт (надання послуг)) у договорі №25/10-01 від 25.10.2013р. передбачені як невід»ємні його частини і повинні містити перелік виконаних робіт та їх вартість, перелік та вартість використаних запчастин та допоміжних матеріалів, перелік деталей та матеріалів, наданих для виконання робіт замовником, а також терміни виконання робіт, доказів передачі транспортних засобів в ремонт ( на технічне обслуговування) уповноваженою довіреністю відповідача особою, як і доказів зворотнього отримання ТЗ після ремонту ( технічного обслуговування) позивачем суду не надано, відтак факт виконання робіт ( надання послуг) по цих актах в сукупності на суму 2 790,00 грн. не підтверджено належними та допустимими доказами; надання визначених у перелічених актах послуг (виконання робіт) відповідачем заперечується.

Акти №0000013 від 17.02.2015р. на суму 192 грн.; №0000041 від 21.04.2015р. на суму 882 грн.; №ОУ-0000053 від 20.05.2015р. на суму 564 грн.; №ОУ-0000084 від 01.09.2015 р. на суму 336 грн.; №ОУ -0000086 від 01.09.2015 р. на суму 180 грн.; №0000085 від 01.09.2015р. на суму 384 грн.; №0000118 від 14.10.2015 року на суму 252 грн. не відповідають вимогам ч.ч.1,2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" , відтак не оцінюються судом як первинні документи , які складені під час здійснення господарської операції, чи безпосередньо після її закінчення.

Отже, позивач не довів належними та допустимими доказами фактів передачі йому відповідачем транспортних засобів, зазначених у перелічених актах у ремонт чи на технічне обслуговування, проведення ремонту (технічного обслуговування), повернення транспортних засобів власнику.

Крім того судом враховано, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору (ст. 32 ГПК України).

Як зазначено у п.2.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» із змінами та доповненнями , внесеними наступними постановами пленуму ВГСУ, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії ( стаття 36 ГПК). Якщо документи, які мають значення для правильного вирішення спору, і підписи на них виготовлені стороною за допомогою будь-яких технічних засобів, то такі документи повинні прийматись господарським судом як письмові докази, досліджуватись та оцінюватись за загальними правилами ГПК.

Копії, які видаються органами державної влади України , органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та їх об»єднаннями усіх форм власності, повинні бути засвідчені з додержанням вимог пункту 5.27 Національного стандарту України «Державна уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів. ДСТУ 4163-2003»., затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 07.04.2003 №55, а разі якщо інструкціями з діловодства , які діють у відповідних органах, підприємствах, установах і організаціях, установлено додаткові вимоги щодо оформлення копій,- також і цих вимог.

Правила нотаріального засвідчення копій документів встановлюються чинним законодавством.

У разі невідповідності наданих суду копій документів згаданим вимогам вони не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Подані сторонами копії документів, виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопій тощо), засвідчуються підписом особи, яка їх виготовила або яка перевірила їх на відповідність оригіналам, із зазначенням її прізвища, ініціалів та посади ( якщо вона є посадовою особою) та з прикладенням печатки (за її наявності).

Позивачем до справи подано незасвідчені копії актів №0000013 від 17.02.2015р. на суму 192 грн.; №0000041 від 21.04.2015р. на суму 882 грн.; №ОУ-0000053 від 20.05.2015р. на суму 564 грн.; №ОУ-0000084 від 01.09.2015 р. на суму 336 грн.; №ОУ -0000086 від 01.09.2015 р. на суму 180 грн.; №0000085 від 01.09.2015р. на суму 384 грн.; №0000118 від 14.10.2015 року на суму 252 грн., відтак, надані суду копії перелічених актів не відповідають згаданим вище вимогам, не вважаються належними і допустимими доказами і не беруться судом до уваги у вирішенні спору.

Слід зазначити, що суд витребовував у позивача для огляду оригінали документів, які в копіях долучені до позовної заяви (підтверджується змістом ухвал, у т.ч. про порушення провадження у справі від 20.05.2016 р.), однак позивачем не виконано в цій частині вимог суду. Суду не надано і інших витребовуваних документів, зокрема наряд-замовлень, довіреностей відповідача згідно яких уповноважена особа передавала ТЗ в ремонт ( на технічне обслуговування) тощо.

За таких обставин позов в частині вимоги про стягнення 2 790,00 грн. основного боргу задоволенню не підлягає.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 ЦК України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо вій не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» та ч. 2 ст. 343 ГК України, розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла в період за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Відповідно до п. 2.5 та п.2.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013, щодо пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Терміном є певний момент у часі , з настанням якого пов»язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями , днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.252 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок ( ст.253 ЦК України).

Відповідно до ч.5 ст.254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

У п.4.2 Договору сторони погодили, що замовник зобов»язаний сплатити 100% вартості запасних частин, паливно-мастильних матеріалів необхідних для виконання заявлених робіт, згідно рахунку-фактури до початку виконання робіт. Після виконання робіт виконавець зобов»язаний передати ці роботи замовнику, який зобов»язаний сплатити виконавцю решту суми , визначеної в акті виконаних робіт, на підставі додаткового рахунку-фактури виконавця протягом 5 (п»яти) банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт та передачі рахунку-фактури замовнику.

Виходячи з умов п.2.1 Договору строки виконання робіт повинні бути погоджені сторонами в Замовленнях-Нарядах та Актах виконаних робіт.

На вимогу суду Наряд-Замовлення позивачем до матеріалів справи не подані, акти виконаних робіт №251004 від 25.10.2013 р. на суму 1 769,58 грн., акт №221101 від 22.11.2013 р. на суму 4 569,84 грн., акт №00219 від 2.12.2013 р. на суму 198,00 грн., акт №101201 від 10.12.2013 р. на суму 3 392,47 грн., акт №00233 від 21.12.2013 р. на суму 150,00 грн., акт №241201 на суму 5 394,60 грн., акт №0002 від 10.01.2014 р. на суму 114,00 грн., акт №310303 від 31.03.2014 р. на суму 8 969,47 грн., акт №310301 від 31.03.2014 р. на суму 15 022,39 грн., акт №020402 від 02.04.2014 року на суму 5 506,00 грн., видаткова накладна №251003 від 25.10.2013 року на суму 1030,27 грн., акт №00306 від 09.12.2014 р. на суму 360,00 грн. не містять відомостей про погоджені сторонами строки виконання робіт (у т.ч. їх початок); доказів скерування відповідачу рахунків-фактур для оплати запасних частин, паливно-мастильних матеріалів необхідних для виконання заявлених робіт та оплат таких рахунків відповідачем матеріали справи не містять і на такі докази позивач не посилається; матеріали справи не містять доказів надіслання відповідачу (чи вручення йому) рахунків- фактур виписаних до перелічених актів та до видаткової накладної, які перелічені вище в рішенні. Однак перелічені акти, видаткову накладну суд розцінює як первинні документи, які підтверджують факт здійснення погоджених сторонами господарських операцій на виконання умов Договору і це підтверджує відповідач, який визнає суму основного боргу перед позивачем 41476,62 грн. За наведеного та виходячи з умов Договору (п.4.2) суд вважає , що відповідач повинен був провести розрахунки з позивачем за виконані роботи (надані послуги) згідно перелічених актів здачі-приймання робіт (надання послуг) протягом 5-ти банківських днів з дати підписання актів виконаних робіт, як встановлено у п.4.2 договору.

Відповідно до п.5.2 Договору, у випадку затримки оплати за виконані роботи замовник зобов»язаний сплатити виконавцю суму заборгованості з урахуванням: встановленого індексу інфляції за весь час прострочення платежу, 10% (десяти) відсотків річних від суми простроченого платежу, пеню , що обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.

ОСОБА_3 актах виконаних робіт №251004 від 25.10.2013 р. на суму 1 769,58 грн., акт №221101 від 22.11.2013 р. на суму 4 569,84 грн., акт №00219 від 2.12.2013 р. на суму 198,00 грн., акт №101201 від 10.12.2013 р. на суму 3 392,47 грн., акт №00233 від 21.12.2013 р. на суму 150,00 грн., акт №241201 на суму 5 394,60 грн., акт №0002 від 10.01.2014 р. на суму 114,00 грн., акт №310303 від 31.03.2014 р. на суму 8 969,47 грн., акт №310301 від 31.03.2014 р. на суму 15 022,39 грн., акт №020402 від 02.04.2014 року на суму 5 506,00 грн., видаткова накладна №251003 від 25.10.2013 року на суму 1030,27 грн., акт №00306 від 09.12.2014 р. на суму 360,00 грн. роботи виконані (послуги надані), запчастини згідно видаткової накладної поставлені і ці факти визнаються відповідачем у відзиві із врахуванням доповнення до нього. Окрім того, зазначені обставини доведені за загальними правилами статей 4-3,32-34 ГПК України.

У п.2.5-1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» із змінами та доповненнями, внесеними наступними постановами пленуму ВГСУ, вказується, що частиною першою статті 35 ГПК передбачено можливість звільнення від доказування перед судом обставин, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У застосуванні відповідної норми господарським судам необхідно врахувати, зокрема, що визнання обставин може здійснюватися учасниками судового процесу в письмовій формі шляхом зазначення про таке визнання у позовній заяві, відзиві на позовну заяву, поданих суду заяві, клопотанні, листі тощо.

Господарський суд, здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням норм щодо перебігу строків та моменту виникнення прострочення виконання зобовязання, враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності прийшов до таких висновків.

Розрахунок пені за несвоєчасну оплату виконаних робіт , відповідно до п.5.2 Договору , проведений судом по наступних актах :

1.Акт №251004 від 25.10.2013 р. на суму 1 769,58 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 28.10.2013р. по 01.11.2013 р. З 02.11.2013 р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем . Пеня підлягає нарахуванню за період з 02.11.2013 року по 02.05.2014р. та становить 111,94 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 176,95 грн.

2.Акт №221101 від 22.11.2013 р. на суму 4 569,84 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 25.11.2013р. по 29.11.2013р.З 30.11.2013 р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 30.11.2013 р. по 30.05.2014 р. та становить 330,78 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 456,98 грн.

3.Акт №00219 від 2.12.2013 р. на суму 198,00 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 03.12.2013 р. по 09.12.2013 р. включно.З 10.12.2013 р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 10.12.2013 р. по 10.06.2014 р. та становить 14,76 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 19,80 грн.

4.Акт №101201 від 10.12.2013 р. на суму 3 392,47 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 11.12.2013р. по 17.12.2013 р. включно. З 18.12.2013р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 18.12.2013 р. по 18.06.2014 р. та становить 257,36 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 339,24 грн.

5. Акт №00233 від 21.12.2013 р. на суму 150,00 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 23.12.2013р. по 27.12.2013 р. включно. З 28.12.2013 р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 28.12.2013 р. по 28.06.2014 р. та становить 11,63 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 15,00 грн.

6.Акт №241201 від 24.12.2013 р. на суму 5 394,60 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 25.12.2013р. по 31.12.2013 р. включно. З 01.01.2014 р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 01.01.2014 р. по 01.07.2014 р. та становить 418,86 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 539,46 грн.

7. Акт №0002 від 10.01.2014 р. на суму 114,00 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 13.01.2014р. по 17.01.2014 р.З 18.01.2014р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 18.01.2014 р. по 18.07.2014 р. та становить 9,21 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 11,40 грн.

8. Акт №310303 від 31.03.2014 р. на суму 8 969,47 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 01.04.2014р. по 07.04.2014р. включно. З 08.04.2014р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 08.04.2014 р. по 08.10.2014 р. та становить 972,63 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 896,94 грн.

9. Акт №310301 від 31.03.2014 р. на суму 15 022,39 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 01.04.2014р. по 07.04.2014р. включно. З 08.04.2014р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 08.04.2014 р. по 08.10.2014 р. та становить 1629,00 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 1502,23 грн.

10.Акт №020402 від 02.04.2014 року на суму 5 506,00 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 03.04.2014р. по 09.04.2014 р. включно. З 10.04.2014 р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 10.04.2014 р. по 10.10.2014 р. та становить 600,68 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 550,60 грн.

11.Акт №00306 від 09.12.2014 р. на суму 360,00 грн. Строк оплати ( 5-ть банківських днів з дати підписання акту) з 10.12.2014 р. по 16.12.2014 р. включно. З 17.12.2014 р. має місце протермінування оплати виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем. Пеня підлягає нарахуванню за період з 17.12.2014 р. по 17.06.2015 р. та становить 86,81 грн. Штраф (10% від вартості неоплачених робіт ) складає 36,00 грн.

Загальна сума пені - 4 443,66 грн.

Загальна сума штрафу - 4 544,60 грн.

За протермінування оплати поставлених запчастин п.5.2 Договору №25/10-01 від 25 жовтня 2013 року відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафу), як і інфляційних втрат та відсотків річних не передбачена, оскільки як випливає з умов Договору, поставка запчастин на які дав згоду замовник, має на меті використання цих запчастин у виконанні робіт відповідно до наряд-замовлення та акту виконаних робіт. Саме за затримку оплати виконаних робіт у п.5.2 Договору передбачена для замовника відповідальність у вигляді сплати пені, штрафу, 10% річних та інфляційних втрат, а вартість робіт, запасних частин та матеріалів зазначається в ОСОБА_3 виконаних робіт, що складається виконавцем після проведення ремонту та технічного обслуговування автомобілів і підписується представниками обох сторін. Відповідно до п.4.2 Договору замовник зобов»язаний сплатити 100% вартості запасних частин, паливно-мастильних матеріалів, необхідних для виконання заявлених робіт, згідно рахунку-фактури до початку виконання робіт. Відповідач визнає позов в частині вимоги про стягнення вартості запчастин за видатковою накладною №251003 від 25.10.2013 року в сумі 1030,27 грн. (рахунок-фактура №СФ-0000376 від 21 жовтня 2013 р.), судом не виявлено у жодному наявному у справі акті, який оцінений судом як належний та допустимий доказ, включення вартості запчастин , зазначених у видатковій накладній , у вартість виконаних робіт, відповідно, подвійне стягнення виключається. Видаткова накладна оформлена належним чином (підписана виконавцем і замовником та завірена їх печатками) без жодних зауважень та претензій замовника, відтак, з огляду на встановлені обставини та оцінені в сукупності докази , умови Договору який є підставою заявлених вимог, визнання позову в цій частині відповідачем, отримання відповідачем рахунку-фактури №СФ-0000376 від 21.10.2013 р., що останній не заперечує, суд вважає , що 1030,27 грн. підлягає до стягнення. Проте, про строчка виконання грошового зобов»язання та підстави для застосування відповідальності , передбаченої п.5.2 Договору, ст.625 ЦК України можуть мати місце лише у випадку неоплати відповідачем у встановлені Договором строки вартості виконаних робіт (наданих послуг) за актом здачі-приймання робіт (надання послуг) по заміні запчастин ТЗ на поставлені за видатковою накладною.

У п.2.2 Постанови пленуму ВГСУ №10 від 29.05.2013р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» зазначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність , господарський суд повинен з»ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв»язку із спливом позовної давності за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропуску.

Судом встановлено, що позивач звернувся до суду з даним позовом 17.05.2016 року і в день поступлення позовної заяви проведено автоматичний розподіл справи, що підтверджується записом суду на титульній сторінці позовної заяви, штампом про проведення 17.05.16 р. автоматичного розподілу справи та протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями господарського суду Львівської області від 17.05.2016 року.

06.06.2015р. відповідач подав до господарського суду заяву про застосування строку позовної давності в частині вимог позивача щодо стягнення неустойки (пені,штрафу) .

Відповідно до положень статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік ( п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України).

Частинами 3 та 4 статті 267 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до розяснень, наведених в пункті 4.4.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Отже, пеню слід нараховувати на прострочені відповідачем зобовязання з врахуванням річного строку позовної давності, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Сплив позовної давності , про застосування якої заявлено відповідачам стосовно пені та штрафу по : ОСОБА_3 №251004 від 25.10.2013 р., ОСОБА_3 №221101 від 22.11.2013 р., ОСОБА_3 №00219 від 2.12.2013 р,. Акту №101201 від 10.12.2013 р, ОСОБА_3 №00233 від 21.12.2013 р., ОСОБА_3 №241201 від 24.12.2013 р, ОСОБА_3 №0002 від 10.01.2014 р, ОСОБА_3 №310303 від 31.03.2014 р., ОСОБА_3 №310301 від 31.03.2014 р, ОСОБА_3 №020402 від 02.04.2014 року, по ОСОБА_3 №00306 від 09.12.2014 р.(за період з 17.12.2014 р. по 16.05.2015 р. в сумі 67,87 грн.) в загальній сумі 4 424,72 грн., та штрафу в сумі 4508,60 грн. ( по сумі штрафу :4544,60 грн. (загальна сума штрафу) 36,00 грн. штрафу ( по акту №00306 від 09.12.2014р.) є підставою для відмови в позові в цій частині заявлених вимог, у зв»язку із пропуском строку позовної давності .

ОСОБА_3 №00306 від 09.12.2014 р. за період з 17.05.2015 р. по 17.06.2015 р. від суми боргу 360,00 грн. пеня в сумі 18,94 грн. підлягає до стягнення.

Щодо штрафу в розмірі 36,00 грн. (10% від вартості неоплачених робіт за цим актом), то в цій частині позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Принагідно суд вбачає за доцільне зазначити, що відповідно до ст.111-28 ГПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковими для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов»язані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України.

Невиконання судових рішень Верховного Суду України тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. ( постанова Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року по справі №6-2003цс15).

Пунктом 5.5 Договору №25/10-01 від 25.10.2013 р. передбачено застосування пені та штрафу за одне і теж порушення - строків виконання грошових зобов»язань за зазначеним договором, а тому одночасне їх застосування свідчитиме про недотримання положень, закріплених ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Виходячи із вищенаведеного, а також враховуючи те, що позивачем не доведено факту виконання робіт ( надання послуг) на суму 2790,00 грн.( у зв»язку з чим в частині вимоги про стягнення 2790,00 грн. основного боргу у задоволенні позову слід відмовити), не підлягають до задоволення заявлені позовні вимоги в решті заявлених до стягнення сум по пені та штрафу, у зв»язку із безпідставністю їх заявлення, оскільки не доведено прострочення відповідачем строків виконання грошового зобов»язання в сукупності на суму 2790,00 грн. по актах : №0000013 від 17.02.2015р. на суму 192 грн.; №0000041 від 21.04.2015р. на суму 882 грн.; №ОУ-0000053 від 20.05.2015р. на суму 564 грн.; №ОУ-0000084 від 01.09.2015 р. на суму 336 грн.; №ОУ -0000086 від 01.09.2015 р. на суму 180 грн.; №0000085 від 01.09.2015р. на суму 384 грн.; №0000118 від 14.10.2015 року на суму 252 грн.

Нормами ст.625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобовязання, а саме: сплата суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5.2 Договору №25/10-01 від 25 жовтня 2013 року встановлений інший розмір процентів - 10% річних від суми простроченого платежу.

Пунктом 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань» визначено, що кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

Пунктом 7.1 зазначеної Постанови визначено, що за відсутності інших підстав припинення зобов»язання, передбачених договором або законом, зобов»язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст.599 ЦК України).

«Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України , не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов»язання.

Згідно з Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема , в газеті «Урядовий кур»єр». Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники , згідно з статтями 17,18 Закону України «Про інформацію» є офіційними і можуть використовуватись господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці ( тобто мала місце дефляція)» ( п.п.3.1,3.2 п.3 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 «Про деякі питання практики астосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов»язань»).

Розрахунок 10% річних та інфляційних втрат проведений судом за допомогою за допомогою програми «ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ 9.4.1 ТОВ «Інформаційно-аналітичний центр «ЛІГА», ТОВ «ЛІГА: ЗАКОН», 2016», із врахуванням початку прострочення грошового зобов»язання по кожному конкретному акту ( такі дані зазначені у розрахунку пені) та станом на 18.04.2016 р. (дата виготовлення позовної заяви) по наступних актах :

1.Акт №251004 від 25.10.2013 р. на суму 1 769,58 грн. 10% річних становить 435,85 грн. Інфляційні втрати становлять 1580,52 грн.

2.Акт №221101 від 22.11.2013 р. на суму 4 569,84 грн. 10% річних становить 1090,50 грн. Інфляційні втрати становлять 4064,35 грн.

3.Акт №00219 від 2.12.2013 р. на суму 198,00 грн. 10% річних становить 46,71 грн. Інфляційні втрати становлять 176,10 грн.

4.Акт №101201 від 10.12.2013 р. на суму 3 392,47 грн. 10% річних становить 792,82 грн. Інфляційні втрати становлять 2985,32 грн.

5. Акт №00233 від 21.12.2013 р. на суму 150,00 грн. 10% річних становить 34,64 грн. Інфляційні втрати становлять 132,00 грн.

6.Акт №241201 від 24.12.2013 р. на суму 5 394,60 грн. 10% річних становить 1240,02 грн. Інфляційні втрати становлять 4747,17 грн.

7. Акт №0002 від 10.01.2014 р. на суму 114,00 грн. 10% становить 25,67 грн. Інфляційні втрати становлять 99,89 грн.

8. Акт №310303 від 31.03.2014 р. на суму 8 969,47 грн. 10% річних становить 1823,38 грн. Інфляційні втрати становлять 7 398,87 грн.

9. Акт №310301 від 31.03.2014 р. на суму 15 022,39 грн. 10% річних становить 3053,87 грн. Інфляційні втрати становлять 12 391,89 грн.

10.Акт №020402 від 02.04.2014 року на суму 5 506,00 грн. 10% річних становить 1 116,28 грн. Інфляційні втрати становлять 4 541,87 грн.

11.Акт №00306 від 09.12.2014 р. на суму 360,00 грн. 10% річних становить 48,23 грн. Інфляційні втрати становлять 182,00 грн.

Відтак, вимога позивача про стягнення 39 320,21 грн. інфляційних втрат підлягає до задоволення частково, в сумі 38 299,98 грн.

Вимога про стягнення 10% річних в сумі 10 988,58 грн. підлягає до задоволення частково, в сумі 9 707,97 грн.

Враховуючи те, що позивачем не доведено факту виконання робіт (надання послуг) на суму 2790,00 грн.( у зв»язку з чим в частині вимоги про стягнення 2790,00 грн. основного боргу у задоволенні позову слід відмовити), не підлягають до задоволення заявлені позовні вимоги в решті нарахованих сум по інфляційних втратах та 10% річних, у зв»язку із безпідставністю їх заявлення, оскільки не доведено прострочення відповідачем строків виконання грошового зобов»язання в сукупності на суму 2790,00 грн. по актах : №0000013 від 17.02.2015р. на суму 192 грн.; №0000041 від 21.04.2015р. на суму 882 грн.; №ОУ-0000053 від 20.05.2015р. на суму 564 грн.; №ОУ-0000084 від 01.09.2015 р. на суму 336 грн.; №ОУ -0000086 від 01.09.2015 р. на суму 180 грн.; №0000085 від 01.09.2015р. на суму 384 грн.; №0000118 від 14.10.2015 року на суму 252 грн.

Із врахуванням вищенаведеного, позов підлягає до задоволення частково, в сумі 89 503,51 грн. заборгованості, з якої : 41 476,62 грн. основний борг, 18,94 грн. пеня, 9 707,97 грн. 10% річних, 38 299,98 грн. інфляційні втрати.

В частині вимоги про стягнення 5 000,00 грн. основного боргу провадження у справі підлягає припиненню, у зв»язку із відсутністю предмету спору.

В решті заявлених вимог позивачу у задоволенні слід відмовити.

За подання на розгляд до господарського суду позовної заяви про стягнення 145 883,61 грн. заборгованості, платіжним дорученням №1072 від 13 квітня 2016 року позивач сплатив доход держбюджету України 2188,25 грн. судового збору.

Відповідно до ст.49 ГПК України судовий збір підлягає відшкодуванню сторонам пропорційно до задоволених вимог. Однак, оскільки стосовно стягнення 5000,00 грн. основного боргу спір виник з вини відповідача, то відповідно до ст.49 ГПК України відносно цієї суми на відповідача теж слід віднести судовий збір.

Щодо відшкодування послуг адвоката в розмірі 14 588,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 49 Господарського процесуального кодексу України суми, що підлягають сплаті за послуги адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються при задоволенні позову на відповідача.

Згідно статті 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст.1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що :

- гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

- порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

- при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Позивачем в обґрунтування понесених ним витрат на оплату послуг адвоката надано договір про надання правової допомоги від 1 лютого 2016 року, незасвідчену копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ОСОБА_4, незасвідчену копію товарного чеку №01 від 14 квітня 2016 року .

За умовами Договору про надання правової допомоги від 01 лютого 2016 року, адвокат зобов»язується надати правову допомогу , в тому числі за окремим дорученням клієнта. (п.1.1). Відповідно до п.1.2 Договору адвокат приймає на себе обов»язки представляти права і законні інтереси клієнта в правоохоронних органах, судах, органах державної влади та місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях незалежно від форм власності та здійснювати професійну діяльність адвоката згідно з умовами цього Договору з усіма правами представника та адвоката, які передбачені процесуальним законодавством України, зокрема, у зв»язку з господарськими відносинами клієнта з ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», але не обмежуючись.

Відповідно до п.1.3 клієнт відповідно до цього Договору має право давати Адвокату окремі доручення на вчинення конкретних дій, складення процесуальних документів та інших документів. Окремі доручення узгоджуються сторонами у письмовій формі. Відповідно до п.2.3 Договору клієнт несе обов»язки, зокрема сплатити гонорар адвокату чи його заступнику в розмірі та в строк згідно цього Договору. Цей договір набирає чинності з моменту його підписання, термін дії цього договору до вирішення справи по суті. На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару ( п.4.1). Всього гонорар адвоката складає суму, яка в кожному разі не може складати суму, що є меншою за 10% від ціни позову в конкретній справі (п.4.2.).

Відповідно до п.6.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи в господарському суді, розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених частиною п'ятою статті 49 ГПК. Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 36 ГПК України письмові докази подаються до господарського суду в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Згідно з п.5.27 "ДСТУ 4163-2003" відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

На зазначене звертає увагу пленум Вищого господарського суду України у Постанові від 26 грудня 2011 року №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» із змінами та доповненнями , внесеними наступними постановами пленуму ВГСУ, про що зазначено судом вище у рішенні.

Однак, позивачем долучено до матеріалів справи незасвідчену ксерокопію товарного чека №01 від 14 квітня 2016 року, яка не відповідає наведеним у Постанові №18 від 26 грудня 2011 року вимогам щодо оформлення документів, які подаються до суду, як і не відповідає вимогам ст.36 ГПК України, а відтак не визнається судом як належний та допустимий доказ на підтвердження надання адвокатських послуг в розмірі 14 588,00 грн. та сплати вказаної суми позивачем адвокату.

Крім того слід зауважити, що датою оформлення товарного чеку є 14 квітня 2016 року, тоді як позовна заява виготовлена 18 квітня 2016 року, а п.1.3 Договору про надання правової допомоги від 1 лютого 2016 року передбачено, що окремі доручення клієнта на вчинення конкретних дій, складення процесуальних та інших документів узгоджується сторонами у письмовій формі.

Таким чином, вимога ТзОВ "Фенікс 555» про стягнення з відповідача 14 588,00 грн. витрат на послуги адвоката згідно з договором від 1 лютого 2016 року про надання правової допомоги не можуть бути задоволені, адже позивачем не надано документального підтвердження понесення ним таких витрат у справі.

Відповідно до статей 33, 38 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує необхідні докази.

Зазначені вище норми процесуального Закону спрямовані на реалізацію статті 43 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.1, 2, 4-3, 12, 22, 32, 33, 34, 36, 43, 44, 49, п.1-1 ч.1 ст.80, ст.ст.82,84,85,116 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

1.Позов задоволити частково.

2.Стягнути з Державного підприємства «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (79058, Львівська область, місто Львів, Галицький район, Проспект Чорновола, будинок,4 ; ідентифікаційний код юридичної особи 00702009) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фенікс 555» (81050 Львівська область, Яворівський район, с.Новий Яр, б.42; ідентифікаційний код юридичної особи 37511111) 89 503,51 грн. заборгованості, з якої : 41 476,62 грн. основний борг, 18,94 грн. пеня, 38299,98 грн. інфляційні втрати, 9707,97 грн. -10% річних, а також стягнути 1417,54 грн. судового збору.

3. Наказ видати відповідно до ст.116 ГПК України.

4. Припинити провадження в частині вимоги про стягнення 5 000,00 грн. основного боргу.

5. В решті позову та у стягненні витрат на послуги адвоката відмовити.

Повний текст рішення, із врахуванням вихідних днів 16.07.2016р. та 17.07.2016 р., виготовлено 21.07.2016 р.

Суддя Кітаєва С.Б.