РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016№910/8969/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Грабовської А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/8969/16

за позовом заступника Генерального прокурора України - Головного військового прокурора, м. Київ, в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО», м. Київ,

про стягнення 1 326 438 грн.,

за участю представників:

прокуратури - Волошенюка О.Г. (посвідчення від 13.03.2016 №042019);

позивача - Ковальчука І.В. (довіреність від 30.12.2015 №220-325/д);

відповідача - Смілянського Я.Г. (довіреність від 11.07.2016 №78).

Заступник Генерального прокурора України - головний військовий прокурор (далі - Прокуратура) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Міністерство) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» (далі - Товариство) 809 352 грн. пені та 524 580 грн. штрафу, а всього 1 333 932 грн., нарахованих за несвоєчасну поставку товару за договором від 30.10.2015 №286/3/15/528 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України; далі - Договір).

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.05.2016 порушено провадження у справі.

Відповідач 09.06.2016 подав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що порушив строки виконання зобов'язання за Договором у зв'язку з тим, що позивач не виконав свої зобов'язання за Договором; позивач нарахував пеню на день поставки, хоча такий день припадав на вихідний, а тому мав бути перенесений на перший робочий день; до відповідача не може бути застосовано штраф за прострочення сплати понад 10 днів у розмірі 7% від вартості ціни Договору, оскільки відповідач не припускався такого прострочення; неустойка за Договором має обраховуватися тільки в частині нарахування пені, розмір якої становить 726 918 грн., а не 809 352 грн.; пеня у сумі 726 918 грн. є надмірно великою порівняно із збитками кредитора, а тому Товариство просить суд застосувати у розгляді справи приписи статті 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Прокуратура 11.07.2016 подала суду заперечення на відзив, у яких зазначила таке: зразок-еталон був затверджений на момент укладення Договору; посилання відповідача у відзиві на наявність судового рішення від 30.06.2016 у справі №910/6526/16 як на встановлений судом доказ вини Міністерства у простроченні Товариством поставки товару є безпідставними, оскільки предметом спору у вказаній справі є зобов'язання Міністерства вчинити дії за договором №286/3/15/527, а не за Договором; у розрахунку суми пені дійсно було допущено помилку в частині врахування 20.12.2015 - вихідного дня до обрахунку строків прострочення поставки; так, сума пені має складати 801 858 грн., а загальна сума до стягнення - 1 326 438 грн.

Крім того, Прокуратура 13.07.2016 подала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути з відповідача: 801 852 грн. пені та 524 580 грн. штрафу, а всього 1 326 438 грн.

Разом з тим, судом при додаванні сум пені і штрафу встановлено, що в сукупності сума позову становить 1 326 432 грн.

Проте, Прокуратура у заяві про зменшення розміру позовних вимог зазначає, що при розрахунку періоду нарахування суми пені за прострочення поставки першої партії товару, невірно розраховано період такого прострочення і відповідно суму пені, у зв'язку з чим Прокуратура просить стягнути з відповідача за прострочення поставки першої партії товару 59 952 грн. замість 67 446 грн.

Таким чином, вірною сумою пені є 801 858 грн. (59 952 грн. (сума пені за прострочення поставки першої партії товару) + 741 906 грн. (сума пені за непоставлений товар)).

Відповідно до частини четвертої статті 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог.

Суд перевірив дотримання позивачем вимог статті 22 ГПК України та прийняв заяву до розгляду.

Товариство 22.07.2016 подало суду додатковий відзив на позовну заяву, в якому вказало таке: обставини, встановлені рішеннями господарського суду міста Києва від 06.07.2016 у справі №910/7962/16 та від 30.05.2016 №910/6526/16 у відповідності до статті 35 ГПК України не мають доказуватися у розгляді даної справи; розраховані у позові суми пені та штрафу є неправильними.

Відповідач 25.07.2016 подав суду клопотання про зупинення провадження у справі, мотивоване тим, що відповідач 25.07.2016 звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання недійсними окремих пунктів Договору.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.07.2016 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Представники Прокуратури та позивача заперечили проти задоволення даного клопотання.

Відповідно до частини першої статті 79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави.

При цьому пов'язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини друга - четверта статті 35 ГПК України).

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для даного господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв'язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи даному господарському суду, одночасністю розгляду двох пов'язаних між собою справ різними судами або з інших причин.

Іншим судом, про який йдеться у частині першій статті 79 ГПК України, є будь-який орган, що входить до складу судової системи України згідно з статтею 3 та частиною другою статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів"; іншим судом може вважатися й інший склад суду (одноособовий чи колегіальний) в тому ж самому судовому органі, в якому працює суддя (судді), що вирішує (вирішують) питання про зупинення провадження у справі (пункт 3.16 постанови пленуму вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі з огляду на те, що: відповідачем не подано суду доказів порушення провадження у справі за поданим 25.07.2016 до господарського суду міста Києва позовом про визнання недійсними окремих пунктів Договору; крім того, суд у розгляді даної справи має право в порядку статті 83 ГПК України, у випадку встановлення обставин суперечності чинному законодавству України правочину, що є предметом даного спору або його частини, визнати його недійсним повністю або частково; таким чином, на даний час у господарського суду відсутні передбачені законом підстави для зупинення провадження у справі.

Представники Прокуратури та Міністерства надали пояснення по суті спору, позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача підтримав доводи, викладені у додатковому відзиві на позовну заяву, поданому суду 22.07.2016 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

30.10.2015 Міністерством (замовник) і Товариством (постачальник) укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується у 2015 році поставити замовнику одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (Лот2. Костюм (куртка і штани) літній польовий) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у Договорі (пункт 1.1 Договору);

- найменування товару: костюм (куртка і штани) літній польовий;

стандарти, технічні умови на товар, зразок: відповідність ТУ У 14.1-8:2015 та зразку-еталону;

строки (терміни) постачання: до 20.12.2015 (включно)/всього на рік;

загальна кількість, яку необхідно поставити, (к-тів): 10 000/10 000;

ціна за одиницю товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ) 624,50 грн./624,50 грн.;

ціна товару в грн. з врахув. марк., тари (упак.), вант. робіт у місцях завантаження та трансп. витрат (без ПДВ): 6 245 000 грн./6 245 000 грн.;

ціна товару без ПДВ - 6 245 000 грн.;

крім того, ПДВ - 1 249 000 грн.;

ціна товару з ПДВ - 7 494 000 грн.;

- постачальник самостійно закуповує сировину, матеріали, які встановленим порядком погоджуються з замовником; замовником погоджено виготовлення костюму (куртка і штани) літнього польового з тканини типу 2 класу 11 згідно з ТУ У 13.2-4:2015 (пункт 1.2 Договору в редакції додаткової угоди від 25.11.2015 №1);

- товар поставляється 1 сортом згідно ГОСТу 11259-79; якість товару, маркування, тара та упаковка повинні відповідати вимогам ГОСТу 19159, ТУ У 14.1-0034022-078:2015, а також затвердженому зразку; для своєчасної організації контролю якості постачальник обов'язково вказує місцезнаходження, де виготовляється товар (у разі відсутності у Постачальника готового товару на момент підписання Договору) (пункт 2.1 Договору);

- приймальний контроль (якості) товару у постачальника проводиться військовим представництвом Міністерства в присутності представника підприємства, відповідального за якість, з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства охорони здоров'я України, кількості, комплектності та ростовки, відповідності затвердженому зразку, наявності іншої супровідної документації (пункт 2.3 Договору);

- приймання товару оформляється актом приймального контролю (якості), який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства; належним чином оформлений і підписаний акт є підтвердженням приймання товару за якістю та надсилається замовнику після відправки товару разом з рахунком-фактурою (пункт 2.7 Договору);

- ціна Договору становить 7 494 000 грн., у тому числі ПДВ - 1 249 000 грн. (загальний фонд) (пункт 3.1 Договору);

- на підставі частини другої статті 40 Закону України «Про здійснення державних закупівель» (зі змінами) та відповідно до підпункту 3 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2014 №117 «Питання попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти» (зі змінами від 04.03.2015 №102), замовником має право здійснення попередньої оплати товарів, що згідно з Договором передбачається поставити протягом 2015 бюджетного року у розмірі, що не перевищує 50 відсотків суми Договору, на термін не більше трьох місяців (пункт 4.3 Договору);

- постачальник зобов'язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені Договором (підпункт 6.3.1 пункту 6.3 Договору);

- у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором сторони несуть відповідальність, передбачену законами України та Договором (пункт 7.1 Договору);

- у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов'язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти постачальник сплачує замовнику штрафні санкції (штраф, пеня) у розмірах, передбачених пунктом 7.3 Договору (пункт 7.2 Договору);

- за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмірі 1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору (підпункт 7.3.4 пункту 7.3 Договору);

- Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 (включно), а в частині проведення розрахунків - до повного їх завершення (пункт 10.1 Договору).

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Позов мотивовано тим, що: згідно з актом №1 представником замовника 29.12.2015 прийнято 1 000 комплектів виробів із порушенням строків виконання зобов'язань на 8 діб; решту товару - 9 000 комплектів до закінчення дії Договору (31.12.2015) відповідачем позивачу не поставлено, тобто порушено строк виконання зобов'язання на 11 діб.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що на виконання умов Договору відповідачем згідно з актом від 29.12.2015 №1 з порушенням строку поставки було поставлено позивачу 1 000 комплектів виробів.

Решту товару у кількості 9 000 комплектів виробів відповідачем до закінчення дії Договору, тобто до 31.12.2015, як і на день подання даного позову (17.05.2016), позивачу поставлено не було.

Відповідач у клопотанні від 22.07.2016 №312 просить суд визнати пункт 7.3 Договору таким, що укладений з порушенням пунктів 3 і 6 частини першої статті 3 ЦК України, внаслідок чого порушені права постачальника - Товариства, та скасувати пункт 7.3 Договору на підставі пункту 1 частини першої статті 83 ГПК України.

Пунктом 7.3 Договору встановлено таке:

- за порушення умов Договору щодо якості товару постачальник сплачує Замовнику штраф у розмірі 20 відсотків від вартості неякісного (некомплектного) товару; витрати по заміні недоброякісного товару, а також на доукомплектування відносяться на рахунок постачальника; якщо протягом гарантійного строку виявлено в поставленому товарі виробничі дефекти, постачальник зобов'язаний замінити такий товар або відновити його своїми силами та за свій рахунок протягом 30 днів, а також сплатити замовнику штраф у розмірі 20 відсотків від вартості товару, який визнаний недоброякісним у порядку та відповідно до вимог ГОСТу В15.703-78. «Порядок предъявления и удовлетворения рекламаций» (підпункт 7.3.1 пункту 7.3 Договору);

- за поставку товару з порушенням встановленого співвідношення його за розмірами та зростами у кожній, окремо відвантаженій партії, постачальник сплачує штраф у розмірі 5 відсотків від вартості поставленого товару (підпункт 7.3.2 пункту 7.3 Договору);

- за поставку товару з порушенням вимог до маркування, тари та упаковки постачальник сплачує замовнику штраф у розмірі 5 відсотків від вартості товару, поставленого з такими порушеннями (підпункт 7.3.3 пункту 7.3 Договору);

- за порушення строків виконання зобов'язання постачальник сплачує пеню в розмірі 1 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості Договору (підпункт 7.3.4 пункту 7.3 Договору);

- незалежно від сплати неустойки (штрафу, пені) сторона, що порушила умови Договору, відшкодовує іншій стороні завдані в результаті цього збитки, без урахування розміру неустойки (штрафу, пені) (підпункт 7.3.5 пункту 7.3 Договору);

- сплата неустойки (штрафу, пені) і відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням обов'язків, не звільняють сторони від виконання зобов'язань за Договором, крім випадків, передбачених законодавством України та Договором (підпункт 7.3.6 пункту 7.3 Договору);

- сторони домовились, що погоджений розмір збитків, а також неустойки, який підлягає відшкодуванню Міністерством за несвоєчасність грошових розрахунків, не може бути більшим за суму заборгованості, скоригованої на офіційний індекс інфляції за відповідний період (час прострочення); відповідно до частини другої статті 625 ЦК України та частини шостої статті 231 ГК України сторони встановили інший розмір процентів 0 (нуль) процентів (підпункт 7.3.7 пункту 7.3 Договору);

- при наданні попередньої оплати, у разі ненадання постачальником документів, які підтверджують поставку товару або неповернення замовнику різниці коштів з урахуванням індексу інфляції, що були отримані у якості попередньої оплати, у строк, визначений пунктом 4.3 Договору, до постачальника застосовуються пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожну добу затримки від суми неповернутих коштів за кожен день прострочення (підпункт 7.3.8 пункту 7.3 Договору).

Так, згідно із частиною першою статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною першою статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частинами першою і другою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Господарський кодекс називає неустойку, штраф і пеню різновидами штрафних санкцій, але не визначає ні один із цих різновидів.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Проте, не може бути підставою відмови у задоволенні вимоги про сплату неустойки те, що вона встановлена за кожен день прострочення іншого (а не тільки грошового) зобов'язання, що така неустойка не підпадає під визначення пені, яке наводиться в частині третій статті 549 ЦК України. Коли обов'язок боржника сплатити грошову суму чи передати майно кредиторові у зв'язку з порушенням зобов'язання не підпадає під визначення штрафу чи пені, слід керуватися визначенням неустойки, що наводиться у частині першій статті 549 ЦК України, оскільки штраф та пеня є різновидом неустойки, що не вичерпують всього змісту поняття неустойки.

Таким чином, пенею може забезпечуватись не лише грошове зобов'язання.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постанові від 24.03.2009 у справі №8/411/08.

Частиною другою статті 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2013 у справі №16/5005/8055/212 встановлено, що право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам частиною четвертою статті 231 ГК України.

Згідно з частиною четвертою статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Крім того, у постанові Вищого господарського суду України від 27.10.2011 у справі №11/446 зазначено, що за умови чіткого визначення у законі уніфікованого розміру штрафних санкцій для правовідносин, пов'язаних з виконанням державного контракту, та відсутності встановлення сторонами іншого розміру штрафних санкцій, підлягають до застосування санкції у розмірах, встановлених законом.

Разом з тим, для застосування вказаної норми суттєвим є встановлення лише факту того, що в спірних правовідносинах хоча б одна із сторін є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання, що фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Відповідно до частини другої статті 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Тобто, право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу та пені надано сторонам статтею 231 ГК України та узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, суд вважає, що пункт 7.3 Договору відповідає нормам чинного законодавства України, а тому суд не вбачає підстав для виходу за межі позовних вимог у відповідності до статті 83 ГПК України, а відтак клопотання відповідача про "скасування" пункту 7.3 Договору не підлягає задоволенню.

Прокуратура просить суд стягнути з відповідача 801 852 грн. пені такі періоди:

з 21.12.2015 по 29.12.2015 (нарахованих на суму 749 400 грн. за поставлені вироби згідно з актом від 29.12.2015 №1 з порушенням строку поставки на 8 днів) сума пені становить 59 952 грн.;

з 21.12.2015 по 31.12.2015 (нарахованих на суму 6 744 600 грн. за не поставлені вироби з порушенням строку поставки понад 10 днів) сума пені становить 741 906 грн.

Судом перевірено здійснений Прокуратурою розрахунок суми пені і періоди її нарахування та встановлено, що він неправильний.

Так, відповідно до частини другої статті 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Частиною другою статті 252 ЦК України встановлено, що термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з частиною першою статті 255 ЦК України якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, враховуючи, що неможливо встановити, в який саме час 29.12.2015 було поставлено відповідачем вироби, така поставка могла відбутися як вранці 29.12.2015, так і ввечері, тому суд вважає, що Прокуратурою правомірно включено день поставки - 29.12.2015 в період нарахування пені.

Отже, за перерахунком суду сума пені і періоди її нарахування становить:

з 22.12.2015 (оскільки 21.12.2015 останній день поставки виробів) по 29.12.2015 (оскільки 29.12.2015 відповідачем було частково поставлено замовлені вироби; нарахованих на суму 749 400 грн. за поставлені вироби згідно з актом від 29.12.2015 №1) сума пені становить 59 952 грн.;

з 22.12.2015 по 31.12.2015 (дата, визначена Прокуратурою у розрахунку; нарахованих на суму 6 744 600 грн. за непоставлені вироби) сума пені становить 674 460 грн.

У відзиві на позовну заяву, відповідач вказує, що розмір суми пені є надмірно великим і її стягнення призведе до повної зупинки виробництва, що в свою чергу призведе до невиконання державних замовлень; крім того, такий важкий стан відповідача виник у зв'язку з невиконанням Міністерством своїх обов'язків з приймання у Товариства виготовленого товару; таким чином, виникнення додаткового грошового навантаження може призвести до припинення Товариства.

Вказані доводи Товариства є необґрунтованими та документально не підтвердженими, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували скрутне фінансове становище Товариства.

З огляду на викладене стягненню з відповідача підлягає 734 412 грн. пені за розрахунком суду, у решті стягнення суми пені (67 446 грн.) слід відмовити.

Крім суми пені, Прокуратура просить стягнути з відповідача 524 580 грн. штрафу за період з 21.12.2015 по 31.12.2015.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що оскільки 21.12.2015 є останнім днем поставки виробів за Договором, період прострочення починається з 22.12.2015, а Прокуратурою визначено 31.12.2015 останнім днем нарахування суми штрафу, то з боку відповідача не відбулося прострочення поставки виробів на понад 10 днів.

Судом встановлено, що листом від 24.12.2015 №644 відповідач просив Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства і Центральне управління речового забезпечення Збройних сил України Тилу Збройних сил України продовжити строк дії Договору у вигляді додаткової угоди до Договору на поставку на початку наступного року костюмів (куртка і штани) літніх польових в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної в Договорі; крім того, відповідач зазначив, що в даному випадку у Товариства з'явиться можливість виконати взяті на себе зобов'язання за Договором щодо обсягів поставки продукції.

Прокуратура у своїх запереченнях на відзив зазначила, що відповідачем не було поставлено товар і в січні 2016 року, а також те, що у розрахунку позовних вимог Прокуратура зазначила про затримку поставки на понад 10 діб з посиланням на дату закінчення дії Договору (31.12.2015) лише через те, що необхідно було зафіксувати десятиденне перевищення строків поставки від 20.12.2015 (встановленої Договором дати поставки), і вказувати на 15 або 20 денне прострочення не вважала за необхідне.

Крім того, листом від 06.01.2016 №654 відповідач просив Міністерство, на закінчення виконання зобов'язань відповідача за Договором, забезпечити 12.01.2016 контроль за якістю виготовлення костюмів (куртка та штани) літніх польових в кількості 9 000 штук.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем було прострочено виконання зобов'язань за Договором понад 10 днів.

Судом перевірено здійснений Прокуратурою розрахунок 7% штрафу та встановлено, що такий розрахунок правильний.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідачем прострочено поставку виробів, стягненню з відповідача підлягає 524 580 грн. штрафу.

Що ж до доводів відповідача стосовно того, що обставини, встановлені рішеннями господарського суду міста Києва від 26.04.2016 у справі №910/5851/16, від 23.05.2016 у справі №910/6956/16, від 30.05.2016 у справі №910/6526/16 і від 06.07.2016 №910/7962/16 мають преюдиційне значення для даної справи, то слід зазначити таке.

Згідно з частиною третьою статті 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, таке:

- рішенням господарського суду міста Києва від 26.04.2016 у справі №910/5851/16 за позовом Товариства до Міністерства, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства, про зобов'язання вчинити дії позовні вимоги Товариства задоволено; зобов'язано Міністерство виконати обов'язки за договором від 07.10.2015 №286/3/15/447 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), укладеним з Товариством, і забезпечити проведення приймального контролю (якості) товару та подальше приймання від Товариства виготовленого товару - костюму (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової (камуфльованої) в кількості 3 500 комплектів вартістю 1 244 510 грн.; вказане рішення набрало законної сили 17.05.2016; в апеляційному порядку не оскаржувалося;

- рішенням господарського суду міста Києва від 23.05.2016 у справі №910/6956/16 за позовом Товариства до Міністерства, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства, про зобов'язання вчинити дії позовні вимоги Товариства задоволено; зобов'язано Міністерство виконати обов'язки за договором від 30.10.2015 №289/3/15/544 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), укладеним з Товариством, і забезпечити проведення приймального контролю (якості) товару та подальше приймання від Товариства виготовленого товару - мішка спального в кількості 4 000 штук вартістю 2 599 920 грн. коп.; вказане рішення набрало законної сили 07.06.2016; в апеляційному порядку не оскаржувалося;

- рішенням господарського суду міста Києва від 30.05.2016 у справі №910/6526/16 за позовом Товариства до Міністерства про зобов'язання вчинити дії позовні вимоги Товариства задоволено; зобов'язано Міністерство виконати обов'язки за договором від 30.10.2015 №286/3/15/527 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), укладеним з Товариством, щодо виконання приймання виготовленого товару: забезпечити проведення приймального контролю (якості) 4 840 комплектів костюму (куртка і штани) літнього польового вартістю 3 627 096 грн. військовим представництвом Міністерства в присутності представника підприємства, відповідального за якість з перевіркою сертифікату відповідності, висновків державної санітарно-епідеміологічної експертизи Міністерства, кількості, комплектності та ростовки, відповідності затвердженому зразку, наявності іншої супровідної документації. У разі, якщо на підприємстві не створено військовим представництвом Міністерства, замовник направляє до цього підприємства представників військового представництва Міністерства для приймання товарів військового призначення; рішення щодо визначення військового представництва Міністерства для здійснення приймального контролю (якості) товару приймає 1363 Головне військове представництво Міністерства після остаточного визначення місцезнаходження підприємства-виробника товару; забезпечити приймання 4 840 комплектів костюму (куртка і штани) літнього польового вартістю 3 627 096 грн. згідно з належним чином оформленим і підписаним актом приймального контролю якості товару, який повинен бути складений військовим представництвом Міністерства; станом на 25.07.2016 вказане рішення оскаржується в апеляційному порядку.

Вказані рішення господарського суду міста Києва не мають преюдиційного значення для даної справи, оскільки предметом спору у справі №910/8969/16 є стягнення з відповідача сум пені і штрафу, нарахованих за прострочення виконання зобов'язань, взятих на себе відповідачем за Договором; у справах №910/5851/16, №910/6956/16 і №910/6526/16 предметами позовів є зобов'язання Міністерства виконати умови договорів №286/3/15/447, №289/3/15/544 і №286/3/15/527, тобто у вказаних справах досліджувалося виконання Міністерством умов інших правочинів.

Що ж до рішення господарського суду міста Києва від 06.07.2016 №910/7962/16 за позовом Товариства до Міністерства про зобов'язання вчинити дії, то слід зазначити таке:

- вказаним рішенням встановлювалося виконання Міністерством умов Договору щодо приймання 9 000 комплектів виробів;

- зі змісту рішення №910/7962/16 не вбачається, що судом були встановлені обставини, які свідчать про те, що саме з вини замовника відбулося прострочення відповідачем взятих на себе зобов'язань;

- твердження про те, що вказаним судом рішенням було встановлено факт погодження зразка виробу лише 27.11.2015 не свідчить про те, що саме дії Міністерства були причиною такого пізнього узгодження.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська, 139, оф. 345; ідентифікаційний код 35920687) з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання даного рішення суду, на користь Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6; ідентифікаційний код 00034022): 734 412 (сімсот тридцять чотири тисячі чотириста дванадцять) грн. пені; 524 580 (п'ятсот двадцять чотири тисячі п'ятсот вісімдесят) грн. штрафу і 18 884 (вісімнадцять тисяч вісімсот вісімдесят чотири) грн. 88 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 01.08.2016.

Суддя О. Марченко