КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" липня 2016 р. Справа№ 910/3374/16
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Іоннікової І.А.
суддів: Хрипуна О.О.
Тарасенко К.В.

секретар Каніковський А.О.

за участю представників:
від позивача: Ковальчук І.В. (представник за довіреністю)
від відповідача: Семенюта О.В. (представник за довіреністю)
від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу Міністерства оборони України
на рішення господарського суду міста Києва
від 16.05.2016 року
у справі №910/3374/16 (суддя Чебикіна С.О.)
за позовом Міністерства оборони України
до Публічного акціонерного товариства "АРТЕМ-БАНК" (АТ "АРТЕМ-БАНК")
третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш"
про стягнення 242400,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

Міністерство оборони України звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "АРТЕМ-БАНК" (АТ "АРТЕМ-БАНК") про стягнення 242400,00 грн. суми банківської гарантії №1375/15Г від 18.08.2015 року за невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" умов договору на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56.
Рішенням господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року в позові відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що на момент пред`явлення позивачем позовних вимог до відповідача, третя особа у повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача 242400,00 грн. за банківською гарантією №1375/15Г від 18.08.2015 року.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Міністерство оборони України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва 16.05.2016 року у справі №910/3374/16 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм процесуального та матеріального права. При цьому скаржник зазначає, що судом не досліджено той факт, що третя особа прострочила виконання зобов`язання, а тому з урахуванням змісту банківської гарантії, Міністерство оборони України має право вимагати від відповідача за гарантією в межах гарантованої суми виплати коштів в розмірі 242400,00 грн.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Гончаров С.А., Тищенко О.В.) від 21.06.2016р. апеляційну скаргу Міністерства оборони України було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 19.07.2016 р.
Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 р. у справі №910/3374/16 призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/3374/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя: Іоннікова І.А., судді: Хрипун О.О., Тарасенко К.В.
Ухвалою Київського апеляційного господарського суду колегією суддів (у складі головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Хрипун О.О., Тарасенко К.В.) від 19.07.2016 р. прийнято до провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України було прийнято до провадження і розгляд справи призначено на 19.07.2016 р.
Представники сторін надали в судовому засіданні пояснення по суті спору.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
26.08.2015р. між Міністерством оборони України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" (виконавець) було укладено договір №247/1/15/56 на закупівлю продукції за державні кошти, за умовами якого виконавець зобов`язався поставити замовникові продукцію зазначену в специфікації, що поставляється за річним планом державних закупівель Міністерства оборони України на 2015 рік, згідно з додатком 1 (далі специфікація), а замовник прийняти через вантажоодержувача військову частину НОМЕР_1 (Київська обл. Рокитнянський район, с. Ольшаниця), та оплатити таку продукцію (п.1.1. договору).
Строк постачання товару визначено специфікацією, а саме: до 30.10.2015 року.
В забезпечення виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Будшляхмаш" зобов`язань за вищезазначеним договором поставки, Публічним акціонерним товариством "АРТЕМ-БАНК" надано банківську гарантію №1375/15Г від 18.08.2015, відповідно до умов якої гарант (відповідач) зобов`язався виплатити бенефіціару (позивачу) суму 242400,00 грн. у випадку невиконання принципалом (третьою особою) обов`язків, передбачених договором на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56.
Поясненнями позивача, відповідача, актами приймання №43/4 від 30.10.2015 року, №44/4 від 31.10.2015 року підтверджується факт того, що на виконання умов договору на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56 третя особа поставила позивачу продукцію з порушенням строків постачання продукції, а саме: за актом №44/4 від 31.10.2015 року - прострочення становить 1 день. Факт наявності прострочення поставки товару сторонами спору не заперечується.
Пунктом 7.2. договору поставки сторони договору погодили, що у разі порушення постачальником строків поставки продукції виконавець сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка від вартості (з ПДВ) непоставленої (недопоставленої) продукції, за кожний день прострочення поза встановлені договором строки поставки, а за прострочення понад 30 днів з виконавця додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної суми. У разі ненадання виконавцем у зазначений у п. 2.10 договору термін документів, що підтверджують поставку продукції, до виконавця застосовуються штрафні санкції у розмірі 0,1 відсотка від вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожний день прострочення.
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов`язку.
Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Цими ж статтями також передбачено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, встановлених законом не допускається.
Положеннями ст.599 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Колегією суддів встановлено, що третя особа перерахувала на рахунки Міністерства оборони України суми штрафних санкцій у розмірі 6060,00 грн., у зв`язку з порушенням строків постачання продукції, що підтверджується платіжним дорученням №1073 від 26.11.2015 року.
Позивач також не заперечує, що третя особа у повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання за договором поставки, а також сплатила штрафні санкції за прострочення їх виконання.
Водночас, Міністерство оборони України 26.02.2016 року звернулось до Публічного акціонерного товариства "Артем-Банк" з позовом про стягнення 242400,00 грн. згідно банківської гарантії №1375/15Г від 18.08.2015, з огляду на те, що третя особа виконала зобов`язання за договором поставки з простроченням погоджених сторонами термінів.
Відповідно до частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з частиною 2 статті 9 Цивільного кодексу України законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.
Положеннями ч. 1 ст. 14 Господарського кодексу України визначено, що не є предметом регулювання цього Кодексу, зокрема, майнові та особисті немайнові відносини, що регулюються Цивільним кодексом України, при цьому відповідно до частини першої статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом. Тобто спеціальні норми Господарського кодексу України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами Цивільного кодексу України, які містять відповідне загальне регулювання.
Згідно з ст.200 Господарського кодексу України, гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов`язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов`язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.
Частинами 1, 2, 3 статті 563 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії; вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі, до якої додаються документи, зазначені у гарантії, та вказується, у чому полягає порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією.
Відповідно до умов банківської гарантії №1375/15Г від 18.08.2015 Міністерство оборони України має право вимагати від відповідача за гарантією в межах гарантованої суми виплати коштів в розмірі 242400,00 грн., а відповідач зобов`язаний такі кошти сплатити у випадку невиконання третьою особою перед позивачем своїх зобов`язань, що передбачені договором на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56.
Відповідальності гаранта за порушення строків виконання третьою особою взятих на себе зобов`язання за договором поставки гарантією №1375/15Г не передбачено.
Враховуючи те, що на момент пред`явлення позивачем позовних вимог до відповідача, третя особа у повному обсязі виконала свої зобов`язання за договором на закупівлю продукції за державні кошти від 26.08.2015 року №247/1/15/56, а умовами вищезазначеної гарантії не передбачено відповідальності гаранта за порушення строків виконання третьою особою взятих на себе зобов`язання за договором поставки, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 242400,00 грн. за банківською гарантією №1375/15Г від 18.08.2015 року.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 26.02.2013 року у справі №5011-61/9263-2012.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.
За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування чи зміни оскаржуваного рішення суду не вбачається.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.
Керуючись ст. ст. 49, 99, 101-103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 16.05.2016 року у справі №910/3374/16 залишити без змін.
Матеріали справи №910/3374/16 повернути до господарського суду міста Києва.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у встановлені законом порядку та строки.
Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді О.О. Хрипун

К.В. Тарасенко