РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2016Справа №910/7150/16

За позовом Приватної Фірми "АіЄ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КМБ-Бетон"

про визнання договору недійсним

Суддя: Домнічева І.О.

Представники сторін:

від позивача: Євдощук А.А., Бейлик А.Б. - за дов.

від відповідача: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватна фірма "АіЄ" звернулась до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КМБ-Бетон" про визнання договору недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір № 1/12-11 купівлі продажу бетону/будівельних матеріалів, позивачем ніколи не укладався і подібний товар за умовами договору позивач не отримував. Підписи які містяться на фотокопіях не належать директору позивача, підписи в накладних виконано особою яка ніколи не працювала в позивача. В зв'язку з чим посилаючись на ст. ст. 203,215 ЦК України, позивач просить визнати недійсним договір № 1/12-11 купівлі - продажу бетону/будівельних матеріалів від 12.11.07р.

Ухвалою від 19.04.2016 р. порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 10.05.2016 р.

Судове засідання 10.05.2016 р. не відбулося.

18.05.16р. через відділ діловодства суду відповідачем подано заперечення на позовну заяву та клопотання про застосування строків позовної давності.

Наступне судове засідання було призначено на 18.05.2016 р.

У судовому засіданні 18.05.2016 р. було оголошено перерву до 07.06.2016 р.

01.06.16р. через відділ діловодства суду Державна фіскальна служба надіслала відповідь на судовий запит.

07.06.16р. через відділ діловодства суду позивачем подано додаткові матеріали по справі.

Ухвалою від 07.06.2016 р. продовжено строк розгляду спору у справі відповідно до статті 69 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи відкладено на 30.06.2016 р.

21.06.2016 р. від ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві надійшла відповідь на запит суду.

22.06.2016 р. від Державної фіскальної служби надійшла інформація по справі.

30.06.2016 р. від відповідача через відділ діловодства суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 30.06.16р. розгляд справі відкладено на 05.07.16р.

Представник відповідача в судове засідання 05.07.16 р. не з'явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Жодних заяв, клопотань через відділ діловодства суду від відповідача не надходило.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 05.07.16 р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши наявні в справі матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги мотивовані тим, що договір № 1/12-11 купівлі продажу бетону/будівельних матеріалів, позивачем ніколи не укладався і подібний товар за умовами договору позивач не отримував. Підписи які містяться на фотокопіях не належать директору позивача, підписи в накладних виконано особою яка ніколи не працювала в позивача. В зв'язку з чим посилаючись на ст. ст. 203,215 ЦК України, позивач просить визнати недійсним договір № 1/12-11 купівлі - продажу бетону/будівельних матеріалів від 12.11.07р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 04.01.2016р. по справі №355/1937/15-ц за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» до ОСОБА_3 та Приватної фірми «АіЄ» про стягнення заборгованості, задоволено в повному обсязі.

Рішенням Апеляційного суду Київської області №355/1937/15-ц від 18.05.16р. рішення Баришівського районного суду Київської області від 4 січня 2016 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» до ОСОБА_3 (поручитель) про стягнення заборгованості за договором № 1/12-11 купівлі - продажу бетону/будівельних матеріалів від 12.11.07р. скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволення позову відмовлено. Оскільки, оплата Товару Покупцем у встановлений Договором строк проведена не була, позов в суд до поручителя пред'явлено 2 грудня 2015 року, тобто не протягом одного року від дня укладення договору поруки, то порука відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України є припиненою. В іншій частині позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «КМБ-Бетон» до приватної фірми «АіЄ» про стягнення заборгованості рішення Баришівського районного суду Київської області від 4 січня 2016 року скасувано і провадження у справі в цій частині закрито, оскільки вказаний спір виник між юридичними особами.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 04.01.2016р. та Рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.05.16р. по справі №355/1937/15-ц, встановлено укладеність Договору № 1/12-11 купівлі-продажу бетону/будівельних матеріалів від 12 листопада 2007р. між ПФ «АіЄ» та ТОВ «КМБ-Бетон».

Слід зазначити, у справі № 355/1937/15-ц представником ТОВ ПФ «АіЄ» позовні вимоги по справі №355/1937/15-ц визнано в повному обсязі.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 даного Кодексу визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Крім того, у відзиві на позов Відповідач письмово звернувся до суду з заявою про застосування до позовних вимог строку позовної давності , в зв'язку з чим, просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 2.2. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 р. "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку, що право позивача не є порушеними, суд не вбачає підстав для застосування позовної давності.

Згідно з ч.1 статті 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 34 ГПК України передбачено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судовий збір, відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 32, ч.1 ст. 33, ст.ст. 34, 44, 49, ст.ст. 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 18.07.16 р.

Суддя І.О. Домнічева