РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016Справа №910/10879/16
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСАН-ТРАНС"

до Приватного підприємства "НОРД ІНТЕР ТРАНС-ЛТД"

про стягнення 23 406,17 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОСАН-ТРАНС" (позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "НОРД ІНТЕР ТРАНС-ЛТД" (відповідач) про стягнення 23 406,17грн. заборгованості за договором-заявкою про перевезення вантажів № 11/15-51 від 26.11.15, з яких 22 000 грн. - основного боргу, 1 122,00 грн. - інфляційних втрат та 284,17 грн. - 3 % річних.

Позовні вимоги обґрунтовані порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань в частині оплати за надані позивачем послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні на підставі Договору-заявки № 12/15-53 від 03.12.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 порушено провадження по справі № 910/10879/16 та призначено її до розгляду на 14.07.2016.

11.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи по справі

12.07.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2016 розгляд справи відкладено на 26.07.2016 на підставі ст. 77 Господарського процесуального кодексу України.

26.07.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що згідно додаткових умов заявки відповідач має право затримання оплати на 310 днів. Відповідач прийняв від позивача 14.12.2015 рахунок для оплати та виконав свої зобов'язання частково, на суму 7300,00 грн., залишок боргу у розмірі 14700,00 грн. відповідач виплатить в передбачені заявкою строки з відстрочкою у 310 календарних дні.

Крім того, від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

У судове засідання 26.07.2016 представники сторін не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до п.п. 3.9.1. п. 3.9. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої ст. 64 та ст. 87 ГПК України.

За змістом зазначеної статті 64 ГПК, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Ухвали про порушення провадження у справі та про відкладення розгляду справи позивачу та відповідачу направлено на адресу місцезнаходження, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору (п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції").

Водночас, судом, враховано, що у відповідності до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Враховуючи вищенаведене та те, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, з огляду на визначені ст. 69 ГПК України строки вирішення спору, з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, в судовому засіданні 26.07.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до ст. 85 ГПК України.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Договору-заявки № 12/15-53 від 03.12.2015 Товариство з обмеженою відповідальністю "КОСАН-ТРАНС" (позивач) зобов'язався надати Приватному підприємству "НОРД ІНТЕР ТРАНС-ЛТД" (відповідачу) послуги по перевезенню вантажу (22 тонни, 86 куб. м. - об'єм) автомобільним транспортом у міжнародному сполученні по маршруту Латвія - Україна, а відповідач зобов'язався здійснити оплату наданих послуг.

Згідно з Договором-заявкою № 12/15-53 від 03.12.2015, адресою розвантаження є: 79024, Україна, м. Львів, вул. Ковельська, 109.

Договором-заявкою № 12/15-53 від 03.12.2015 передбачено, що вартість перевезення складає 22000,00 грн.

Положеннями Договору-заявки № 12/15-53 від 03.12.2015 встановлено, що оплата здійснюється протягом 14 банківських днів після отримання оригіналів документів.

На підтвердження виконання послуг із перевезення вантажу за Договором-заявкою № 12/15-53 від 03.12.2015, позивачем надано оригінал міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №000200, рахунок-фактуру № КТ-0000288 від 0712.2015 та акт №КТ-0000280 здачі-приймання робіт (надання послуг) від 07.12.2015.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною першою статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами за допомогою засобів електронного зв'язку було укладено Договір-заявку № 12/15-53 від 03.12.2015 на транспортні послуги по перевезенню вантажу автомобільним транспортом у міжнародному сполученні. Зазначений факт також не заперечується відповідачем.

У відповідності до ч. 1 ст. 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Згідно із ч. 1 ст. 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

З міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR) №000200 вбачається, що позивачем як перевізником здійснено перевезення вантажу (21978 кг) за погодженим сторонами маршрутом.

Позивачем було виставлено відповідачу рахунок-фактуру №КТ-0000288 від 07.12.2015 на оплату послуг (транспортні послуги по маршруту м. Рига (Латвія) - м. Львів (Україна). Автомобіль: АТ 0762 ВК, АТ 2684 ХТ) на суму 22 000,00 грн.

Позивачем складено та підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №КТ-0000280 від 07.12.2015) на суму 22000,00 грн.

Вказані вище документи направлені позивачем 10.12.2015, що підтверджується реєстром відправленої поштової кореспонденції та списком згрупованих поштових відправлень.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що документи для оплати наданих послуг з перевезення отримав 14.12.2015.

Нормами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до умов Договору-заявки № 12/15-53 від 03.12.2015, відповідач оплачує за надані послуги з перевезення протягом 14 банківських днів після отримання оригіналів документів.

Однак, додаткові умови до Договору-заявки № 12/15-53 від 03.12.2015 містять умову про те, що строк оплати за перевезення може бути виконаний з можливою затримкою в триста десять календарних днів.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 6 та ст. 627 ЦК України, сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Таким чином, враховуючи додаткові умови до Договору-заявки № 12/15-53 від 03.12.2015 а також беручи до уваги той факт, що документи для здійснення оплати отримані відповідачем 14.12.2015, кінцевий строк для виконання обов'язку відповідача по внесенню оплати на момент подачі позову до суду, не настав, а тому позов є таким, що поданий позивачем передчасно.

Враховуючи, що кінцевий строк для оплати наданих позивачем послуг з перевезення не настав, у суду відсутні підстави для задоволення позову, оскільки у відповідача ще не виник строк для оплати.

Крім того, матеріалами справи, зокрема платіжними дорученнями, долученими відповідачем до матеріалів справи, підтверджується факт того, що відповідач частково виконує свої зобов'язання по оплаті отриманих послуг.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про стягненння 3% річних та інфляційних втрат задоволенню також не підлягають, оскільки відповідачем не допущено прострочення виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Частиною 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 2 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що кінцевий строк виконання зобов'язання з оплати наданих позивачем послуг не настав, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є передчасними, а тому суд відмовляє у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "КОСАН-ТРАНС".

Судовий збір за розгляд справи, відповідно до ст. 49 ГПК України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 32-34, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення складено та підписано 01.08.2016.

Суддя С.О. Турчин