ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року Справа № 911/3993/13

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Коваленка В.М..- головуючого (доповідач у справі),
Короткевича О.Є.,
Жукової Л.В.,
розглянувши касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр"
на постанову та ухвалу від 05.05.2016 Київського апеляційного господарського суду від 17.02.2016 господарського суду Київської області
у справі№ 911/3993/13 господарського суду Київської області
за заявами 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Бастіон-Капітал", 2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр"
до боржникатовариства з обмеженою відповідальністю "Агроком"
провизнання банкрутом
в судовому засіданні взяли участь представники:

ФОП ОСОБА_4 - ОСОБА_5, довір.,

ПП "Бета-Консалтинг" - Виговська Є.С., довір.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Київської області від 20.11.2013 у відповідності до ст. 16 Закону про банкрутство приєднано матеріали справи № 911/4153/13 за заявою ТОВ "Арсенал-Центр" про банкрутство ТОВ "Агроком" до матеріалів справи № 911/3993/13 за заявою ТОВ "Бастіон-Капітал" про банкрутство ТОВ "Агроком" для одночасного розгляду у підготовчому засіданні грошових вимог ТОВ "Арсенал-Центр" та ТОВ "Бастіон-Капітал" до ТОВ "Агроком" та вирішення питання щодо порушення провадження у справі про банкрутство ТОВ "Агроком".

Ухвалою підготовчого засідання господарського суду Київської області від 20.11.2013 порушено провадження у даній справі, визнано ТОВ "Бастіон-Капітал" кредитором ТОВ "Агроком" з безспірними грошовими вимогами у розмірі 390 516,78 грн., визнано ТОВ "Арсенал-Центр" кредитором ТОВ "Агроком" з безспірними грошовими вимогами у розмірі 1 447 888,59 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном ТОВ "Агроком" та призначено у справі розпорядником майна Боржника - арбітражного керуючого Долича О.В., призначено розгляд справи у попередньому засіданні тощо.

Ухвалою господарського суду Київської області від 05.02.2014 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Агроком" в сумі 8 727 978,06 грн., зокрема, визнано грошові вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4П.) до ТОВ "Агроком" на загальну суму 85 898,00 грн., з яких 1 147, 00 грн. (1 черга), 84 750,00 грн. (4 черга).

Ухвалою господарського суду Київської області від 17.02.2016 (суддя Наріжний С.Ю.) заяву ТОВ "Арсенал Центр" про перегляд за нововиявленими обставинами та скасування ухвали господарського суду Київської області від 05.02.2014 залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Київської області від 05.02.2014 в частині визнання кредиторських вимог ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 85 897 грн. залишено без змін.

Не погодившись із цією ухвалою суду, ТОВ "Арсенал Центр" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 17.02.2016 та задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду в частині грошових вимог ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 85 897 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.05.2016 (головуючий суддя - Верховець А.А., судді: Синиця О.Ф., Станік С.Р.) апеляційну скаргу залишено без задоволення, ухвалу господарського суду Київської області від 17.02.2016 - без змін.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, ТОВ "Арсенал Центр" звернулося до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Київської області від 17.02.2016, постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.05.2016 та задовольнити заяву про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Київської області від 05.02.2014 в частині визнання грошових вимог ФОП ОСОБА_4 шляхом виключення з реєстру вимог кредиторів боржника грошових вимог ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 85 897 грн., з яких: 1 147 грн. - вимоги І черги та 84 750 грн. - ІV черги.

Касаційна скарга ТОВ "Арсенал Центр" мотивована порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на касаційну скаргу представник ФОП ОСОБА_4 просить залишити ухвалу господарського суду Київської області від 17.02.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.05.2016 без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

02.08.2016 до Вищого господарського суду України надійшли клопотання ТОВ "Агроком" про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю представника Боржника - ОСОБА_8 з'явитись в судове засідання касаційного суду через перебування у відрядженні в м. Біла Церква, а також клопотання ТОВ "Арсенал Центр" про відкладення розгляду касаційної скарги та продовження строку розгляду справи з посиланням на те, що його представники - ОСОБА_9 і ОСОБА_10 перебувають відпустках та не можуть з'явитись в судове засідання.

Враховуючи доводи зазначених клопотань та з огляду на приписи ст. ст. 69, 77 ГПК України, клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку розгляду справи задоволенню не підлягають, оскільки в порушення вимог ст. 33, 34 ГПК України до них не додано жодних доказів на підтвердження вказаних заявниками обставин, а викладені у обставини не доводять суду об'єктивної перешкоди для касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень. При цьому, як ТОВ "Агроком", так і ТОВ "Арсенал Центр" не були позбавлені можливості направити в судове засідання касаційного суду інших представників. До того ж, ухвалою Вищого господарського суду України від 20.07.2016 при прийняття касаційної скарги до провадження і призначення для розгляду на 03.08.2016 було доведено до відома сторін, що нез'явлення їх представників у засідання судової колегії не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Заслухавши пояснення представників ФОП ОСОБА_4 та ПП "Бета-Консалтинг", обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Так, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні заяви ТОВ "Арсенал-Центр" про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Київської області від 05.02.2014 та залишаючи згадану ухвалу суду в частині визнання кредиторських вимог ФОП ОСОБА_4 без змін, місцевий суд виходив з того, що обставини, на які посилався заявник, а саме: визнання недійсним договору оренди № 03 від 01.01.2013 рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/3785/14, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015, не спростовує цивільно-правові відносини, які виникли та існували між ТОВ "Агроком" та ФОП ОСОБА_4 і були підставою виникнення та визнання грошових вимог останнього до Боржника. При цьому, суд першої інстанції зазначив, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування загальних наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України, відповідно, такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Апеляційний суд повністю погодився з зазначеними висновками суду першої інстанції та додав, що заявник не спростував обставини існування господарсько-правових відносин в період чинного договору оренди а фактичного користування приміщеннями.

Заперечуючи вказані висновки місцевого та апеляційного судів, ТОВ "Арсенал-Центр" у касаційній скарзі посилається на те, що для правильного застосування ч. 3 ст. 207 Господарського кодексу України (далі - ГК України) не можна ототожнювати поняття "господарське зобов'язання" та "правочин" ("господарський договір"), оскільки господарські зобов'язання є складовою частиною господарського договору, а господарський договір може бути підставою виникнення різних господарських зобов'язань. На думку заявника касаційної скарги, суд помилково вважає, що всі господарські зобов'язання, визначені в недійсному договорі можуть бути припинені лише на майбутнє, оскільки не врахував, що зобовязання, які визначені в недійсному договорі не створюють юридичних наслідків, а у випадку, коли мало місце користування майном чи отримання послуг, зобов'язання припиняється (а не визнається недійсним) на майбутнє. При цьому, скаржник зазначає, що зобов'язання надавати послуги припиняються з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання недійсним договору, а у сторони, яка отримала послуги (користування), виникає обов'язок відшкодувати вартість послуг за цінами на момент відшкодування, а не за цінами недійсного договору.

Однак, суд касаційної інстанції не погоджується із наведеними запереченнями, оскільки вони суперечать вимогам діючого законодавства та викладені без врахування встановлених судами обставин справи.

Так, як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, господарський суд Київської області, ухвалюючи 05.02.2014 рішення, зокрема, про визнання грошових вимог ФОП ОСОБА_4 на загальну суму 85 897 грн., виходив з того, що ФОП ОСОБА_4 та ТОВ "Агроком" було вчинено фактичні дії щодо виконання договору оренди №03 від 01.01.2013: складено та підписано акт приймання-передачі нерухомого майна та акти здачі-прийняття робіт (надання послуг). При цьому, судом було встановлено факт неналежного виконання ТОВ "Агроком" своїх зобов'язань щодо оплати орендної плати за вказаним договором у розмірі 84 750,00 грн. за користування майном у період з 01.01.2013 по 31.10.2013. Разом з цим, при розгляді кредиторських вимог місцевий суд виходив з того, що факт наявності заборгованості ТОВ "Агроком" перед ФОП ОСОБА_4 у розмірі 84 750,00 грн. підтверджується актом звірки взаєморозрахунків від 01.11.2013, а вказана заборгованість визнана розпорядником майна та Боржником у повному обсязі.

Як вбачається з наявних матеріалів справи та встановлено судами, ТОВ "Арсенал-Центр" 04.09.2015 звернулося до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Київської області від 05.02.2014 в частині визнання кредиторських вимог ФОП ОСОБА_4, посилаючись, зокрема, на рішення господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі №911/3785/14 (залишене без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.08.2015), яким визнано недійсним договір оренди №03 від 01.01.2013, що був підставою визнання та включення до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Агроком" грошових вимог ФОП ОСОБА_4

Статтею 112 ГПК України встановлені підстави для перегляду судових рішень господарського суду за нововиявленими обставинами.

Згідно п. 2, 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики перегляду рішень, ухвал, постанов за нововиявленими обставинами" від 26.12.2011 №17, до нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

При цьому, результат перегляду повинен випливати з оцінки доказів, зібраних у справі, і встановлення господарським судом на основі цієї оцінки наявності або відсутності нововиявлених обставин, визначення їх істотності для правильного вирішення спору. Господарський суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 23 Закону про банкрутство, при розгляді заяв з вимогами до боржника суд зобов'язаний перевірити їх обґрунтованість та наявність документів, що підтверджують відповідні вимоги. Обов'язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює розгляд справи про банкрутство. Зокрема, в даному випадку потрібно також дослідити правову природу договірних відносин, які склалися між сторонами, та визначити момент, з якого вони вважаються припиненими з огляду на визнання недійсним договору оренди, що був підставою визнання грошових вимог кредитора.

Відповідно ч. 1 ст. 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 3 ст. 216 ЦК України встановлено, що правові наслідки, передбачені, зокрема, ч. 1 вказаної статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Разом з цим, ч. 3 ст. 207 ГК України (яка кореспондується зі ст. 236 ЦК України) передбачена можливість визнання недійсним і припинення господарського зобов'язання на майбутнє у разі, якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє.

Пунктом 2.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" також визначено, що якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє. При цьому слід враховувати, що зобов'язання припиняються на майбутнє не на підставі відповідної вказівки в рішенні суду, а в силу закону, тому при визнанні недійсним правочину (господарського договору) зобов'язання його сторін припиняються на майбутнє з моменту набрання чинності рішення суду про визнання правочину (договору) недійсним, хоча б у судовому рішенні й не було зазначено про таке припинення.

До того ж, згідно п. 2.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" з урахуванням змісту ст. 236 ЦК України і ч.3 ст. 207 ГК України зобов'язання за визнаним недійсним договором оренди припиняються на майбутнє.

Отже, із правової природи зобов'язання вбачається, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним унеможливлює застосування загальних наслідків недійсності правочину відповідно до ст. 216 ЦК України, оскільки використання майна, оренда, надання послуг - "річ" безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо, а відповідно такий договір повинен визнаватися судом недійсним і припинятися лише на майбутнє, а не з моменту укладення.

Аналогічної правової позиції дотримується також Верховний Суд України (постанова від 13.01.2004 у справі №7/85/4/68-81, постанова від 23.12.2015 у справі №3-1143гс15).

Виходячи з аналізу наведених норм та встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, колегія суддів вважає правомірним висновок місцевого суду, з яким погодився апеляційний господарський суд, про те, що обставина, на яку посилався заявник (визнання недійсним договору оренди № 03 від 01.01.2013 рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі № 911/3785/14), не спростовує цивільно-правові відносини, які виникли та існували між ТОВ "Агроком" та ФОП ОСОБА_4 і були підставою виникнення та визнання грошових вимог кредитора до Боржника. При цьому,суди вірно взяли до уваги, що строк дії договору оренди № 03 від 01.01.2013 сплив до набрання законної сили рішенням господарського суду Київської області від 03.03.2015 у справі №911/3785/14 про визнання його недійсним.

Доводи ж касаційної скарги ТОВ "Арсенал-Центр" зводяться до власного тлумачення норм Господарського та Цивільного кодексів України на свою користь та не спростовують обґрунтованих висновків місцевого та апеляційного господарських судів про відмову у задоволенні заяви ТОВ "Арсенал-Центр" про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали господарського суду Київської області від 05.02.2014 та залишення її без змін в частині визнання кредиторських вимог ФОП ОСОБА_4

Таким чином, оскаржувані ухвала та постанова судів першої та апеляційної інстанцій підлягають залишенню без змін, як такі, що відповідають нормам матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного та керуючись нормами ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Арсенал-Центр" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.05.2016 та ухвалу господарського суду Київської області від 17.02.2016 у справі № 911/3993/13 залишити без змін.

Головуючий В.М. Коваленко

Судді О.Є. Короткевич

Л.В. Жукова

Постанова виготовлена та підписана 04.08.2016