КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2016 р. Справа№ 925/724/14

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Остапенка О.М.

Шипка В.В.

за участю секретаря Чміль Я.Є.

та представників:

від апелянта - Севрюков І.О. (посвідчення від 08.04.2013 НОМЕР_2);

від ліквідатора - Гурін Р.А. (посвідчення від 09.08.2013 НОМЕР_1);

від інших учасників судового процесу: не з'явились;

розглянувши апеляційну скаргу арбітражного керуючого Севрюкова Івана Олексійовича

на ухвалу господарського суду Черкаської області від 01.07.2016

у справі № 925/724/14 (Суддя Хабазня Ю.А.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Транспортна компанія "Дортранс"

до приватного підприємства "ПФ "Макс"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 01.07.2016 у справі № 925/724/14 задоволено частково клопотання ліквідатора банкрута від 06.04.2016 (вх. суду №11450 від 08.06.2016) з клопотанням комітету кредиторів (протокол від 06.04.2016 №3), установлено строк завершення ліквідаційної процедури боржника до 07.12.2016, у решті вимог відмовлено; припинено повноваження арбітражного керуючого Севрюкова Івана Олексійовича як ліквідатора банкрута; призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Гуріна Романа Анатолійовича та вирішено інші процесуальні питання.

Не погоджуючись з винесеною ухвалою суду першої інстанції у відповідній частині, арбітражний керуючий Севрюков Іван Олексійович звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу господарського суду Черкаської області від 01.07.2016 у справі № 925/724/14 в частині припинення повноважень арбітражного керуючого Северюкова І.О. та призначення ліквідатором банкрута Гуріна Р.А., винести ухвалу про продовження повноважень ліквідатора Севрюкова І.О. та передати розгляд справи № 925/724/14 господарського суду Черкаської області у іншому складі суду.

В обґрунтування апеляційної скарги арбітражний керуючий Севрюков І.О. посилається на те, що оскаржувана ухвала у відповідній частині прийнята з порушенням норм матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження, розгляд її призначено на 27.07.2016.

27.07.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

27.07.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від ліквідатора надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення в повному обсязі, а ухвалу в тій частині, що оскаржується - без змін.

27.07.2016 судовою колегією оголошено перерву на 01.08.2016.

01.08.2016 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від апелянта надійшли додаткові докази по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд за наявними у справі і додатково поданими доказами повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Відповідно до п. 9 Постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011№7 відповідно до частини першої статті 101 ГПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами.

Додаткові докази приймаються апеляційним судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. При цьому обґрунтування неможливості подання доказів суду першої інстанції згідно із зазначеною нормою ГПК України покладається саме на заявника (скаржника), а апеляційний господарський суд лише перевіряє та оцінює їх поважність і не зобов'язаний самостійно з'ясовувати відповідні причини. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Обґрунтовуючи неможливість подання до суду першої інстанції доказів, які подані у суді апеляційної інстанції, апелянт у судовому засіданні апеляційної інстанції зазначив, що його представник, який мав прибути у судове засідання першої інстанції 01.07.2016 та надати відповідні докази, зник, про що було повідомлено в правоохоронні органи.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що подані арбітражним керуючим Севрюковим Іваном Олексійовичем додаткові докази не приймаються судовою колегією, оскільки апелянт не обґрунтував поважність причин неможливості їх подання до суду першої інстанції, а саме до матеріалів справи не було подано доказів звернення до правоохоронних органів щодо зникнення представника арбітражного керуючого Севрюков І.О. та в матеріалах відсутні клопотання (заяви) арбітражного керуючого Севрюков І.О. про відкладення розгляду справи 01.07.2016 у суді першої інстанції, у зв'язку з викладеними обставинами щодо необхідності надання відповідних доказів. Вказані обставини не доведені в суді апеляційної інстанції. Крім того не доведено неможливість подання відповідних документів арбітражним керуючим Севрюковим І.О. до суду першої інстанції, за умови, що арбітражний керуючий Севрюков І.О. був присутній у судовому засіданні 01.07.2016.

В судове засідання 01.08.2016 інші представники учасників судового процесу, крім ліквідатора та апелянта, не з'явилися. Про день і час розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до статті 64 ГПК України, що підтверджується загальним реєстром на відправлення кореспонденції та повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Стаття 22 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами. Оскільки явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов'язок, справа може розглядатись без їх участі, якщо нез'явлення цих представників не перешкоджає вирішенню спору.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників судового процесу, що не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Апелянт підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Ліквідатор заперечив проти апеляційної скарги, та просив суд в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу, в тій частині, що оскаржується апелянтом залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України, в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 2 статті 4-1 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Згідно зі статтями 4, 43 ГПК України судове рішення є законним та обґрунтованим лише у випадку всебічного повного та об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності у відповідності з нормами матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції від 22.05.2014 у даній справі порушено провадження у справі про банкрутство приватного підприємства "ПФ "Макс", введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Севрюкова І.О.

25.09.2014 ухвалою суду першої інстанції у справі затверджено реєстр кредиторів із загальною сумою вимог 865402,80 грн.

Постановою господарського суду Черкаської області від 07.04.2015 у даній справі визнано приватне підприємство "ПФ "Макс" банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Севрюкова Івана Олексійовича.

08.06.2016 до суду першої інстанції надійшло клопотання ліквідатора про продовження строку ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора боржника приватного підприємства "ПФ "Макс". До вказаного клопотання було долучено протокол зборів комітету кредиторів від 06.04.2016 № 3, на якому було вирішено звернутися до господарського суду Черкаської області з клопотанням про продовження строку ліквідаційної процедури та повноважень ліквідатора боржника приватного підприємства "ПФ "Макс".

Оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції, крім іншого, задовольнив частково клопотання ліквідатора банкрута від 06.04.2016; припинив повноваження арбітражного керуючого Севрюкова Івана Олексійовича як ліквідатора банкрута; призначив ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Гуріна Романа Анатолійовича

З даним судовим рішенням, саме у вказаній вище частині, апелянт не погодився, звернувшись до суду з апеляційною скаргою.

Суд апеляційної інстанції переглядає оскаржувану ухвалу лише в тій частині, що оскаржується апелянтом.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції в тій частині, що оскаржується, винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, забезпечує його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; проводить інвентаризацію та оцінку майна банкрута; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред'являє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується згідно з цим Законом позачергово за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю. Виплата вихідної допомоги звільненим працівникам банкрута провадиться ліквідатором у першу чергу за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута, або отриманого для цієї мети кредиту; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов'язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство і є неоплаченими; подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає в установленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов'язковому зберіганню, на строк не менше п'яти років з дати визнання особи банкрутом; продає майно банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства відповідну інформацію для ведення Єдиного реєстру підприємств, щодо яких порушено провадження у справі про банкрутство; у разі провадження банкрутом діяльності, пов'язаної з державною таємницею, вживає заходів з ліквідації режимно-секретного органу. Для цього за погодженням із Службою безпеки України визначає склад ліквідаційної комісії режимно-секретного органу, яка формується в установленому законодавством порядку; веде реєстр вимог кредиторів; подає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення", інформацію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.

Згідно з ч. 12 ст. 41 Закону у разі невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов'язків господарський суд за клопотанням комітету кредиторів або з власної ініціативи може припинити повноваження ліквідатора і призначити нового ліквідатора в порядку, встановленому цим Законом.

Судовою колегією встановлено, що суд першої інстанції у постанові про визнання боржника банкрутом від 07.04.2015 у даній справі зобов'язав ліквідатора здійснювати наступні дії: вжити заходів до виявлення і прийняття документації та майна банкрута, і не пізніш як через два місяці після прийняття цієї постанови направити суду інформацію про виконану роботу, зокрема, акт інвентаризації майна банкрута (Наказ Мінфіну України від 11.08.1994 №69), реквізити залишеного основного рахунку у банку. До повного прийняття фінансово-господарської документації, печаток і штампів банкрута від керівника про хід їх витребування інформувати кожні два місяці; кожні три місяці з дня винесення постанови подавати суду відомості у формі таблиць з даними: а) про реалізацію майна (найменування майна, інвентарний номер, вартість оцінки, дата оголошення про продаж, сума продажу, найменування покупця, дати передачі майна і надходження коштів); б) про використання коштів по чергам виплати (отримувач, підстава здійснення платежу, сума, дата і номер платіжного документа). Відомості про виплату заборгованої заробітної плати надаються із зазначенням узагальнених даних про дати виплати, про суми виплати та про кількість осіб, та із доданням копій документів на виплату коштів; не пізніше 20-го дня 12 місяця з дня винесення цієї постанови подати суду повний звіт про проведення ліквідаційної процедури (із зазначенням дій, фактів, доказів), звіт про нарахування та виплату грошової винагороди, здійснення та відшкодування витрат (з розрахунками, доказами і їх переліком), ліквідаційний баланс. Печатку здати для знищення після затвердження звітів судом; з'являтися у судові засідання (у які його викликано чи визнано явку обов'язковою) особисто.

Проте, дослідивши матеріали справи, судовою колегією встановлено, що ні звіт ліквідатора банкрута від 01.06.2016 №02-01/1079 (вх. суду від 29.06.2016 №12873/16), ні матеріали справи на час прийняття оскаржуваної ухвали, не містили відомостей про виконання ліквідатором своїх повноважень, передбачених абзацами 2, 4, 5, 7, 15 ч. 2 ст. 41 Закону, зокрема: про прийняття до свого відання майна боржника (а саме заставного майна) і про забезпечення його збереження; про проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута; про аналіз фінансового становища банкрута; про формування ліквідаційної маси; про продаж майна банкрута у порядку, передбаченому Законом.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана вище постанова від 07.04.2015 не була виконана ліквідатором Севрюковим Іваном Олексійовичем - акт інвентаризації майна боржника суду першої інстанції не надано взагалі, звіти про хід витребування документів від керівника боржника не надавалися, будь-яка реалізація наявного заставного майна не здійснювалась, як і не вчинено належних підготовчих дій для його реалізації. На виконання вказаної постанови суду першої інстанції ліквідатором банкрута не надано суду жодної інформації. 12-ти місячний строк проведення ліквідаційної процедури закінчився 07.04.2016, однак, заяву про його продовження ліквідатором подано лише через два місяці після його закінчення (08.06.2016 вх. суду №11450/16) і заяву подано без належного звіту ліквідатора. Поданий же на вимогу суду у ході розгляду клопотання звіт про хід ліквідаційної процедури (вх. суду №12873/16 від 29.06.2016) містить узагальнені відомості про вчинені ліквідатором банкрута дії, однак не містить конкретних фактів про їх вчинення та посилання на відповідні докази. Крім того, перераховані у пунктах 7-37 звіту ліквідатора банкрута дії згідно з доданих до нього запитів і відповідей на них вчинені ним у травні - вересні 2014 року, (а відповіді на них отримані до листопада 2014 року, крім відповіді управління ДАІ УМВС у Черкаській області від 02.06.2015, та заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні у справі №925/1605/13) - тобто усі перераховані запити були направлені до визнання боржника банкрутом та до призначення лікідатора у даній справі, а отже не є відомостями про дії, вчинені ліквідатором у ліквідаційній процедурі.

Також слід відзначити, що підставою для усунення від виконання обов'язків ліквідатора, з огляду на наведені норми Закону та обставини справи, є встановлений у судовому порядку факт невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов'язків.

Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок неналежного виконання ліквідатором покладених на нього обов'язків ним не була належним чином та своєчасно, у встановлені Законом строки, сформована ліквідаційна маса боржника. При цьому колегія суддів зазначає, що згідно ч. 12 ст. 41 Закону встановлені у справі обставини є підставою для усунення ліквідатора від виконання ним своїх обов'язків (ці обставини (підстави) підтверджені матеріалами справи, вказаного апелянт належним чином не спростував).

На думку колегії суддів, такі висновки господарського суду Черкаської області в повному обсязі відповідають приписам Закону.

Арбітражним керуючим Гуріним Р.М. до дня засідання подано суду заяву про згоду стати ліквідатором банкрута в цій справі, а також документи, що підтверджують його право на здійснення діяльності арбітражного керуючого, досвід та професійні якості: копію свідоцтва про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого №1487, виданого 16.07.2013 (наказ Міністерства юстиції України від 10.07.2013 №1368/5); копію договору добровільного страхування від 18.04.2016; інформацію про його діяльність як арбітражного керуючого; інформацію Міністерства юстиції України від 26.08.2015 № 2504/13.2-33-15 про присвоєння йому четвертого рівня кваліфікації.

Відповідно до ч. 1 ст. 114 Закону кандидатура арбітражного керуючого для виконання повноважень керуючого санацією або ліквідатора визначається судом за клопотанням комітету кредиторів, а у разі відсутності такого клопотання - за ініціативою суду, крім випадків, передбачених цим Законом; під час призначення арбітражного керуючого (керуючого санацією, ліквідатора) господарський суд не пов'язаний з кандидатурами арбітражних керуючих, запропонованими комітетом кредиторів, та має право призначити арбітражного керуючого самостійно.

Враховуючи, що комітет кредиторів визначився з кандидатурою арбітражного керуючого Севрюкова І.О. для подальшого здійснення ліквідаційної процедури, однак у задоволенні клопотання комітету кредиторів про продовження строку повноважень арбітражного керуючого Севрюкова І.О. судом першої інстанції правомірно відмовлено, то суд першої інстанції, використовуючи право, передбачене ч. 12 ст. 41 Закону, дійшов вірного висновку, призначивши ліквідатором банкрута приватного підприємства "ПФ "Макс" арбітражного керуючого Гуріна Романа Анатолійовича, кандидатура якого відповідає всім вимогам Закону щодо призначення ліквідатором банкрута у даній справі. Заперечення кредиторів щодо призначення ліквідатором банкрута приватного підприємства "ПФ "Макс" арбітражного керуючого Гуріна Романа Анатолійовича в матеріалах справи відсутні. До суду апеляційної інстанції таких заперечень від кредиторів боржника також не надходило.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Доводи, наведені апелянтом в апеляційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зміни чи скасування ухвали господарського суду Черкаської області від 01.07.2016 у даній справі в частині припинення повноваження арбітражного керуючого Севрюкова Івана Олексійовича як ліквідатора банкрута та призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Гуріна Романа Анатолійовича. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у даній справі у тій частині, що оскаржується апелянтом, судовою колегією не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4-1, 33, 34, 43, 101-106 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Севрюкова Івана Олексійовича залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Черкаської області від 01.07.2016 у справі № 925/724/14 в частині припинення повноваження арбітражного керуючого Севрюкова Івана Олексійовича як ліквідатора банкрута та призначення ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Гуріна Романа Анатолійовича - без змін.

2. Матеріали справи № 925/724/14 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів до Вищого господарського суду України у порядку, передбаченому ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 02.08.2016.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді О.М. Остапенко

В.В. Шипко