ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" липня 2016 р.Справа № 916/1375/16

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Зайцев Ю.О.

при секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 (довіреність № 05-18/161 від 30.12.2015р.);

ОСОБА_2 (довіреність № 05-18/01 від 04.01.2016р.);

Від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність №2406/03 від 24.06.2016р.);

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Державного підприємства Морський торговельний порт Южний до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

СУТЬ СПОРУ: 26.05.2016р. Державне підприємство Морський торговельний порт Южний звернувся до господарського суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС про стягнення грошових коштів.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 30.05.2016р. було порушено провадження у справі №916/1375/16 та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні 29.06.2016р. представником відповідача, було надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

11.07.2016р. до канцелярії господарського суду Одеської області від відповідача надійшло доповнення до відзиву на позовну заяву.

В судовому засіданні 11.07.2016р. представником позивача, було надано суду письмові пояснення по справі з підтверджуючими документами.

В судовому засіданні 25.07.2016р. представником позивача, було надано суду клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових доказів.

В судовому засіданні 25.07.2016р. представником відповідача було надано суду доповнення до відзиву на позовну заяву.

25.07.2016р. в судовому засіданні після повернення з нарадчої кімнати було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду в порядку статті 85 ГПК України.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

24.01.2012 року між Державним підприємством «Морський торговельний порт «Южний» (надалі - землекористувач) та ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «ТРАНСШВЕСТСЕРВІС» (надалі - сервітуарій) було укладено Договір про встановлення строкового платного земельного сервітуту №133-31/6 (надалі - Договір) відповідно до п. 1.1, якого земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки (державний акт на право постійного користування земельною ділянкою Серія ЯЯ № 205857, який виданий 10 червня 2009 року на підставі рішень Южненської міської ради від 24 квітня 2009 року за № 1122-V, від 29 травня 2002 року за № 34-XXIV).

Згідно п. 1.2. Договору, земельний сервітут встановлюється Землекористувачем в інтересах Сервітуарія на право проїзду на транспортному засобі по наявній підїзній дорозі, згідно Плану меж земельної ділянки загальною площею 9 551 кв.м., щодо якої встановлено земельний сервітут (Додаток № 2 до Договору, який є невідємною частиною цього Договору).

Відповідно до п. 2.1. Договору зазначено, що цим Договором встановлюється строковий платний земельний сервітут який набирає чинності з моменту його державної реєстрації та діє до 31 грудня 2014 року.

Пунктом 3.1. Договору, встановлено, що щомісячна плата по Договору встановлюється з розрахунку за один місяць, згідно з Розрахунком (Додаток № 1 до цього Договору), який є невідємною частиною цього Договору. Нарахування ПДВ на суму плати за цим Договором здійснюється згідно з чинним податковим законодавством України.

За приписами п. 3.6. Договору передбачено, що умови Договору про розмір плати можуть переглядатися за згодою Сторін.

19.12.2014 року між Землекористувачем та Сервітуарієм було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору № 133-31/6 від 24.01.2012 року, відповідно до якої:

- Пункт 2.1. Договору викладений у наступній редакції: «Цим Договором встановлено строковий платний земельний сервітут відносно вищезазначеної земельної ділянки, який набирає чинності з моменту його державної реєстрації у Реєстраційній службі Южненського МУЮ Одеської області та діє до 31 грудня 2017 року.

- Пункт 3.1. Договору викладений у наступній редакції: «Щомісячна плата по Договору встановлюється з розрахунку за один місяць, згідно з Розрахунком (Додаток № 1 до цього Договору), який є невідємною частиною цього Договору»

Інші умови Договору № 133-31/6 від 24.01.2012 року, не порушені Додатковою угодою № 1 від 19.12.2014 року залишені без змін.

Згідно з Додатком № 1 до Договору (розрахунок плати ТОВ «ТІС» за право земельного сервітуту тимчасове користування земельною ділянкою, яка належить ДП «МТП «Южний» на праві постійного користування) - нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кв.м. в рік, щорічно перераховується на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель відповідно до cт. 289 Податкового кодексу України.

Відповідно до ОСОБА_2 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 323-0/1 від 27.01.2014 року (копія додається) - станом на 01.01.2014р. нормативна грошова оцінка кв.м. земельної ділянки складала 324,78 грн.

Відповідно до ОСОБА_2 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки № 190-0 від 28.01.2015 року (копія додається) - станом на 01.01.2015р. нормативна грошова оцінка кв.м земельної ділянки складала 501,41 грн.

05.02.2014р. Державною фінансовою інспекцією в Одеській області проведено перевірки фінансово-господарської діяльності ДП «МТП «Южний» за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2015р., за результатами якої складено Довідку комісійної перевірки фінансово господарської діяльності ДП «МТП «Южний» за період з 01.01.2014 р. по 30.06.2015 р. від 05.02.2016 року.

Так, комісією встановлено, що протягом перевіряємого періоду Підприємство порушило ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, п. 3.1, 3.6 Договору про встановлення строкового земельного сервітуту, внаслідок застосування невірного коефіцієнту індексації при розрахунку плати за право земельного сервітуту, що в свою чергу призвело до неотримання ДП «МТП «Южний» плати по зазначеному Договору на суму 19 920,06 грн. з ПДВ.

У звязку із вищенаведеним, 10.03.2016 року ДП «МТП «Южний» звернулось до ТОВ «ТІС» з вимогою за вих. № 1461/01/145/16, щодо перерахування на рахунок Підприємства грошових коштів у розмірі 19 920,06 грн. з ПДВ (копія додається).

10.05.2016 року за вх. № 3239 на адресу ДП «МТП «Южний» надійшов лист ТОВ «ТІС» щодо безпідставності вимоги Підприємства про сплату коштів у розмірі 19 920,06 грн. з ПДВ (копія додається).

З врахуванням вищенаведеного, позивач був змушений звернутись до господарського суду Одеської області із даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків:

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Частини 1, 4 ст.202 ЦК України визначають, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

За приписами ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.289.1 та п.289.2 ст.289 Податкового кодексу України (далі «ПК України») «для визначення розміру податку та орендної плоти використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний план виконавчої влади, то реалізує державну політику v сфері земельних відносин, державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховуй величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель., на який індексується нормативна грошове стінка сільськогосподарських угідь,, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року»,

Як встановлено судом при укладанні Договору про строкового платного земельного сервітуту №133-31/6 від 24.01.2012р. та додаткової угоди №1 до нього, сторони погодили всі істотні умови цих договорів.

Пунктом 289.3 ст.289 ГК України встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київське та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади то забезпечує формування та реалізує держави податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативно грошової оцінки земель.

Відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України від 10.01.2014р. №12-28-0.22 95/2-14, нормативну грошову оцінку земель станом на 01.01.2014р. за 2013 рік необхідно індексувати коефіцієнт індексації, що дорівнює 1,0.

Також, листом від 14.01.2015 р. №6-28-0.22-215/2-15 Державна агентство земельних ресурсів України проінформувало, що за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2014 рік становив 124,9 %. Враховуючи це, коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки земель, на який індексується нормативна гошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розрахований відповідно до пункті 289.2 статті 289 Податкового кодексу України, станом на 1 січня 2015 року становить 1,249.

Таким чином, саме за наведеними вище коефіцієнтами індексації нормативної грошової оцінки земель у 2014р. (станом на 01.01.2014р.), а також у 2015р. - (станом на 01.01.2015р.), здійснювалось розрахунки за договором сервітуту, які були в повній мірі сплачені відповідачем.

Крім того, у позовній заяві позивач посилається на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки визначений у витягах нормативної грошової оцінки, а не на коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки, що вже був визначений сторонам в Додатку №1 на час підписання Договору, положення якого не передбачають можливість односторонньої їх зміни. Більше того, п. 3. Договору встановлено, що розмір плати, а відтак і порядок її визначення, що встановлений в Додатку №1, може переглядатись лише за згодою сторін.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд відмовляє Державному підприємству Морський торговельний порт Южний у задоволені позову в повному обсязі.

Решту доводів і поданих сторонами доказів, відхилення яких не обґрунтовано вище, суд відхиляє як такі, що не мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст.ст.32, 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі ст.43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, судові витрати, згідно до ст.ст.44, 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 32, 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Державного підприємства Морський торговельний порт Южний до відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями ТРАНСІНВЕСТСЕРВІС про стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного господарського суду, яка подається через місцевий господарський суд протягом 10-денного строку з моменту складення та підписання повного тексту рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо не буде подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст складено та підписано 01 серпня 2016 р.

Суддя Ю.О. Зайцев