ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року Справа № 904/2338/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Полякова Б.М., - головуючого (доповідач у справі),
Коваленка В.М.,
Короткевича О.Є.,
розглянувши касаційні скарги 1. товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Ріелті Груп", м. Київ; 2. арбітражного керуючого Гладія О.В., м. Дніпропетровськ
на постановувід 25.05.2016 Дніпропетровського апеляційного господарського суду
у справі№ 904/2338/16 господарського суду Дніпропетровської області
про банкрутствотовариства з обмеженою відповідальністю "Господарник", м. Дніпропетровськ
розпорядник майна Гладій О.В., м. Дніпропетровськ
в судовому засіданні взяли участь представники:

ініціюючого кредитора боржника розпорядник майнаСокол О.Ю., Вєніков О.Д., довір.; Козир А.О., Кірічко Т.Л., довір.; Гладій О.В., посв.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2016 (суддя Єременко А.В.) за заявою товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Ріелті Груп" (далі - ініціюючий кредитор) порушено провадження у справі №904/2338/16 про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю "Господарник" (далі - ТОВ "Господарник", боржник) у порядку загальних норм Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI, далі - Закон про банкрутство), визнано безспірні грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника в загальній сумі 510 364,84 грн., введено процедуру розпорядження майном, призначено розпорядника майна та інше. Суд першої інстанції встановив наявність всіх ознак неплатоспроможності боржника, які є підставою для порушення щодо нього процедури банкрутства.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 (судді: Білецька Л.М. - головуючий, Верхогляд Т.А., Парусніков Ю.Б.) за результатом розгляду апеляційної скарги боржника вказану ухвалу скасовано, відмовлено у порушенні провадження у справі про банкрутство ТОВ "Господарник". Суд апеляційної інстанції вказав про неповноту дослідження місцевим судом передбачених ч. 7 ст. 16 Закону про банкрутство підстав для відмови у порушенні провадження у справі з огляду на відсутність належник доказів неможливості виконання боржником грошових вимог ініціюючого кредитора (зокрема, відповідного повідомлення банку про відсутність коштів на рахунку), наявність у боржника майна в різних регіонах країни, а також зміну його місцезнаходження.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, ініціюючий кредитор та арбітражний керуючий Гладій О.В. звернулися до Вищого господарського суду України з касаційними скаргами, в яких просять її скасувати, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційні скарги мотивовані порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 10, 11, 12, 15, 16 Закону про банкрутство, ст.ст. 22, 43, 100 ГПК України. Скаржники зазначають про наявність всіх визначених законодавством ознак неплатоспроможності боржника, що є підставою для порушення справи про банкрутство.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, обговоривши доводи касаційних скарг, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 16 Закону про банкрутство завдання підготовчого засідання суду полягає в з'ясуванні ознак неплатоспроможності боржника, наявності чи відсутності правових підстав для порушення справи про банкрутство. Якщо справа порушується за заявою кредитора (кредиторів), господарський суд перевіряє обґрунтованість його вимог, їх безспірність, вжиття заходів щодо примусового стягнення за цими вимогами в порядку виконавчого провадження.

Підставою для порушення провадження у справі про банкрутство є встановлення факту неплатоспроможності боржника. Частиною 3 статті 10 Закону про банкрутство чітко встановлені ознаки неплатоспроможності боржника, а саме: а) грошові вимоги, які повинні складати 300 мінімальних розмірів заробітної плати; б) вимоги мають бути безспірними; в) такі вимоги повинні бути не задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.

Зазначена стаття також визначає критерії, що підтверджують безспірний характер вимог кредитора, а саме: безспірними є грошові вимоги, які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, і постановою про відкриття виконавчого провадження, згідно з яким відповідно до законодавства здійснюється списання коштів з рахунків боржника.

При цьому частина 1 статті 15 Закону про банкрутство в якості однієї з підстав для повернення без розгляду заяви про порушення справи про банкрутство передбачає не подання заявником-кредитором доказів неспроможності боржника виконати грошові зобов'язання перед кредиторами в розмірі, визначеному ч. 3 ст. 10 цього Закону, протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено цим Законом.

Отже, системний аналіз ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 15 Закону про банкрутство свідчить, що за загальним правилом правовими підставами для порушення справи про банкрутство є наявність у ініціюючого кредитора (кредиторів) безспірних грошових вимог до боржника, які сукупно становлять не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати та не були задоволені боржником протягом трьох місяців після відкриття виконавчого провадження.

Як вбачається, безспірні грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника підтверджуються рішенням господарського суду м. Києва від 23.04.2014 у справі №910/1386/14 про стягнення з боржника, зокрема, 500 000 грн. заборгованості, 328, 77 грн. 3% річних, 10 036,07 грн. судового збору.

Виконавче провадження щодо боржника за вищевказаним судовим рішенням відкрито постановою Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 15.08.2014.

Сукупний строк перебування наказу господарського суду у справі №910/1386/14 на стадії виконавчого провадження становить більше трьох місяців і заборгованість боржника перед ініціюючим кредитором в загальній сумі 511 839, 50 грн. (у т.ч. штрафні санкції) у межах виконавчого провадження не погашена, про що також свідчить довідка Бабушкінського ВДВС Дніпропетровського МУЮ від 02.02.2016 № 03-14/2019/5.

В якості спростування наявності ознак неплатоспроможності боржника суд апеляційної інстанції послався на те, що належним доказом неспроможності боржника виконати грошове зобов'язання перед ініціюючим кредитором є виключно повідомлення банку про відсутність коштів на його рахунку або повернута без виконання платіжна вимога (інкасове доручення). Крім того, суд апеляційної інстанції констатував наявність у боржника майна, за рахунок якого можливим є погашення вимог ініціюючого кредитора.

Проте зазначені висновки суду апеляційної інстанції є необґрунтованими з огляду на таке.

Частиною 7 статті 11 Закону про банкрутство передбачено, що до заяви кредитора - органу доходів і зборів чи інших органів, які здійснюють контроль за правильністю та своєчасністю справляння податків і зборів (обов'язкових платежів), страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, додаються докази вжиття заходів до отримання відповідної заборгованості у встановленому законодавством порядку.

Враховуючи, що стягнення з рахунків боржника - юридичної особи коштів у рахунок погашення податкового боргу здійснюється відповідно до умов і порядку, визначених Податковим кодексом України, а не Законом України "Про виконавче провадження", доказами безспірності грошових вимог ініціюючого кредитора - органу доходів і зборів є рішення суду про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, що набрало законної сили, інкасові доручення для примусового стягнення коштів у дохід бюджету в рахунок погашення податкового боргу та докази вжиття відповідних заходів щодо отримання заборгованості за процедурою, передбаченою Податковим кодексом України.

Отже, наявність, зокрема, повернутого банком без виконання інкасового доручення у якості однієї з додаткових ознак неплатоспроможності боржника у розумінні Закону про банкрутство стосується виключно випадків ініціювання справи про банкрутство контролюючими органами, зокрема органом доходів і зборів, оскільки щодо такого органу Податковим кодексом України встановлено спеціальну процедуру примусового погашення податкового боргу.

Колегією суддів також вважаються безпідставними посилання суду апеляційної інстанції на наявність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення у рахунок погашення боргу. Відповідно до визначення терміна "неплатоспроможність", що міститься в абзаці 9 статті 1 Закону про банкрутство, для порушення справи про банкрутство не вимагається встановлення даних про перевищення розміру заборгованості боржника над вартістю його майнових активів. Недостатність активів над пасивом боржника є предметом дослідження суду при встановленні його неоплатності, що має місце при визнанні боржника банкрутом (ст. 205 Господарського кодексу України).

Більше того, наявності доказів зарахування будь-яких сум у межах виконавчого провадження в рахунок погашення боргу перед ініціюючим кредитором судом апеляційної інстанції не встановлено. При цьому за весь час здійснення виконавчого провадження, тобто протягом майже двох років, з боку боржника не було вчинено дій, направлених на погашення заборгованості перед ініціюючим кредитором у повному обсязі або до суми, яка не може бути підставою для ініціювання процедури банкрутства.

Отже, судом першої інстанції правильно визначено, що грошові вимоги ініціюючого кредитора до боржника в загальній сумі 510 364,84 грн. боргу є безспірними, не задоволені боржником протягом більше трьох місяців у виконавчому провадженні та перевищують 300 мінімальних заробітних плат. У зв'язку з чим такі вимоги відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону про банкрутство є підставою для порушення справи про банкрутство.

Враховуючи вищевикладене, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, як така, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, а законна та обґрунтована ухвала суду першої інстанції - залишенню в силі.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 15 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", ст. ст. 1115, 1117, 1119 - 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Регіон Ріелті Груп" та арбітражного керуючого Гладія О.В. задовольнити.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 у справі №904/2338/16 скасувати.

3. Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2016 у справі №904/2338/16 залишити в силі.

Головуючий Б.М. Поляков

Судді В.М. Коваленко О.Є. Короткевич