КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2016 р. Справа№ 910/4812/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Майданевича А.Г.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Колодяжна А.В. - посвідчення № 036177 від 04.11.2015р.

від позивача: Баранов М.С. - дов. № 225-КМГ-1507 від 10.05.2016р.

від відповідача: Глущенко М.М. - дов. № 05 від 15.06.2015р.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2016р.

у справі № 910/4812/16 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі

Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000"

про повернення земельної ділянки

В судовому засіданні 06.07.2016р. відповідно до ст. ст. 85, 99 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

В березні 2016р. Заступник прокурора міста Києва звернувся до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Барс 2000» про повернення земельної ділянки площею 0,003 га на проспекті Перемоги (автодорога Київ-Житомир, 14 км) у Святошинському районі міста Києва (обліковий номер земельної ділянки 75:165:005), що використовується для експлуатації та обслуговування газозаправного пункту та споруди операторської, Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.05.2016р. у справі №910/4812/16 позов задоволено повністю.

Зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Барс 2000" повернути земельну ділянку площею 0,003 га на проспекті Перемоги (автодорога Київ-Житомир, 14 км) у Святошинському районі міста Києва (обліковий номер земельної ділянки 75:165:005), що використовується для експлуатації та обслуговування газозаправного пункту та споруди операторської, Київській міській раді (01044, м.Київ, вул.Хрещатик, буд.36, ), привівши у придатний для використання стан.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000" на користь Прокуратури міста Києва судовий збір в розмірі 1 378, 00 грн.

Рішення мотивоване тим, що відповідачем не спростовано факт самовільного користування земельною ділянкою.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм процесуального та матеріального права, рішення прийнято з неправильним з'ясуванням фактичних обставин справи та не доведеністю обставин, що мають значення для справи, оскільки, судом не встановлено факту самовільного зайняття спірної земельної ділянки, яка використовується відповідачем на підставі договору від 04.01.2016р., укладеного між ТОВ «Де-Люкс» та відповідачем.

Відповідно до автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача 16.06.2016р. передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Гончаров С.А., Майданевич А.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.06.2016р. колегією суддів в зазначеному складі прийнято апеляційну скаргу до провадження та призначено до розгляду на 06.07.2016р.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 06.07.2016р. підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Прокурор та представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 06.07.2016р. заперечували проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 статті 101 ГПК України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу.

Частиною 2 статті 101 ГПК України передбачено, що апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги та перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Згідно статті 99 ГПК України в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у розділі ХІІ ГПК України.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню виходячи з наступного.

Звертаючись з даним позовом до суду, прокурор посилався на те, що на підставі запиту №05/1-195-15 від 24.02.2016р. прокуратури міста Києва Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено обстеження земельної ділянки за адресою: проспект Перемоги (автодорога Київ-Житомир, 14 км) у Святошинському районі м. Києва, код ділянки 75:165:005.

За наслідками проведення огляду Департаментом земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) складено акт обстеження земельної ділянки №16-0426-08 від 01.03.2016р. із зазначенням, що дана земельна ділянка використовується Товариством з обмеженою відповідальністю "Барс 2000" для експлуатації та обслуговування газозаправного пункту та споруди операторської, згідно з даними земельного кадастру земельна ділянка за вказаною адресою обліковується, як землі не надані у власність чи користування. Документи, що посвідчують право власності чи користування на земельну ділянку у Департаменті земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) відсутні.

При складанні акту були відсутні представники КП «Київтранспарксервіс», за яким рішенням Київської міської ради від 23.06.2011р. № 242/5629 (зі змінами та доповненнями) закріплено паркувальний майданчик, частина якого знаходиться на спірній земельній ділянці, представники ТОВ «Київ Інвест Груп», що експлуатує паркувальний майданчик, частина якого знаходиться на спірній земельній ділянці на підставі договору з КП «Київтранспарксервіс» від 30.12.2013р. № ДНП-2013-12/55, представники ТОВ «Де-Люкс», що експлуатує частину паркувального майданчика розміщеного на спірній земельній ділянці на підставі договору від 01.11.2015р., та представники ТОВ «Барс 2000», яке експлуатує частину паркувального майданчика розміщеного на спірній земельній ділянці на підставі договору № 14-с від 04.01.2016р., і як наслідок не досліджувались документи, на підставі яких відповідач здійснює свою господарську діяльність на частині спірної земельної ділянки.

Крім того, зі змісту зазначеного акту обстеження земельної ділянки вбачається, що обстеження проведено посадовою особою Департаменту земельних ресурсів у відповідності до "Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві" затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890.

Відповідно до п.п. 9 п. 3.1. "Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві", затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890, Головне управління при здійсненні самоврядного контролю за використанням і охороною земель у місті Києві відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, проводить обстеження земельних ділянок щодо їх використання землекористувачами та складає відповідні акти обстеження земельних ділянок для розгляду Київською міською радою питань про поновлення договорів оренди земельних ділянок.

Тобто метою складання таких актів є обстеження земельних ділянок для розгляду Київською міською радою питань про поновлення договорів оренди земельних ділянок.

У свою чергу, п. 6.1 та п. 6.2. зазначеного Положення визначено, що Головне управління після виявлення порушень земельного законодавства складає акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та дає вказівку про необхідність усунення порушень земельного законодавства.

Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства та вказівка про необхідність усунення порушень земельного законодавства складаються у двох примірниках, один з яких видається особі, яка вчинила порушення земельного законодавства, або направляється їй поштою.

В акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства зазначаються:

- номер акта перевірки;

- прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи або найменування юридичної особи, щодо яких проводиться перевірка, та їх адреси або місцезнаходження;

- прізвище, ім'я, по батькові та посада працівника Головного управління, який здійснює перевірку;

- дата та підстави проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства;

- дані про земельну ділянку (місце розташування, розмір, цільове призначення, наявність документів, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою, та інші дані);

- виявлені порушення земельного законодавства;

- пояснення фізичної, юридичної особи з приводу виявлених порушень земельного законодавства.

Тобто, у випадку виявлення порушень норм земельного законодавства мав бути складений акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, а не акт обстеження земельної ділянки, у якому мають міститись пояснення фізичної, юридичної особи з приводу виявлених порушень земельного законодавства, однак наданий прокурором акт зазначених пояснень не містять.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не приймає наданий прокурором акт обстеження земельної ділянки від 01.03.2016р. №16-0426-08 як належний та допустимий доказ самовільного зайняття відповідачем спірної земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з таблиці 1 до додатку № 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011р. № 242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" з урахуванням змін внесених рішенням Київської міської ради від 02.07.2015р. № 667/1531, паркомісця, які використовуються відповідачем розташовані на паркувальному майданчику, який закріплено за Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс".

30.12.2013р. між Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс" (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Інвест Груп» (сторона-2) укладено договір №ДНП-2013-12/55 про надання права на експлуатацію фіксованих місць паркування, відповідно до п. 1.1. якого сторона-1 надає за плату стороні-2 право на організацію та експлуатацію 18 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 2 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять інвалідів, що розташовані на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський район, просп. Перемоги (автодорога Київ-Житомир 14 км), в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, а також здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхнього автотранспорту.

Договір №ДНП-2013-12/55 від 30.12.2013р. вважається укладеним і набирає чинності 01.01.2014р. та діє до 31.12.2014р.

Додатковою угодою №1 від 15.07.2014р. до даного договору строк дії договору визначено до 31.12.2016р.

Додатковою угодою б/н від 30.07.2015р. до вказаного договору сторони погодили продовження дії договору до 31.12.2018р.

01.11.2015р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київ Інвест Груп» (сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Де - Люкс" (сторона-2) укладено Договір, відповідно до якого сторона-1 надає, а сторона-2 приймає у строкове платне користування та експлуатацію 5 місць для паркування транспортних засобів на паркувальному майданчику розташованому за адресою: м. Київ, Святошинський район, Брест-Литовське шосе, 15 км (біля будівлі за адресою Брест-Литовське шосе, 21 літ А).

У пункті 1.2. зазначеного договору вказано, що сторона-1 набула право надавати послуги з експлуатації платних паркувальних місць на паркувальному майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський район, Брест-Литовське шосе, 14 км (просп. Перемоги (Автодорога Київ - Житомир 14 км)) на підставі договору від 30.12.2013р. № ДНП-2013-12/55.

Термін дії договору, згідно п. 3.1., встановлено до 31.12.2018р.

Відповідно до наданих відповідачем документів, останній здійснює діяльність на частині спірної земельної ділянки на підставі договору з Товариством з обмеженою відповідальністю "Де-Люкс" від 04 січня 2016 року №14-с про строкове, платне користування та експлуатацію п'яти місць для паркування транспортних засобів (надалі об'єкт) на паркувальному майданчику розташованому за адресою: м. Київ, Святошинський район, Брест-Литовське шосе, 15 км (біля будівлі за адресою Брест-Литовське шосе, 21 літ А) з метою встановлення комплекту обладнання автосервісу (автомобільного газозаправного пункту модульного типу, надалі АГЗП- модульного типу) та допоміжної споруди для охорони, як частини паркувального майданчику (п. 1.1. Договору від 04 січня 2016 року №14-с), належним чином завірена копія якого наявна в матеріалах справи.

Строк дії Договору даного договору, згідно п. 3.1., визначено до 31.12.2016р.

Згідно акту приймання-передачі місць для паркування транспортних засобів до договору № 14-с від 04.01.2016р., відповідачем прийнято 5 місць для паркування транспортних засобів за спірною адресою.

Статтею 204 Цивільного кодексу України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів того, що Договір № 14-с від 04.01.2016р. та договір, укладений між КП "Київтранспарксервіс" та ТОВ «Київ Інвест Груп» визнано нікчемними, недійсними чи такими, що припинили свою дію, сторонами суду не надано.

Крім того, як зазначає відповідач, вказаний договір став наслідком Концепції розробленої ПАТ "УкрНДІінжроект" щодо розміщення газового автомобільного заправного пункту модульного типу на території парувального майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський район, Брест-Литовське шосе, 15 км (біля будівлі за адресою Брест-Литовське шосе, 21 літ А) з урахуванням діючих державних будівельних і санітарних норм та вимог безпеки.

Листом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Мінрегіон) від 11.11.20015р. № 7/17-13305 Товариству з обмеженою відповідальністю "Де - Люкс" надіслано витяг з протоколу від 06.11.2015р. № 7 засідання Секції «Житлового будівництва, промислової та інженерно-транспортної забудови, будівельних матеріалів і виробів» Науково-технічної ради Мінрегіону стосовно схвалення «Концепції щодо розміщення газового автомобільного заправного пункту модульного типу на території паркувального майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський район, Брест-Литовське шосе, 15 км (біля будівлі за адресою Брест-Литовське шосе, 21 літ А) з урахуванням діючих державних будівельних і санітарних норм та вимог безпеки", розроблену ПАТ "УкрНДІінжроект", для подальшого погодження з відповідними уповноваженими компетентними органами.

При схваленні концепції Мінрегіон зазначив, що розміщення АГЗП модульного типу передбачається на ділянці тимчасово організованого паркувального майданчику. Територія майданчику АГЗП має тверде покриття. Спірна ділянка характеризується наявністю інженерних мереж і під'їзних шляхів. Важливим є те, що ділянка є невід'ємною частиною паркувального майданчику.

Мінрегіон врахував той факт, що автомобільний газозаправний пункт модульного типу є заводським виробом; виконаний згідно з технічними умовами та технічною документацією, що погоджена та затверджена в установленому порядку, його розміщення на території паркувального майданчику, що знаходиться на спірній земельній ділянці, не можна віднести до об'єктів будівництва.

У зв'язку з цим містобудівним законодавством не передбачено отримання вихідних даних для проектування об'єкту містобудування, дозвільних документів на виконання будівельних робіт і відповідно, введення в експлуатацію інспекцією Державного архітектурного-будівельного контролю.

При цьому було зауважено, що з урахуванням прив'язки до Концепції до конкретного адресного місця розміщення модуля АГЗП, «Схема розміщення» є невід'ємною складовою Концепції. Оскільки відповідачем встановлено АГЗП модульного типу за адресою прив'язки Концепції, погодження Концепції ТОВ «Де-Люкс», а не ТОВ «Барс 2000» не свідчить про самовільне зайняття відповідачем 5 паркувальних місць на спірній земельній ділянці, де цих місць всього 20.

Враховуючи наведені факти, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач користується та експлуатує лише 5 паркомісць на території паркувального майданчику за адресою: м. Київ, Святошинський район, Брест-Литовське шосе, 14 км (біля будівлі за адресою Брест-Литовське шосе, 21 літ А) на підставі договору з Товариством з обмеженою відповідальністю "Де-Люкс" від 04 січня 2016 року №14-с, що не спростовано представниками прокуратури та позивача.

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що паркувальний майданчик, на якому розташовані паркомісця, частина яких використовується відповідачем (5 шт.) закріплено за Комунальним підприємством "Київтранспарксервіс", однак прокуратурою заявлено позов в інтересах Київської міської ради.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» вказано, що самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Пунктом 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011р. №6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» визначено, що відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Згідно ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (ч. 1 ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Частиною 2 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Згідно ч. 1 ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року.

Пунктом 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015р., встановлено, що для державної реєстрації права власності на сформовану земельну ділянку в порядку відведення земельної ділянки із земель державної та комунальної власності подається рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки (в разі підготовки лотів до проведення земельних торгів).

Частинами 8, 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що на підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Таким чином, згідно із законодавством України право на землю реалізується шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Визначений законодавством порядок набуття права на землю передбачає, зокрема, отримання заявником дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, рішення компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність або про затвердження документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а також про передання у власність чи користування (оренду) визначеної земельної ділянки заявникові, та отримання документів, що посвідчують права заявника на визначену земельну ділянку. Усі перелічені документи можуть свідчити або про вжиття особою заходів до оформлення права на земельну ділянку або про завершення оформлення такого права в установленому законодавством порядку.

Враховуючи наведені обставини у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором не доведено порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а факт користування відповідачем частиною земельної ділянки (обліковий номер 75:165:005), а саме 5 паркомісцями на підставі договору № 14-с від 04.01.2016р., але без документів, що посвідчують права на земельну ділянку, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільне її зайняття, та задоволення позовних вимог прокурора.

Згідно ст. ст. 32-34 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000" з підстав, викладених в ній, підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2016р. у справі № 910/4812/16, прийняте із невірним застосуванням норм матеріального права, без з'ясування усіх обставин, що мають значення для справи, підлягає скасуванню, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 103 Господарського процесуального кодексу України, з прийняттям нового рішення про відмову в позові повністю.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на Прокуратуру міста Києва.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 49, 85, 99, 101-105 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2016р. у справі №910/4812/16 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.05.2016р. у справі №910/4812/16 скасувати.

3. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову Заступника прокурора міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради відмовити повністю.

4. Стягнути з Прокуратури міста Києва (03150, м. Київ, вул. Предславинська, буд. 45/9; ідентифікаційний код 02910019) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Барс 2000" (87548, Донецька обл., місто Маріуполь, вул. Громової, буд. 56; ідентифікаційний код 21506169) 1 515,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.

6. Матеріали справи № 910/4812/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня її прийняття.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

А.Г. Майданевич