ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

"11" липня 2016 р. Справа № 911/1682/16

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, м. Київ

до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква

про стягнення 76 015,19 грн.

Суддя Щоткін О.В.

за участю представників:

позивач ОСОБА_1 предст. дов. №14-124 від 13.05.2016 р.;

відповідач ОСОБА_2 предст. дов. №1403 від 16.05.2016 р.;

ОСОБА_3 предст. дов. №1456 від 16.05.2016 р.

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (позивач) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква (відповідач) про стягнення 76 015,19 грн., які складаються з: 23 459,10 грн. пені, 4486,66 грн. 3% річних та 48 069,43 грн. інфляційних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу № 13/3550-БО-17 від 30.01.2013.

Ухвалою господарського суду Київської області від 24.05.2016 у справі №911/1682/16 було порушено провадження та призначено до розгляду на 01.07.2016 року.

01.07.2016 року через канцелярію суду відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує посилаючись на те, що відповідач є неприбутковою організацією, а тому всі розрахунки за надані послуги здійснюються через Державну казначейську службу України в межах взяття бюджетного зобовязання відповідно до законодавства та наявності документів, які підтверджують цільове направлення коштів, на підставі актів приймання-передачі газу, а оскільки позивачем було прострочено виконання свого обовязку з надсилання актів, то в діях відповідача відсутній будь-який умисел щодо невиконання умов договору.

Крім того, відповідач зазначав, що позивачем невірно визначено період початку і завершення прострочення виконання зобовязань, за який позивачем нараховуються пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Також відповідач з посиланням на положення ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України просив суд зменшити розмір пені.

В судовому засіданні 01.07.2016 оголошувалась перерва в порядку ст. 77 Господарського процесуального кодексу України на 11.07.2016 року.

11.07.2016 року через канцелярію суду позивач подав письмові заперечення на відзив відповідача, які були прийняті судом до розгляду та залучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 11.07.2016 року представником позивача подано до суду розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, в якому позивачем, з урахуванням заперечень відповідача, було скориговано суми пені, 3% річних та інфляційних втрат, а саме нараховано: 22 985,84 грн. пені, 4401,80 грн. 3% річних та 47 771,83 грн. інфляційних втрат.

Зазначений розрахунок був прийнятий судом до розгляду, однак, оскільки позивачем не було подано суду заяви про зменшення розміру позовних вимог, суд здійснює розгляд справи в межах сум, заявлених у позовній заяві.

Згідно з ч. 2 статті 82 Господарського процесуального кодексу України, рішення приймається судом за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та іншими учасниками господарського процесу, а також доказів, які були витребувані господарським судом, у нарадчій кімнаті.

Відповідно до ч. 1 статті 85 ГПК України, прийняте рішення оголошується господарським судом у судовому засіданні після закінчення розгляду справи.

11.07.2016 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно зясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

30.01.2013 року між Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (продавець) та Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква (покупець) було укладено договір № 13/3550-БО-17 купівлі-продажу природного газу (договір), відповідно до п. 1.1. якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2013 році природний газ, а покупець зобовязується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Пунктом 4.1. договору встановлено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору у січні 2013-лютому 2014 року позивач передав, а відповідач прийняв природного газу на загальну суму 2 112 007,05 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами приймання-передачі.

Як стверджує позивач у своїй позовній заяві, станом на час звернення з позовом до суду Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква повністю оплатив вартість отриманого природного газу, що також підтверджується наданими відповідачем платіжними дорученнями №121 від 28.02.2013 року на суму 467713,05 грн., №157 від 12.03.2013 року - 87241,22 грн., №163 від 13.03.2013 року - 148 588,17 грн., №227 від 28.03.2013 року - 57 633,52 грн., №235 від 09.04.2013 року - 110482,66 грн., №162 від 13.03.2013 року - 168470,49 грн., №236 від 09.04.2013 року - 166568,49 грн., №281 від 26.04.2013 року - 74681,00 грн., №307 від 15.05.2013 року - 16113,19 грн., №289 від 26.04.2013 року - 39839,34 грн., №621 від 30.10.2013 року - 46376,34 грн., №710 від 28.11.2013 року - 93941,10 грн., №623 від 07.11.2013 року - 30977,21 грн., №819 від 24.12.2013 року - 98070,78 грн., №827 від 24.12.2013 року - 215303,36 грн.

Крім того, відповідачем здійснювалось перенесення переплати за іншими договорами: згідно листа №1148 від 30.05.2014 року на суму 477416,97грн.

Разом з тим, за словами позивача, відповідач свої грошові зобовязання виконував з систематичним порушенням строків оплати, встановлених договором, у звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача 23 459,10 грн. пені, 4486,66 грн. 3% річних та 48 069,43 грн. інфляційних.

Відповідач у свою чергу проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем було прострочено виконання свого обовязку з надсилання підписаних актів приймання-передачі природного газу, а отже прострочення виконання зобовязань з оплати сталось не з вини відповідача.

Відносно вказаного вище суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами відсутній спір щодо фактичних обсягів та строків щомісячної поставки газу протягом січня 2013-лютого 2014 року, тому прострочення оформлення окремих актів приймання-передачі газу не може змінювати конкретний строк оплати, визначений п. 4.1. Договору.

В звязку з цим суд враховує, що акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показів своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних місячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, незважаючи на запізніле підписання позивачем актів.

Таким чином зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали б на виконання відповідачем зобовязання з оплати вартості газу у строк, встановлений п. 4.1. Договору, а прострочення позивача щодо підписання актів не може бути умовою для відстрочення виконання грошового зобовязання відповідачем на підставі ч. 2 ст. 613 ЦК України, оскільки саме відповідач спочатку складає акт та обізнаний про обсяг спожитого у відповідному місяці природного газу за показниками лічильників.

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України (від 21.07.2015 р. у справі № 902/1598/14; від 02.06.2015 р. у справі № 904/8409/14; від 29.01.2015 р. у справі № 904/6327/14; від 13.11.2014 р. у справі № 924/943/14).

З огляду на вищевикладене, суд вважає заперечення відповідача безпідставними.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача 23 459,10 грн. пені суд зазначає наступне.

Пунктом 7.3. Договору передбачено, що у разі невиконання покупцем п. 4.1. Договору він у безспірному порядку зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відповідно до вимог ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з уточненого розрахунку наданого позивачем 11.07.2016 року, нарахування пені було здійснено за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати природного газу у листопаді 2013-лютому 2014 року, зокрема:

- за несвоєчасне виконання зобовязання з оплати природного газу отриманого у листопаді 2013 позивачем нараховано 339, 18 грн. пені за період з 14.12.2013 по 29.12.2013 року.

- за несвоєчасне виконання зобовязання з оплати природного газу отриманого у грудні 2013 позивачем нараховано 3354,34 грн. пені за період з 14.01.2014 по 30.05.2014 року.

- несвоєчасне виконання зобовязання з оплати природного газу отриманого у січні 2014 позивачем нараховано 10 283,38 грн. пені за період з 14.02.2014 по 30.05.2014 року.

- несвоєчасне виконання зобовязання з оплати природного газу отриманого у лютому 2014 позивачем нараховано 6 749,14 грн. пені за період з 14.03.2014 по 30.05.2014 року.

Перевіривши уточнений розрахунок пені, наданий позивачем, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, а також застосовуючи подвійну облікову ставку НБУ, суд встановив, що він є вірним.

У відзиві на позов відповідач на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 83 Господарського процесуального кодексу України просив суд зменшити розмір пені за зобовязаннями лютого-жовтня 2015 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 83 ГПК України господарський суд має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання.

Стаття 233 ГК України передбачає, що у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. (абз. 1 та 4 п. 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції №18 від 26 грудня 2011 року).

Наведені відповідачем підстави для зменшення пені, зокрема, те, що відповідач є бюджетною установою і утримується за рахунок асигнувань державного бюджету та те, що відповідач є неприбутковою організацією, не є тим винятковим випадком, який є підставою для зменшення пені.

Крім того, судом були досліджені, надані позивачем фінансові звіти, з яких вбачається, що Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України понесло значні збитки, у звязку з невиконанням чи неналежним виконанням зобовязань з контрагентами позивача, в тому числі й відповідачем.

В разі зменшення розміру пені будуть порушені матеріальні інтереси позивача, що може призвести до негативних наслідків для нього та матиме дискримінаційний характер відносно його прав та інтересів.

Враховуючи вищевикладене, а також майновий стан позивача та відповідача, суд дійшов висновку, що клопотання відповідача про зменшення належного до стягнення розміру пені задоволенню не підлягає.

Також позивачем заявлено до стягнення 4 486,66 грн. 3% річних та 48 069,43 грн. інфляційних за неналежне виконання зобовязань з оплати природного газу у листопаді 2013-лютому 2014 року.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши уточнений розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобовязань з оплати природного газу у листопаді 2013-лютому 2014 року, за допомогою калькулятора штрафів системи «Ліга-Закон», з врахуванням норм чинного законодавства та умов договору, суд встановив, що він є вірним.

Разом з тим, суд зазначає, що оскільки позивач, надавши уточнений розрахунок позовних вимог, не зменшив розмір позовних вимог, то з урахуванням викладеного позов підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 22 985,84 грн. пені, 4401,80 грн. 3% річних та 47 771,83 грн. інфляційних втрат. В іншій частині позову суд відмовляє.

Відповідно до статті 49 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 33, 34, 44, 49, статтями 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква (09100, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Ярмаркова, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, ) 22 985 (двадцять дві тисячі девятсот вісімдесят пять) грн. 84 коп. пені, 4401 (чотири тисячі чотириста одну) грн. 80 коп. 3% річних, 47 771 (сорок сім тисяч сімсот сімдесят одну) грн. 83 коп. інфляційних втрат та 1362 (одну тисячу триста шістдесят дві) грн. 45 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Дата підписання повного тексту рішення 27.07.2016р.

Суддя О.В. Щоткін