РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2016Справа №909/400/16

Суддя Господарського суду міста Києва Підченко Ю.О.

Розглянув у відкритому судовому засіданні господарського суду справу

за позовом Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання недійсним пункту договору

за участю представників сторін:

від позивача: Кайдан Д.-С. Т. - за довіреністю;

від відповідача: Пац В.О. - за довіреністю.

СУТЬ СПОРУ: Комунальне підприємство "Водотеплосервіс" Калуської міської ради звернулася до Господарського суду Івано-Франківської області з позовними вимогами до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання пункту 9.3. договору купівлі-продажу природного газу № 855/14-ТЕ-15 від 24.01.2014 р. недійсним.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.05.2016 р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду в судовому засіданні на 26.05.2016 р.

У судовому засіданні 26.05.2016 р. було оголошено перерву до 02.06.2016 р.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 02.06.2016 р. матеріали справи № 909/400/16 направлено за підсудністю до господарського суду м. Києва.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 15.06.2016 р. справу № 909/400/16 прийнято до розгляду та призначено на 29.07.2016 р.

Сторін було належним чином повідомлено про час та місце проведення судового засідання, тому судом з урахуванням вимог ст. ст. 42, 43 ГПК України створені всі необхідні умови для вирішення спору на принципах змагальності, рівності учасників процесу перед законом.

Позивач стверджує, що його права порушені, а тому наполягає на заявлених позовних вимогах.

Відповідач позовні вимоги не визнає, надав суду усні пояснення по суті спору.

З'ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи та правову норму, яка підлягає застосуванню, заслухавши пояснення позивача та відповідача суд встановив:

24.01.2014 р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", далі - Продавець та Комунальним підприємством "Водотеплосервіс" Калуської міської ради, далі - Покупець, укладено договір купівлі-продажу природного газу № 855/14-ТЕ-15, далі - Договір, відповідно до предмету якого (п.1.1. Договору) Продавець зобов'язувався передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України "Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 27112100, а Покупець зобов'язується прийняти і оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього Договору.

Згідно оскаржуваного позивачем п. 9.3. Договору, строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафу, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Позивач, мотивуючи свої вимоги посилається на приписи п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, згідно яких позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), а також ч. 2 ст. 260 ЦК України, відповідно до якої порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін, а тому просить визнати вищезазначений пункт договору п. 9.3. договору № 855/14-ТЕ-15 від 24.01.2014 р. недійсним.

За приписами статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом надана належна правова оцінка відносинам сторін. За своєю правовою природою між сторонами укладено договір купівлі-продажу. У залежності від умов діючого законодавства, договір вважається укладеним коли сторони досягли всіх суттєвих його умов, а саме за Цивільним кодексомУкраїни відносно предмету та строку.

Статтею 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання визначається Господарським кодексом України. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин регулюються Цивільним кодексомУкраїни з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За вимогами ГК України договір вважається укладеним у випадку досягнення сторонами умов щодо його предмету, строку та ціни. Сторони досягли всіх суттєвих умов відносно вказаного виду договору, тобто встановили його предмет, визначили ціну, строк дії договору, а тому відповідно до вимог ст. ст. 638, 655 Цивільного кодексуУкраїни та ст.ст. 180, 181 Господарського кодексу України, він вважається укладеним згідно частини 7 статті 181 Господарського кодексу України, а саме подія, до якої прагнули сторони відбулася.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач підтверджує, що протягом січня-грудня 2014 р. згідно умов договору № 855/14-ТЕ-15 від 24.01.2014 р. ним було отримано у власність від відповідача природний газ на загальну суму 4 766 418, 85 грн. та стверджує, що він сплатив вказану суму боргу на користь відповідача в повному обсязі.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що договір № 855/14-ТЕ-15 від 24.01.2014 р., слід вважати укладеним.

Щодо твердження позивача щодо невідповідності оскаржуваного пункту договору змісту ст. 258 ЦК України суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як випливає зі змісту ст. 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).Водночас згідно ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Окрім того роз'ясненнями п. 3.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 23.05.2013 р. «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» визначено, що за правилами частини першої статті 259 ЦК України сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Таким чином вимоги позивача про визнання недійсним п. 9.3. договору №855/14-ТЕ-15 від 24.01.2014 р., з посиланням на приписи п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України є безпідставними.

Посилання позивача на ч. 2 ст. 260 ЦК України, відповідно до якої порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін є також необґрунтованими, оскільки вказана стаття ЦК України визначає порядок обчислення позовної давності а не встановлення її строку.

Щодо твердження позивача про порушення ст. 232 ГК України, суд вказує на наступне.

У відповідності до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції.

Таким чином, вказана стаття встановлює порядок нарахування штрафних санкцій. В той же час, спірним пунктом договору сторони домовились саме про збільшення строку, протягом якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за цим договором (строк позовної давності).

Стаття 33 ГПК України зобов'язує сторін довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог статті 34 ГПК України визначає, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Втім ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили і оцінюються судом в розумінні вимог статті 43 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

За таких обставин, у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання пункту 9.3. договору купівлі-продажу природного газу №855/14-ТЕ-15 від 24.01.2014 р. недійсним слід відмовити, як необґрунтовано заявлених.

Витрати по судовому збору покладаються на позивача у справі - Комунальне підприємство "Водотеплосервіс" Калуської міської ради, згідно вимог ст.44, 49 ГПК України.

У судовому засіданні, яке відбулося 27.09.2016 р., згідно частини 2 статті 85 ГПК України було проголошено скорочений текст рішення, а саме його вступну та резолютивні частини.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 203, 207, 215, 241, 526, 546, 626, 627, 628 ЦК України, ст. ст. 180, 181,ГК України, ст. ст. 42, 43, 33, 34, 43, 44, 49, 82, 84, частиною другою та третьою ст. 85 ГПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову Комунального підприємства "Водотеплосервіс" Калуської міської ради до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання пункту 9.3. договору купівлі-продажу природного газу № 855/14-ТЕ-15 від 24.01.2014 р. недійсним - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено - 03.08.2016 року

Суддя Ю.О.Підченко