ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"19" липня 2016 р. Справа № 918/374/15

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Торчинюка В.Г., розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" на дії відділу державної виконавчої служби Корецького районного управління юстиції

стягувач: Корецька районна рада

боржник: Публічне акціонерне товариство "Укртелеком"

орган виконання судового рішення: ОСОБА_1 державної виконавчої служби Корецького районного управління юстиції Рівненської області (надалі - ДВС України)

у справі № 918/374/15

за позовом прокурора Корецького району Рівненської області в інтересах держави в особі Корецької районної ради

до відповідачів ОСОБА_1 освіти Корецької районної державної адміністрації

та Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернути нежитлове приміщення

В засіданні приймали участь:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: ОСОБА_2 за довіреністю від 4 травня 2016+ року № 302;

ОСОБА_3 за довіреністю від 27 червня 2016 року № 5;

від ДВС України: ОСОБА_4 за довіреністю від 4 липня 2016 року № 3.

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Корецького району Рівненської області в інтересах держави в особі Корецької районної ради звернувся до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_1 освіти Корецької районної державної адміністрації та Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернути нежитлове приміщення.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року (суддя Політика Н.А.) позов задоволено.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28 липня 2015 року рішення господарського суду Рівненської області від 18 травня 2015 року залишено без змін.

На виконання вказаного рішення 05 листопада 2015 року господарським судом Рівненської області видано наказ.

9 червня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" подав скаргу на дії ДВС України, в якій просить суд:

- визнати неправомірним дії головного державного виконавця Кащука В.В., щодо застосування статті 28 Закону України "Про виконавче провадження" після виконання боржником рішення суду та винесення 31 травня 2016 року Постанови про стягнення з боржника виконавчого збору, а Постанову від 31 травня 2016 року № 50688363 про стягнення з боржника виконавчого збору - нечинною;

- визнати неправомірним дії головного державного виконавця Кащука В.В., щодо застосування статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" після виконання боржником рішення суду та винесення 31 травня 2016 року Постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а Постанову від 31 травня 2016 ВП № 50688363 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій - нечинною;

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Кащука В.В., щодо виведення в окреме виконавче провадження постанов та скасувати пункт другий резолютивної частини Постанови про закінчення виконавчого провадження від 31 травня 2016 року ВП № 50688363 "Вивести в окреме виконавче провадження постанову про виконавчий збір на суму 1 360 грн. 00 коп., та постанову про стягнення витрат на проведення виконавчих дій на суму 172 грн. 86 коп.;

- визнати неправомірними постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51301962, щодо виконання Постанови від 31 травня 2016 року № 5068836, щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 172 грн. 86 коп. та ВП № 51302018 щодо виконання Постанови від 31 травня 2016 року № 5068836, щодо стягнення виконавчого збору в сумі 1 360 грн. 00 коп.

У звязку з перебуванням судді Політики Н.А. у відпустці з 8 червня 2016 року по 17 червня 2016 року розпорядженням в.о. керівника апарату господарського суду Рівненської області від 13 червня 2016 року № 01-04/125/2016 призначено повторний автоматичний розподіл справи № 918/374/15, за результатами якого дану справу передано на розгляд судді Торчинюка В.Г.

Ухвалою суду від 15 червня 2016 року суддею Торчинюком В.Г. прийнято до розгляду справу № 918/374/15, розгляд якої призначено на 5 липня 2016 року.

5 липня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від ДВС України надійшли заперечення на скаргу на дії відділу державної виконавчої служби Корецького районного управління юстиції від 29 червня 2016 року № 892/02-35/3, в яких останній просив суд відмовити в задоволенні скарги.

Ухвалою суду від 05 липня 2016 року розгляд скарги відкладено на 19 липня 2016 року.

19 липня 2016 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду уповноважений представник ДВС України подав клопотання в додатках до якого надав документи, які підтверджують скасування постанови про стягнення виконавчого збору від 31 травня 2016 року.

У судовому засіданні 19 липня 2016 року уповноважений представник скаржника наполягав на задоволенні скарги, у свою чергу представник ДВС України заперечив проти скарги з підстав зазначених у запереченнях, уповноважений представник ОСОБА_1 освіти Корецької районної державної адміністрації будь яких заяв чи клопотань не подав.

Прокурор Корецького району Рівненської області не забезпечив явку у судове засідання 19 липня 2016 року, хоча про дату, місце та час судового засідання був повідомлений належним чином.

У відповідності до частини 2 статті 121-2 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) визначено, що неявка боржника, стягувача, прокурора чи представника органу Державної виконавчої служби в судове засідання не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи те, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду скарги по суті, суд вважає за можливе розглянути скаргу без участі представника стягувача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника боржника, ДВС України всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга на дії ДВС України, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду скарги і вирішення її по суті, суд встановив наступне.

Відповідно до пункту 2 статті 1 Закону України "Про державну виконавчу службу" завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Згідно з статтею 2 Закону України "Про державну виконавчу службу" правову основу діяльності державної виконавчої служби становлять Конституція України, цей Закон, інші закони та нормативно-правові акти, що прийняті на їх виконання.

Частиною статті 7 Закону України "державну виконавчу службу" визначено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. (частина 1 статті 2 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З вищезазначених норм права суд вбачає, що у своїй діяльності ДВС України керується виключно нормами права, чинного законодавства України та проводить своєчасне виконання рішень суду.

Скаржник у своїй скарзі від 09 червня 2016 року № 39/20 просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця по винесенню постанов про стягнення виконавчого збору та постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а відповідні постанови визнати нечинними, також визнати неправомірними дії державного виконавця щодо виведення в окреме виконавче провадження постанов та скасувати пункт другий резолютивної частини Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 50688363 від 31 травня 2016 року "Вивести в окреме виконавче провадження постанови про виконавчий збір на суму 1 360 грн. 00 коп. та постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій на суму 172 грн. 86 коп." та визнати неправомірними постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51301962, щодо виконання Постанови № 5068836 від 31 травня 2016 року, щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 172 грн. 86 коп. та ВП № 51302018, щодо виконання Постанови № 5068836 від 31 травня 2016 року щодо стягнення виконавчого збору в сумі 1 360 грн. 00 коп.

Матеріалами справи стверджено, що постановою від 01 квітня 2016 року ДВС України було відкрите виконавче провадження по виконанню наказу Господарського суду Рівненської області від 05 листопада 2015 року № 918/374/15 (а.с. 19), яким для боржника надано п'ятнадцятиденний строк для добровільного виконання.

13 квітня 2016 року боржник звернувся в ДВС України із заявою про відкладення провадження виконавчих дій (в межах надано строку для добровільного виконання рішення, а.с. 20), за результатом розгляду якої була винесена постанова про відкладення провадження виконавчих дій до 29 квітня 2016 року (а.с. 22).

29 квітня 2016 року постановою ДВС України поновлено виконавче провадження з примусового виконання наказу від 05 листопада 2015 року № 918/347/15 (а.с. 23).

Також, матеріали справи містять повторну заяву боржника про відкладення провадження виконавчих дій (а.с. 25), в якій ДВС України відмовила, листом від 04 травня 2016 року № 596/02-35/2, вказуючи на відсутність підстав для надання додаткової відстрочки (а.с. 24).

06 травня 2016 року ДВС України було винесено постанову про залучення працівників міліції до проведення виконавчих дій, яку призначено на 31 травня 2016 року (а.с. 27).

Водночас, матеріалами справи стверджено, що 26 травня 2016 року між користувачем (боржником) та балансоутримувачем було складено акт приймання-передачі майна, відповідно до якого боржник в добровільному порядку, самостійно вивільнив орендоване приміщення (а.с. 35).

Вищезазначені обставини підтвердив у своєму акті державного виконання від 31 травня 2016 року і сам державний виконавець, який констатував, що приміщення вивільнене у відповідності до вищезазначеного акту (а.с. 27).

Судом встановлено, що боржником виконаний наказ від 05 листопада 2015 року № 918/374/15 в добровільному порядку 26 травня 2016 року, шляхом підписання акту приймання передачі-майна з балансоутримувачем.

31 травня 2015 року ДВС України були винесені постанови: про стягнення з боржника виконавчого збору у сумі 1 360 грн. 00 коп., про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 172 грн. 86 коп. та про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання наказу від 05 листопада 2015 року № 918/374/15, пунктом 2 якої виведено в окреме виконавче провадження постанова про виконавчий збір на суму 1 360 грн. 00 коп. та постанова про стягнення витрат на проведення виконавчих дій на суму 172 грн. 86 коп.

Крім того, ДВС України долучено до матеріалів справи постанову начальника Корецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 11 липня 2016 року якою скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження від 31 травня 2016 року, скасовано постанову про стягнення виконавчого збору від 31 травня 2016 року (а.с. 49).

З зазначеного суд вбачає, що на момент розгляду скарги, дві постанови, які просить визнати неправомірними боржник уже скасовані а дії державного виконавця по винесенню таких постанов визнані неправомірними.

У відповідності до частини 1-1, пункту 1 статті 80 ГПК України господарський суд припиняє провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

З зазначеного суд вбачає, що предмет скарги в частині оскарження постанов від 31 травня 2016 року про стягнення виконавчого збору та про закінчення виконавчого провадження припини існування на момент розгляду скарги.

Аналогічна правова позиція знайшла своє відображення в пункті 4.4. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", яким роз'яснено що господарський суд припиняє провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору (пункт 1-1 частини першої статті 80 ГПК), зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Суд вбачає, що в частині визнання неправомірними дій державного виконавця по винесенню постанови про стягнення виконавчого збору та постанови про завершення виконавчого провадження, а відповідні постанови визнати недійсними, також визнання неправомірними дії державного виконавця щодо виведення в окреме виконавче провадження постанов та скасування пункту другого резолютивної частини Постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 50688363 від 31 травня 2016 року "Вивести в окреме виконавче провадження постанови про виконавчий збір на суму 1 360 грн. 00 коп." предмет скарги в цій частині припинив своє існування в процесі розгляду.

Тому, суд припиняє провадження по скарзі, що стосується визнання неправомірними дій державного виконавця та визнання нечинними постанов від 31 травня 2016 року про стягнення виконавчого збору в сумі 1 360 грн. та про закінчення виконавчого провадження.

Також, припиняючи провадження по скарзі в частині, судом враховані роз'яснення викладені в пункті 9.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення Господарського процесуального кодексу України, якими врегульовано аналогічні питання, зокрема, статей 2, 18, 21, 22, 26, 29, 31, 41, 42, 62, пунктів 1 - 3, 5, 6, 9 частини першої статті 63, статті 64, розділів XI, XII, XII 1 Господарського процесуального кодексу України тощо.

Що стосується постанови від 31 травня 2016 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП № 50688363, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно частини 1 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження", визначено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону; 2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; 4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Частиною 2 тієї ж статті визначено, що витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частин 3 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження").

Частиною 4 статті 41 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Пунктом 5 тієї ж статті визначено, що постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

З матеріалів справи суд вбачає, що боржнику було надано строк на добровільне виконання рішення до 15 квітня 2016 року, в подальшому зупинено виконавче провадження до 29 квітня 2016 року, в той же день виконавче провадження поновлене, та розпочате, що стверджується відповідними постановами ДВС України, які зазначалися вище.

В той же час, матеріалами справи стверджено, що в період з 06 травня 2016 року по 31 травня 2016 року, будь яких виконавчих дій ДВС України не проводила, що і підтвердив у своєму відзиві державний виконавець, зазначивши що перебував на лікарняному.

Як зазначалося вище, боржник виконав наказ господарського суду Рівненської області від 05 листопада 2015 року № 918/374/15 в добровільному порядку 26 травня 2016 року.

Уповноважений представник боржника повідомив ДВС України про виконання рішення в добровільному порядку до 31 травня 2016 року, що і підтвердив у судовому засіданні державний виконавець.

Відтак, суд вбачає, що боржник виконав наказ від 05 листопада 2015 року № 918/374/15 в добровільному порядку, поза межами строку наданого на добровільне виконання, водночас ДВС України не вчинила жодних дій, щодо виконання рішення суду.

Державний виконавець, прибув 31 травня 2016 року для вчинення виконавчих дій по виконанню наказ від 05 листопада 2015 року № 918/374/15 щодо виселення, знаючи, що такий наказ уже виконаний в добровільному порядку.

Отже, суд вбачає, що 31 травня 2016 року, державний виконавець не міг вчиняти дії, щодо виконання наказу, оскільки останній був уже виконаний.

Відтак суд вважає, що стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в сумі 172 грн. 86 коп., до яких включені 12 грн. 72 коп. ведення реєстру, 27 грн. 90 коп. поштові відправлення, 02 грн. 64 коп. канцелярські товари та 129 грн. 60 коп. пальне, є неправомірні, оскільки до їх складу включені витрати, які були понесені ДВС України, уже поза межами виконавчого провадження (зокрема пальне, на вчинення виконавчих дій по виселенню 31 травня 2016 року).

Враховуючи зазначене, суд вважає дії державного виконавця Кащука В.В., щодо винесення постанови про стягнення витрат на проведення виконавчих дій від 31 травня 2016 року ВП № 50688363 незаконними, а відповідна постанова є недійсною.

Судом враховані роз'яснення, викладені у пункті 9.13 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року № 9 "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" (надалі - постанова), за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє.

Що стосується вимог про визнання неправомірною постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 51301962 щодо виконання постанови № 5068836 від 31 травня 2016 року щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 172 грн. 86 коп. та ВП № 51302018 щодо виконання Постанови № 5068836 від 31 травня 2016 року щодо стягнення виконавчого збору, суд зазначає, що вона є необґрунтованою.

Оскільки, як зазначалося вище, постанова ВП № 5068836 від 31 травня 2016 року щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 172 грн. 86 коп. визнана судом недійсною, відповідно усі дії вчинені на підставі зазначеної постанови також є недійсними.

Тому суд в цій частині скарги відмовляє.

Відповідно до частини 3 статті 122-2 ГПК України за результатами розгляду скарги виноситься ухвала, яка надсилається стягувачеві, боржникові та органові виконання судових рішень. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому цим Кодексом порядку.

Керуючись статтями 86, 121-2 ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити частково скаргу на дії відділу ДВС Корецького районного управління юстиції від 09 червня 2016 року № 39/20.

2. Визнати незаконними дії головного державного виконавця Кащука В.В. щодо винесення 31 травня 2016 року Постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, а постанову ВП №50688363 від 31 травня 2016 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій - недійсною.

3. Відмовити в задоволенні скарги в частині визнання недійсною постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №21301962 щодо виконання постанови № 5068836 від 31 травня 2016 року щодо стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 172 грн. 86 коп. та ВП № 51302018 щодо виконання Постанови № 5068836 від 31 травня 2016 року щодо стягнення виконавчого збору в сумі 1 360 грн. 00 коп.

4. Припинити провадження по скарзі в частині визнання незаконними дій головного державного виконавця Кащука В.В. по винесенню постанов від 31 травня 2016 року ВП № 50688363 про стягнення виконавчого збору з боржника та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження в частині виведення в окреме виконавче провадження постанову про стягнення виконавчого збору та про стягнення витрат на проведення виконавчих дій та в частині визнання відповідних постанов недійсними.

5. Ухвалу направити сторонам по справі та ДВС України.

Суддя Торчинюк В.Г.