донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

26.07.2016р. справа №905/1508/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар судового засідання ОСОБА_4
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_5 (довіреність №220/780/д від 25.12.2015р.);
від відповідача: ОСОБА_6 (договір про надання правової допомоги від 13.07.2016р.)
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Контакт», м.Словянськ Донецької області
на рішення господарського суду Донецької області
від14.06.2016р. (повний текст підписано 21.06.2016р.)
по справі№905/1508/16 (судя ОСОБА_7М.)
за позовомМіністерства оборони України, м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Контакт», м.Словянськ
про стягнення 326292,48грн.
В С Т А Н О В И В:

Міністерство оборони України, м. Київ (Позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Контакт», м.Словянськ Донецької області (Відповідач) про стягнення 326292,48грн. за договором №286/3/15/404 від 21.09.2015р. про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України), з яких: пені в розмірі 81852,48грн. та штрафу в розмірі 244440,00грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.06.2016р. (повний текст підписано 21.06.2016р.) по справі №905/1508/16 позовні вимоги Міністерства оборони України були задоволені у повному обсязі з мотивів доведеності матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідач своїх зобовязань з поставки обумовленого договором №286/3/15/404 від 21.09.2015р. товару.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спец-Контакт», не погодившись з прийнятим рішенням, звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 14.06.2016р. та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції апелянт зазначає безпідставну відмову суду у задоволені клопотання про зменшення штрафних санкцій на 80%, що суперечить ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України, ст.233 Господарського кодексу України, ч.3ст.83 Господарського процесуального кодексу України, п.2.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №14 від 17.12.2013р. та пп.3.17.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №18 від 26.12.2011р., оскільки Відповідач здійснює свою діяльність на території проведення антитерористичної операції - місті Словянську, що значно ускладнює ведення господарської діяльності, з урахуванням специфічності продукції, котра виробляється товариством; стягнення нарахованої Позивачем суми штрафних санкцій може призвести до вкрай тяжкого фінансового становища Відповідача та невиконання останнім своїх господарських зобовязань з виробництва та поставки товару перед контрагентами, в тому числі і Позивачем; прострочення строків поставки товарів було визвано відсутністю обладнання, котре було придбано та профінансовано за програмою ООН. Окрім того, судом не було враховано ступінь виконання боржником свого зобовязання, яке на момент прийняття судом рішення було виконано в повному обсязі, а також факт незначності прострочення та відсутності у Позивача збитків.

За результатами автоматизованого розподілу справи сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий (суддя-доповідач) Попков Д.О., судді Колядко Т.М. і ОСОБА_3

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 06.07.2016р. було порушено апеляційне провадження із призначенням розгляду скарги на 26.07.2016р. об 15.20.

У звязку з перебуванням судді Колядко Т.М. у відпустці, її у складі судової колегії відповідно до протоколу автоматичної зміни від 22.07.2016р. було замінено на суддю Марченко О.А.

Фіксація судового засідання апеляційної інстанції здійснювалась у протоколі судового засідання у порядку розгляду апеляційної скарги, встановленому ст.ст. 4-4, 81-1, 99, 101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Скаржника у судове засідання 26.07.2016р. зявився, доводи викладені в апеляційній скарзі підтримав в повному обсязі, надав клопотання про відкладення розгляду справи у звязку з відсутністю можливості прибуття в означене судове засідання директора та бухгалтера Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Контакт» для надання додаткових пояснень по справі, яке судовою колегією відхиляється, оскільки: надання таких пояснень апеляційним господарським судом обовязковим не визнавалось, тим більше, позиція Відповідача була доведена до відома суду безпосередньо в апеляційній скарзі; явка представників сторін також обовязковою не визнавалась, проте Скаржник забезпечив представництво своїх інтересів уповноваженою особою; окрім того апеляційним судом не вимагалося надання додаткових документів, а їх залучення на стадії апеляційного провадження обмежено вимогами ст.101 Господарського процесуального кодексу України.

Представник Позивача у судове засідання 26.07.2016р. також зявився, проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважаючи її доводи необґрунтованими, а рішення Господарського суду Донецької області від 14.06.2016р. просив залишити без змін.

Відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне:

Як було встановлено місцевим судом та вбачається із матеріалів справи, 21.09.2015р. між Міністерством оборони України (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Контакт» (Постачальник) було підписано договір №286/3/15/404 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (Договір а.с.а.с.9-12), відповідно п.1.1 якого, Постачальник зобовязується у 2015 році поставити для потреб Міністерства оборони України одяг верхній, інший, чоловічий і хлопчачий (Лот.4. Костюм літній польовий), а Замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількості, у строки (терміни), вказані у цьому договорі.

Строк дії означеного договору був встановлений в п.10.1 цього договору, відповідно до якого договір набирає чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

Також в п.1.2. договору було встановлено, що номенклатура товару, передбаченого до поставки за договором, характер, вимоги згідно яких виготовляється товар, строки (терміни) виконання договору, визначаються специфікацією, викладеною у договорі.

В свою чергу, означеною Специфікацією зазначено, що до 30.10.2015р.(включно) Відповідач повинен поставити товар (костюм літній польовий) на загальну суму 3492000,00грн.

Відповідно до п.3.2 договору, ціна за договором коригується у порядку визначеному ч.5 ст.40 Закону України «Про здійснення державних закупівель»

Згідно п.4.1 договору, розрахунок за фактично поставлений товар проводиться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на поставлений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером Постачальника (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі)

В.5.1 договору було зазначено, що товар постачається на умовах DDP склад Замовника до Міжнародних правил по тлумаченню торговельних термінів «Інкотермс» у редакції 2010р. згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує її збереження під час транспортування, вантажно-розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами, тощо. Строк поставки товару визначений в специфікації до Договору.

Датою поставки товару вважається дата вказана одержувачем Замовника у акті приймального контролю якості товару та видатковій накладній Постачальника.

Також на виконання п.12.1 договору, сторонами було підписано: Рознарядку Міністерства оборони України за Специфікацією (а.с.12 зворотна сторона), Ростовку Міністерства оборони України за Специфікацією (а.с.13) та Графік постачання (а.с.13 зворотна сторона)

З матеріалів справи вбачається, що Відповідач поставив Позивачу товар за видатковою накладною №222 від 03.12.2015р.(а.с.71) у кількості 125шт. на суму 87300,00грн., що підтверджується рахунком фактурою №241 від 03.12.2015р. (а.с.70), актом приймального контролю якості №1 від 27.11.2015р.(а.с.72) та іншою документацією (оголошення №1, повідомлення №1, посвідчення №Р-1056 (а.с.73), а також товар за видатковою накладною №246 від 23.12.2015р. (а.с.76) у кількості 1050шт. на суму 733320,00грн., що також підтверджується відповідним рахунком фактурою №264 від 23.12.2015р. (а.с.75), актом приймального контролю якості №2 від 22.12.2015р.(а.с.77) та іншою документацією (оголошення №2, повідомлення №1, посвідчення №Р-1200 (а.с.78)

Означений товар був отриманий та оплачений Позивачем, про що свідчать наявні в матеріалах справи платіжні доручення (а.с.а.с.69,74)

Між тим, означений товар був поставлений Відповідачем з порушенням передбаченого Специфікацією строку, а саме після сплаву 30.10.2015р.

В свою чергу, в п.7.3.4 договору сторони узгодили, що за порушення строків виконання зобовязання Постачальник сплачує пеню в розмірі 0,2 відсотка від вартості непоставленого товару за кожну добу затримки, а за прострочення понад 10 днів з Постачальника додатково стягується штраф у розмірі 7 відсотків вказаної вартості договору.

Таким чином, Позивач своєю претензією №286/6/15269 від 25.12.2015р. звернувся до Відповідача з вимогою сплатити суму пені та штрафу за договором 286/3/15/404 від 21.09.2015р. в розмірі 329574,96грн.(а.с.14)

Враховуючи, що наразі сума штрафних санкцій Товариством з обмеженою відповідальністю «Спец-Контакт» сплачена не була, Позивач звернувся з позовною заявою до Господарського суду Донецької області про стягнення за договором №286/3/15/404 від 21.09.2015р. про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) пені в розмірі 81852,48грн. та штрафу в розмірі 244440,00грн.

Окрім того, в матеріалах справи наявне клопотання Відповідача про зменшення розміру нарахованих йому Позивачем штрафних санкцій на 80% та додані в обґрунтування цього клопотання контракт № UKR/2015/110 від жовтня 2015р.(а.с.а.с.41-54), укладений між ним та Програмою розвитку ООН, а також документи, які свідчать про його виконання (а.с.а.с.55-58)

Проте, розглянувши викладені в клопотанні доводи, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій та відмовив у задоволені означеного клопотання, а враховую доведеність матеріалами справи факту неналежного виконання Відповідачем своїх зобовязань за договором, задовольнив позовні вимоги Міністерства оборони України в повному обсязі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає наступне:

Виходячи із приписів ст.1 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у Позивача певного захищуваного суб'єктивного права або інтересу, порушення такого суб'єктивного права (інтересу) з боку Відповідача та належність (передбаченість законодавством та адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України укладений між сторонами договір №286/3/15/404 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби від 21.09.2015р. є належною підставою для виникнення у сторін кореспондуючих прав і обов'язків.

Беручи до уваги правову природу укладеного договору, кореспондуючі права та обов'язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини з поставки, які (приписи), в свою чергу, згідно ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж.

Сутність заявлених вимог полягає у стягненні з Відповідача пені у розмірі 81852,48грн. та штрафу в розмірі 244440,00грн., за несвоєчасне виконання ним своїх договірних зобовязань з поставки товару, передбачених п.7.3.4 означеного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 Цивільного кодексу України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Таким чином, Відповідач не мав жодних правових підстав для ухилення від виконання обов'язку зі своєчасного поставлення товару (костюм літній польовий) в обумовленій кількості у строк не пізніше 30.10.2015р.

Невиконання означеного зобовязання цілком правомірно було кваліфіковано судом першої інстанції, як його порушення у розумінні ст.610 Цивільного кодексу України, а сам Відповідач вважається таким, що прострочив його виконання у розумінні ч.1 ст.612 цього Кодексу.

В свою чергу, за змістом ст.ст. 611, 625 Цивільного кодексу України та ст.ст.216-218, ч.2 ст.231 Господарського кодексу України наслідком прострочення виконання зобовязання є право кредитора вимагати, зокрема, сплати штрафних санкцій (штрафу та пені, передбачених п.7.3.4 укладеного договору)

Таким чином, перевіривши розрахунки позовних вимог, які були надані Позивачем на підтвердження права вимоги (а.с.5) та розрахунки суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується з правомірністю стягнення з Відповідача суми пені в розмірі 81852,48грн. та штрафу в розмірі 244440,00грн.

Між тим, що стосується доводів апелянта з приводу необґрунтованої відмови суду в задоволені клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 80%, апеляційний суд зазначає, що наразі, Скаржником не доведено, а з матеріалів справи не вбачається порушення місцевим судом приписів ст.233 Господарського кодексу України та ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України щодо визначення наявності підстав для зменшення розміру стягуваних штрафних санкцій, оскільки дійсно, Відповідач був обізнаний про умови конкурсу, в тому числі і про строк поставки узгодженої продукції, на час укладення договору йому було відомо також і про проведення антитерористичної операції на території Донецької області та про можливість настання негативних наслідків повязаних з нею, окрім того, як вбачається з матеріалів справи, Відповідач приймає участь у Програмі розвитку ООН, а отже отримує на це відповідне фінансування. В свою чергу, і в контексті положень названих норм і в силу п.3 ч.1 ст.83 Господарського процесуального кодексу України застосування зменшення штрафних санкцій є дискреційним правом суду, застосування якого не може ревізуватися в контексті положень ст.104 цього Кодексу за відсутністю відповідних порушень норм матеріального або процесуального права. Тому колегія суддів вважає правомірною відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання Відповідача про зменшення розміру пені на 80%.

З огляду на відсутність будь-яких інших обставин, передбачених ст.104 Господарського процесуального кодексу України, для скасування чи зміни переглядуваного рішення, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга Відповідача підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, що згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України має наслідком віднесення на рахунок Скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.49, 99, 101 - 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Спец-Контакт», м.Словянськ Донецької області на рішення Господарського суду Донецької області від 14.06.2016р. (повний текст підписано 21.06.2016р.) у справі №905/1508/16 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 14.06.2016р. (повний текст підписано 21.06.2016р.) у справі №905/1508/16 залишити без змін.

3. Постанова апеляційної інстанції набирає сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий суддя: Д.О.Попков

Судді: О.А. Марченко

ОСОБА_3

Надруковано 5 прим.: 1,2 - сторонам, 3-у справу, 4 - ДАГС, 5 - ГСДО