РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Справа №902/257/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Демидюк О.О.

судді Мамченко Ю.А. ,

судді Саврій В.А.

при секретарі Головченко Д.М.

За участю представників:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність №14-75 від 21.04.2016)

відповідача - ОСОБА_2 (довіреність №1 від 12.01.2016)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 31.05.2016 у справі №902/257/16

Позивач: Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

Відповідач: Дочірнє підприємство "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк"

про стягнення пені в сумі 53 918,73 грн., 3% річних в сумі 3269,98 грн., інфляційних втрат в сумі 131102,01 грн.

Судом розяснено права та обовязки, передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України.

Клопотання про технічну фіксацію судового процесу не поступало, заяв про відвід суддів не надходило.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Вінницької області від 31.05.2016 у справі №902/257/16 (суддя Грабик В.В.) позов задоволено частково, стягнуто з Дочірнє підприємство "Теплокомуненерго Маяк" публічного акціонерного товариства "Маяк" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі 26 349,55грн., 3% річних в сумі 3 165,80грн., інфляційні втрати в сумі 101 727,15грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2 363,88грн., в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 1 219,64 грн., 3% річних в сумі 104,18 грн. та інфляційних втрат в сумі 29 374,86грн. відмовлено.

Рішення господарського суду в частині зменшення розміру неустойки (штрафу, пені) мотивоване тим, що діяльність відповідача має важливе соціальне значення, що розрахунки за отриманий газ відповідачем повністю проведені, періоди наявність у відповідача невідшкодованої різниці в тарифах на теплову енергію, послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за 2015 рік та попередні роки.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Вінницької області у вказаній частині Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" оскаржив його в апеляційному порядку.

У своїй апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просить суд скасувати рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру пені на 50% та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення пені задоволити в повному обсязі. Позивач посилається на те, що рішення суду першої інстанції не грунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.06.2016 прийнято до провадження апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 31.05.2016 у справі №902/257/16.

11.07.2016 відповідач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення а рішення господарського суду Вінницької області від 31.05.2016 у справі №902/257/16 залишити без змін.

В судове засідання 18.07.2016 з'явились представники позивача та відповідача.

Колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду в судовому засіданні 18.07.2016, заслухала представників сторін, вивчила та дослідила матеріали справи та наявні в ній докази, розглянула матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, перевірила правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, та дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 31.05.2016 у справі №902/257/16 залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2013 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПАТ "Маяк" (покупець) було укладено договір №781/14-БО-1 купівлі-продажу природного газу. Договором передбачено наступне: продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ), на умовах цього договору (п.1.1.); приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3.); не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобовязується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість.

Продавець не пізніше 8-го числа зобовязується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відповідь під підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п.3.4.); оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1.); за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п.7.1.); у разі невиконання покупцем умов пунктів 6.1 умов цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п.7.2.); строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (пять) років (п.9.2.); договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2014 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення (п.11.); (а.с.15-20).

Сторонами було укладено 7 додаткових угод, якими вносилися зміни до договору №13/113-РО на купівлю-продаж природного газу в тому рахунку в частині вартості газу (а. с. 21-28).

На виконання умов договору продавець передав, а покупець прийняв протягом січня-грудня 2014р., на загальну суму 7 083 679,67грн., що підтверджується актами приймання-передачі газу: від 31.01.2014р. на суму 686400,93грн., від 28.02.2014р. на суму 579 590,41грн., від 31.03.2014р. на суму 481896,81грн., від 30.04.2014р. на суму 199 438,92грн., від 31.05.2014р. на суму 149 722,59грн., від 30.06.2014р. на суму 94 944,81грн., від 31.07.2014р. на суму 49 510,18грн., від 31.08.2014р. на суму 29 829,30грн., від 30.09.2014р. на суму 38 697,53грн., від 31.10.2014р. на суму 563 602,90грн., від 30.11.2014р. на суму 1 447 296,21грн., від 31.12.2014р. на суму 2 762 749,08грн. (а.с.29-40).

Покупець за отриманий природний газ розрахувався повністю, але з порушенням строків, що стверджується довідкою про операції по ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПАТ "Маяк" з 01.01.2014 по 30.11.2015 (а.с.42-43) та платіжними дорученнями, меморіальними ордерами наданими відповідачем

На підставі частини 2 статті 625 ЦК України та п. 7.2. умов договору, та відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку здійсненого позивачем (а.с. 9 - 11), позивач просив господарський суд Віницькоїї області стягнути з відповідача на свою користь пеню в сумі 53 918,73грн., 3% річних в сумі 3269,98грн., інфляційних втрат в сумі 131 102,01грн.

Позов господарським судом Вінницької області було задоволено частково, з посиланням на наступне.

При перевірці наданого позивачем розрахунку суд першої інстанції дійшов висновку, що правомірним є нарахування та підлягає стягненню з відповідача: 3 165,80 грн. - 3% річних, 101 727,15 грн. - втрати від інфляційних процесів за весь час прострочення, а також пені із врахуванням дат проплат та періодів прострочення у розмірі 26 349,55 грн., 2 363,88грн. витрат по сплаті судового збору, в задоволенні позову в частині стягнення пені в сумі 1 219,64 грн., 3% річних в сумі 104,18грн. та інфляційних втрат в сумі 29 374,86грн. - відмовлено.

З такими висновками господарського суду Вінницької області погоджується колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до частин 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із статтею 526 ЦК України та статтею 193 ГК України - зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, при цьому статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 546 ЦК України передбачає, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Субєктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань від 17.12.2013 року №14, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а не на конкретну дату місяця, в якому виник борг.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 ГПК України, яка кореспондується зі статтею 233 ГК України, господарський суд, приймаючи рішення, має право у виняткових випадках зменшувати розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

При цьому судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач є виробником і надавачем послуг по теплопостачанню населенню, бюджетним установам, суб'єктам підприємницької діяльності та іншим споживачам.

Відносини, що виникають у зв'язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії врегульовані Законом України "Про теплопостачання" №2633-IV від 02.06.2005 року.

Статтею 20 вище зазначеного Закону встановлено загальні засади формування тарифів на теплову енергію, згідно з якими тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб'єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку є регульованими та затверджуються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та органами місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом.

Тарифи повинні враховувати повну собівартість теплової енергії і забезпечувати рівень рентабельності не нижче граничного рівня рентабельності, встановленого кабінетом міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері Житлово-комунального господарства.

У разі, якщо тимчасово тариф на теплову енергію встановлено нижче її собівартості з урахуванням граничного рівня рентабельності, то орган, яким установлено цей тариф, повинен передбачити механізми компенсації цієї різниці в порядку встановленому законодавством.

29.01.2014 року постановою Кабінету Міністрів України №30 було затверджено порядок та умови надання у 2014 році субвенції з державного бюджету України місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню, яка виникла у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

Також, судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій (частина 1 статті 233 ГК України). Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Право господарського суду зменшити у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання закріплено в пункті 3 частини 1 статті 83 ГПК України.

Таким чином, зазначені вище норми передають право суду зменшити розмір неустойки за виняткових обставин.

Статтями 233 ГК України та 551 ЦК України передбачено, що не лише майнові інтереси сторін є визначальними критеріями для зменшення розміру неустойки.

Так, господарським судом першої інстанції було правомірно враховано, що відповідач, незважаючи на допущення прострочення виконання зобов'язання за грудень 2014 року, повністю розрахувався за отриманий газ в червні 2015 року, тобто ще до звернення позивача до суду з позовом. Згідно укладеного між сторонами договору на купівлю-продаж природного газу №781/14-БО-1 від 17.12.2013, що передається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, відповідач повністю розрахувався за отриманий газ. Окрім того, судом першої інстанції правомірно взято до уваги наявність невідшкодованої різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за 2015 рік та попередні роки в сумі 11 780 688,33 грн. (а.с.71); наявність заборгованості населення перед ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПАТ "Маяк" з оплати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка станом на 01.04.2016 становить 6 447 952,33 грн. (а.с.72), існування заборгованості бюджетних установ та інших споживачів перед ДП "Теплокомуненерго Маяк" ПАТ "Маяк" з оплати послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка на 01.04.2016 становить 4 015 503,36 грн. (а.с.73), поточну кредиторську заборгованість підприємства за товари, роботи, послуги відповідно до балансу на 31.12.2015 в розмірі 11 893 тис.грн. (а.с.74).

Враховуючи, що зменшення розміру пені відбулось лише на 50%, судова колегія не вбачає в цьому порушення інтересів позивача, оскільки в даному випадку боржник не звільнений від відповідальності за неналежне виконання договірних зобов'язань.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при зменшенні розміру пені на 50% судом першої інстанції було вірно надано оцінку та враховано майновий стан обох учасників процесу, специфіку діяльності відповідача, що вказана заборгованість відповідача перед позивачем виникла внаслідок невідповідності тарифів з теплопостачання економічно обґрунтованим, існування заборгованості бюджетних установ та інших споживачів перед відповідачем.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, й ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

А тому, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у звязку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.49 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 49, 99, 101, 103, 105 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Вінницької області від 31.05.2016 р. у справі №902/257/16 - залишити без задоволення, а рішення господарського суду Вінницької області від 31.05.2016 р. у справі №902/257/16 - без змін.

2. Справу №902/257/16 повернути до господарського суду Вінницької області.

3 Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий суддя Демидюк О.О.

Суддя Мамченко Ю.А.

Суддя Саврій В.А.