ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2016 року Справа № 910/684/16

Вищий господарський суд України у складі колегії:

Головуючого:Студенця В.І.,
суддів:Васищака І.М., Прокопанич Г.К.,
за участю представників сторін позивача - Левченко В.І., Жекова Г.І.; відповідача - Зацепін С.С.;
розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
на постановуКиївського апеляційного господарського суду
від01.06.2016
у справі№ 910/684/16
за позовомПублічного акціонерного товариства "Київенерго"
доКомунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва
простягнення 49 247, 32 грн

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Київенерго" (далі - ПАТ "Київенерго") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про стягнення боргу за спожиту теплову енергію сумою 25 278, 01 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 15 612, 01 грн, пені в сумі 6 745, 33 грн, 3% річних в сумі 1 611, 97 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2016 порушено провадження у справі № 910/684/16 за позовом ПАТ "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про стягнення 49 247, 32 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва (суддя В. І. Пінчук) від 10.03.2016 позов задоволено. Суд стягнув з Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва на користь ПАТ "Київенерго" 25 278, 01 грн основного боргу, 6 745, 33 грн пені, 1 611, 97 грн 3% річних, 15 612, 01 грн збитків від інфляції.

Постановою Київського апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя К. В. Тарасенко, О. В. Тищенко, І. М. Скрипка) від 01.06.2016 рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 скасовано, ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016, ПАТ "Київенерго" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, а рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм матеріального права, а саме ст.ст. 526, 598, 610, 611, 617 ЦК України, ст.ст. 216, 218 ГК України, та процесуального права, зокрема ст.ст. 38, 43 ГПК України.

Скаржник посилався, зокрема на те, що сторони дійшли взаємної згоди про розірвання з 30.06.2014 лише договорів в частині здійснення постачання теплової енергії населенню. Листом № 029/53/1/10292 від 28.08.2015 позивачем надано відповідь на лист № 47-1585 від 19.05.2015, в якому надано згоду припинити дію договору з 01.09.2015. З врахуванням приписів ст. 653 ЦК України сторонами досягнуто згоди щодо розірвання спірного договору з 01.09.2015.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 14.07.2016 касаційну скаргу ПАТ "Київенерго" прийнято до провадження та призначено до розгляду на 03.08.2016.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування норм матеріального і процесуального права вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами між АЕК "Київенерго", після зміни найменування ПАТ "Київенерго", (постачальником) та Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва (споживачем) 01.03.2004 був укладений договір на постачання теплової енергії у гарячій воді №510049 (надалі - договір).

Згідно з п. 1.1. договору предметом договору є постачання, користування та своєчасна оплата в повному обсязі спожитої енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим договором.

При виконанні умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися тарифами, затвердженими Київською міською держадміністрацією, Правилами користування тепловою енергією, нормативними актами з питань користування та взаєморозрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 2.2.1 договору енергопостачальна організація зобов'язалась постачати теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, а також на потреби гарячого водопостачання - протягом року, в кількості та обсягах, згідно з додатком № 1 до цього договору.

Пунктом 2.3.2 договору передбачений обов'язок Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в додатку № 4 до договору.

Відповідно до п. 5 додатку № 4 до договору №510049 від 01.03.2004, відповідач зобов'язаний щомісячно з 12 по 15 число самостійно отримувати у районному відділі теплозбуту табуляграму фактичного споживання теплової енергії за попередній період, акт звірки на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки повертає у РВТ).

У пункті 2 додатку № 4 до договору зазначено, що відповідач до початку розрахункового періоду (місяця) сплачує позивачу вартість, заявленої у договорі кількості теплової енергії на розрахунковий період, з урахуванням сальдо розрахунків на початок місяця.

В обґрунтування своїх позовних вимог ПАТ "Київенерго" посилається на те, що за період з 01.12.2013 по 01.05.2015 товариство поставило відповідачу теплову енергію у гарячій воді на загальну суму 126 628, 83 грн.

Натомість, відповідач свої зобов'язання за договором №510049 від 01.03.2004 виконував неналежним чином, внаслідок чого у останнього за вказаний період виникла заборгованість за використану теплову енергію в розмірі 25 278, 01 грн.

Договір припинив свою дію з 01.09.2015 (за взаємною згодою сторін).

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "Київенерго" до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва про стягнення боргу за спожиту теплову енергію сумою 25 278, 01 грн, інфляційної складової боргу у розмірі 15 612, 01 грн, пені в сумі 6 745, 33 грн, 3% річних в сумі 1 611, 97 грн.

Місцевий господарський суд визнав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого господарського суду та приймаючи нове про відмову в позові, виходив з такого. Після внесення змін до Закону України "Про житлово-комунальні послуги", починаючи з 26.04.2014 балансоутримувач, не будучи теплопостачальною організацією, не може бути виконавцем послуг з централізованого опалення. Судом встановлено, що відповідач за статутом не здійснює господарську діяльність з теплопостачання та не є теплопостачальною організацією в розумінні Закону України "Про теплопостачання" та інших нормативних актів.

Законом України від 10.04.2014 № 1198-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії" (набрав чинності з 26.04.2014) до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" були внесені зміни, відповідно до яких було змінено, зокрема, виконавця послуг з централізованого опалення.

Так, згідно з частиною 4 статті 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (частина 4 до статті 19 внесена згідно із Законом України від 10.04.2014 № 1198-VII) виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов'язання.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договір припинив свою дію з 01.09.2015 (за взаємною згодою сторін).

Разом з тим, ні судом апеляційної інстанції, ні судом першої інстанції не перевірено доводів позивача щодо укладення між сторонами 01.07.2014 договору про співпрацю, у зв'язку з чим договори на постачання теплової енергії житлових будинків вважалися такими, що припинені з 30.06.2014. При цьому, судами не перевірено призначення спірного об'єкта за адресою м. Київ, вул. Ентузіастів, 5/1-А. Також судами попередніх інстанцій не дано належної правової оцінки листам сторін, які містяться в матеріалах справи, щодо врегулювання їх правовідносин.

Також судами не перевірено чи виставлялись ПАТ "Київенерго" споживачеві рахунки на оплату послуг з постачання теплової енергії відповідачу за заявлений період, чи здійснювалась фактична оплата спожитих послуг відповідачем.

Окрім того, судами попередніх інстанцій визначено, що спірним періодом, визначеним ПАТ "Київенерго", є 01.12.2013 по 01.05.2015, при цьому, судом апеляційної інстанції не враховано, що зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" внесено Законом України від 10.04.2014 № 1198-VII "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії", який набрав чинності з 26.04.2014, та як наслідок не наведено мотивів відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за період до набрання чинності відповідними змінами.

Судом апеляційної інстанції також встановлено, що 17.06.2013 Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією було прийнято розпорядження № 335 "Про організаційно-правові заходи щодо обслуговування житлового та нежитлового фонду територіальної громади міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації". Відповідно до зазначеного розпорядження житловий та нежитловий фонд територіальної громади міста Києва, який переданий до сфери управління Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, був з 02.09.2013 переданий на праві господарського відання КП "Керуюча дирекція". У тому числі була передана будівля за адресою: м. Київ, вул. Ентузіастів 5/1 а (куди постачалася теплова енергія за Договором). У зв'язку з чим суд апеляційної інстанції вважав, що у спірний період балансоутримувачем зазначеного будинку був не відповідач, а відповідно відповідач не міг отримувати теплову енергію у спірний період.

Разом з тим, ні місцевим господарським судом, ні судом апеляційної інстанції, не надано правової оцінки доводам ПАТ "Київенерго", що 23.07.2015 Київською міською радою прийнято рішення № 823/1687, відповідно до якого вирішено припинити Комунальне підприємство "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва" шляхом приєднання його до Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва та встановлено, що останнє є правонаступником усіх прав, обов'язків та майна припиненого Комунального підприємства "Керуюча дирекція Дніпровського району м. Києва".

Згідно із ст. 1117 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Підставами для скасування або зміни рішення місцевого чи апеляційного господарського суду або постанови апеляційного господарського суду є порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права (ч. 1 ст. 11110 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ст. 1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд, якщо суд припустився порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Оскільки як місцевий, так і апеляційний господарські суди припустилися неправильного застосування приписів ч. 1 ст. 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення суддею за результатами обговорення усіх обставин справи та ч. 1 ст. 43 цього Кодексу стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, то це відповідно є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, та передання справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду місцевому господарському суду слід взяти до уваги викладене, вжити всі передбачені законом заходи для всебічного, повного та об'єктивного встановлення обставин справи, прав та обов'язків сторін, і, залежно від встановленого та відповідно до вимог чинного законодавства, вирішити спір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 - 11112 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київенерго" задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 01.06.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2016 скасувати, а справу № 910/684/16 передати на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Головуючий - суддя Студенець В.І.

Судді: Васищак І.М.

Прокопанич Г.К.