ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 року Справа № 915/706/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом ОСОБА_1 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

до відповідача ОСОБА_2 - особи підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54000

про повернення орендованого майна

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_4, довіреність № 1133/10/01/08/16 від 07.06.2016 року;

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВЛЕНО:

До господарського суду Миколаївської області звернулось ОСОБА_1 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_2 особи підприємця ОСОБА_3 про зобовязання ФОП ОСОБА_3 звільнити та повернути нежитлові цокольні приміщення літ. А-2 № 1 площею 32, 8 кв.м., № 2 площею 14, 5 кв.м., № 3 площею 3, 6 кв.м., № 4 площею 8, 5 кв.м., розміщених за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5 згідно акту приймання передачі ОСОБА_1 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 02.07.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 19.07.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 19.07.2016 року розгляд справи відкладено на 28.07.2016 року.

В судовому засіданні 28.07.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив наступне.

06.04.2015 року між ОСОБА_1 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 був укладений договір оренди нежитлових приміщень літ.А-2 загальною площею 59,4 кв.м., розміщених за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5 на цокольному поверсі, що знаходяться на балансі ТзОВ ЖЕК «Забота».

Відповідно до акту приймання-передачі по договору нежитлові приміщення передані в орендне користування.

З 06.04.2016 року договір оренди № 7554 припинився у зв'язку з закінчення строку його дії, проте орендоване майно не було повернуто з орендного користування, що і стало підставою для звернення до суду із позовом.

Позовні вимоги обгрунтовані приписами ст. 202, 509, 525, 526, 759, 763, 764, 785 ЦК України, ст. 193, 291 ГК України, Закону України Про оренду державного та комунального майна та умовами договору.

Відповідач не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та в судові засідання повноважного представника не направив, письмового відзиву по суті спору не подав.

Ухвала господарського суду від 02.07.2016 року, направлена на адресу відповідача ОСОБА_2 - особи підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54001, повернута до суду поштовою установою із відміткою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" (арк. 21-23).

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцем проживання ОСОБА_2 - особи підприємця ОСОБА_3 є АДРЕСА_1, 54000 (арк. 44-45).

За таких обставин ухвали направлялись на правильну адресу відповідача.

Явка повноважного представника відповідача не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між ОСОБА_1 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради та ОСОБА_2 - особою підприємцем ОСОБА_3 було укладено договір оренди нерухомого або індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності № 7554 від 06.04.2015 року (арк. 9-10).

В подальшому між сторонами було укладено договори про внесення змін до договору оренди, якими внесено зміни в частині розміру орендної плати (арк. 11-12).

Договір та договори про внесення змін підписано сторонами.

Таким чином, на підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобовязання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1.1 Договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (надалі - майно), керуючись наказом орендодавця (відповідно до положення) від 31.03.2015 року наказ № 87/03, нежитлові приміщення літ. А-2 загальною площею 59, 4 кв.м., розміщені за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5 на цокольному поверсі, що знаходиться на балансі ТзОВ «ЖЕК «Забота», вартість яких визначена згідно з висновками експерта і становить за експертною оцінкою 92 070 грн. станом на 31.01.2015 року.

Майно передається з метою використання під торгівельну діяльність.

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передавання майна.

Відповідно до п. 2.2 Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно.

Судом встановлено, що на виконання умов договору оренди орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення літ. А-2 № 1 площею 32, 8 кв.м., № 2 площею 14, 5 кв.м., № 3 площею 3, 6 кв.м., № 4 площею 8, 5 кв.м., розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5 загальною площею 59, 4 кв.м., що підтверджується ОСОБА_4 приймання передавання нежитлового приміщення по договору оренди № 7554 від 06.04.2015 року, який підписано сторонами 06.04.2015 року (арк. 13).

Відповідно до ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічне положення передбачено ч. 2 ст. 26 Закону України Про оренду державного та комунального майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України Про оренду державного та комунального майна у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Відповідно до п. 4.1 постанови Пленуму ВГСУ від 29.05.2013 року № 12 Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір укладено на 1 рік (років), що діє з 06.04.2015 року до 06.04.16 року включно.

Відповідно до п. 10.7 Договору договір оренди припиняється в разу закінчення строку, на який його було укладено.

Відповідно до п. 10.5 Договору у разі закінчення строку дії договору, останній продовжується шляхом укладення додаткової угоди за умови письмового звернення орендаря відповідно до вимог положення.

Відповідно до п. 2.4 Договору у разі розірвання договору, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря, останній повинен повернути орендодавцеві орендоване приміщення в пятнадцятиденний термін з дня отримання заяви орендодавця за актом приймання-передавання приміщення.

Відповідно до п. 5.12 Договору у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язується негайно повернути орендодавцеві або підприємству, указаному орендодавцем, орендоване майно в належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати орендодавцеві збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря.

Відповідно до п. 2.7 Договору майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передавання.

Відповідно до п. 2.8 Договору обовязок по складанню акта приймання-передавання покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні договору.

Судом встановлено, що позивачем було направлено на адресу відповідача лист № 329/10.01-08/16 від 22.03.2016 року (до закінчення строку дії договору) з відмовою від продовження строку дії договору оренди та з вимогою звільнити орендоване майно, передавши його у належному стані (арк. 14). Факт направлення листа підтверджується фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення (арк. 14 на звороті).

29.04.2016 року (протягом місяця після закінчення строку дії договору) на адресу відповідача було надіслано повторний лист № 857/10-01/08/16 від 29.04.2016 року з вимогою повернути орендоване майно (арк. 15). Факт направлення листа підтверджується фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення (арк. 15 на звороті).

Крім того, 29.04.2016 року (протягом місяця після закінчення строку дії договору) позивачем було направлено на адресу відповідача ще один лист № 858/10/01/08/16 від 29.04.2016 року з відмовою від продовження строку дії договору оренди та з вимогою звільнити орендоване майно, передавши його у належному стані (арк. 16). Факт направлення листа підтверджується фіскальним чеком та рекомендованим повідомленням про вручення (арк. 16 на звороті).

Всі вищевказані листи-вимоги отримані відповідачем.

Суду не подано доказів продовження дії договору оренди шляхом укладення додаткової угоди за умови письмового звернення орендаря відповідно до умов п. 10.5 договору.

Доказів повернення майна з орендного користування шляхом підписання акту приймання-передавання суду не подано.

Будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги, суду не подано.

Таким чином, відповідач не виконав свого обов'язку щодо повернення орендованого майна, чим порушив вимоги ст. 525, 526, 763, 785 ЦК України, ст. 291 ГК України та умов договору оренди, та права позивача, за захистом яких останній правомірно звернувся до суду.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33, 34 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 43 ГПК України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та підлягають задоволенню.

Судовий збір в розмірі 1 378 грн. відповідно до ст. 49 ГПК України слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, 82-84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Зобовязати відповідача ОСОБА_2 - особу підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54000 звільнити та повернути позивачу ОСОБА_1 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 () нежитлові цокольні приміщення літ. А-2 № 1 площею 32, 8 кв.м., № 2 площею 14, 5 кв.м., № 3 площею 3, 6 кв.м., № 4 площею 8, 5 кв.м., розміщених за адресою: м. Миколаїв, вул. Московська, 11/5 згідно акту приймання передачі.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 - особи підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1, 54000 на користь позивача ОСОБА_1 з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ():

- 1 378, 00 грн. (одна тисяча триста сімдесят вісім грн. 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 28.07.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш