РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016Справа №910/10786/16

За позовомПублічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О.
До Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум фінанс"
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача
1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб 2) Національний банк України 3) ОСОБА_4
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович
Прозастосування наслідків недійсності нікчемного правочину

Суддя Андреїшина І.О.

У судовому засіданні брали участь представники сторін:

Від позивачаБондаренко М.Г. за довіреністю від 30.06.2016 № 29
Від відповідача Королецька В.А. за довіреністю від 01.07.2016
Від третьої особи-1 Гуленко Ю.М. за довіреністю від 23.06.2016 № 27-28002
Від третьої особи-2не з'явився
Від третьої особи-3Биков О.І. адвокат за договором від 12.07.2016 № 12-07-2016
Від третьої особи-4не з'явився
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіної Л.О. звернувся до суду з позовом про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення прав вимоги, укладеного з Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" 26.05.2015 про та внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.06.2016 за даною позовною заявою порушено провадження у справі № 910/10786/16, залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, ОСОБА_4, на стороні відповідача - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, призначено справу до розгляду у судовому засіданні на 20.07.2016 та зобов'язано учасників провадження надати певні документи.

18.07.2016 від ОСОБА_4 в особі уповноваженого представника судом були отримані письмові пояснення по суті спору, а 19.07.2016 - від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

У судовому засіданні, що відбулося 20.07.2016, судом було отримано додаткові документи від представників сторін та відзив на позовну заяву від представника відповідача, здійснено перехід до розгляд спору по суті, заслухано пояснення присутніх і засіданні осіб та відкладено розгляд справи на 27.07.2016 у зв'язку з неявкою представників Національного банку України та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А.

Також, 20.07.2016 судом було розглянуто та відхилено вміщене у прохальній частині позову клопотання про розгляд справи у закритому судовому засіданні через відсутність відповідних процесуальних підстав.

27.07.2016 Національний банк України та приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. уповноважених представників у судове засідання повторно не направили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи. Зважаючи на обмеженість процесуальних строків вирішення спору, відповідно до положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про взаємовідносини сторін за відсутності в засіданні представників вказаних осіб.

Представник позивача надав письмові заперечення на відзив на позовну заяву.

У ході розгляду спору по суті присутні у засіданні представники підтримали свої правові позиції у спорі.

З позовної заяви і пояснень представника позивача слідує, що позовні вимоги обґрунтовані виявленням під час здійснення тимчасової адміністрації банку перевірки правочинів, вчинених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, факту укладення 26.05.2015 Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" і Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрованого у реєстрі за № 6261, який є нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та визнаний таким протоколом засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) від 24.07.2015 № 8 на виконання наказу № 26/ТА від 29.05.2015.

На думку позивача за цим правочином банк безоплатно здійснив відчуження майна (оскільки розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банку, тоді-як постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ було передбачено, що під час здійснення особливого режиму контролю необхідним для здійснення розрахунків у національній валюті є використання виключно кореспондентського рахунку, відкритий у Національному банку України); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочин, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

За таких обставин, позивач, керуючись ст. 216 Цивільного кодексу України, просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме:

- зобов'язати відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015 та повернути оригінали документів, отримані згідно з актами приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями боржника, зокрема, документи щодо позичальника банку - ОСОБА_10 (кредитний договір від 07.03.2012 № 756, додатковий договір від 26.06.2014 про внесення змін до кредитного договору від 07.03.2012 № 756, іпотечний договір від 07.03.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим номером 1801, договір купівлі-продажу квартири від 07.03.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Бойко Л.Л. за реєстровим номером 1797, витяг з державного реєстру правочинів від 07.03.2012 № 11088675, витяг про державну реєстрацію прав від 26.03.2012 № 33598193, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1);

- внести запис про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно та про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно іпотекою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема, щодо квартири № 31, загальною площею 50,40 кв.м., житловою площею 29,60 кв.м., що складається з двох житлових кімнат та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Квартира належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Бойко Л.Л., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07.03.2012 за реєстровим номером 1797 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 07.03.2012 за реєстровим номером правочину 4912853. Відомості про предмет іпотеки викладені у витязі з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна" від 0132012, реєстраційний номер майна: 36124265, номер запису: 852 в книзі: 85-24, де обтяжувачем/іпотекодержателем зазначити - Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк", ідентифікаційний код 19019775, юридична адреса: м. Київ, вул. М. Раскової, 15.

Згідно з відзивом на позовну заяву та запереченнями представника відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" позовні вимоги не визнає та просить у позові відмовити, стверджуючи, що під час укладення договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, сторонами не було допущено жодних вказаних в ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" обставин, що могли стати підставою нікчемності правочину. Відповідач вказує на необґрунтованість тверджень позивача про порушення сторонами при укладенні спірного договору обмежень, встановлених для банку постановою Національного банку України від 30.04.2015, адже вказана постанова є банківською таємницею, а тому є актом індивідуальної дії, чинність якого може бути направлено виключно на позивача. В той же час, викладені у даній постанові обмеження, зокрема, щодо заборони передавати в забезпечення майно та активи, не стосується предмету договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261, оскільки останній за своєю правовою природою не є договором, який забезпечує виконання зобов'язання.

Крім того, щодо заборони позивачу використовувати для розрахунків в національній валюті прямі кореспондентські рахунки, а покладення обов'язку з проведення розрахунків виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України, відповідач зазначає, що вказане обмеження стосується виключно проведення міжбанківських переказів і не поширює свою дію на внутрішньобанківські операції позивача. Крім того, як зазначає відповідач, позивачем не доведено, яким чином при укладенні договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261, відповідачу були надані пільги (переваги) перед іншими кредиторами, так само як не обґрунтовано доводи стосовно безоплатності вказаного договору.

Відповідно до наявних в матеріалах справи письмових пояснень ОСОБА_4 та її представник проти позову заперечують, вважаючи позовні вимоги безпідставними.

Згідно з письмовими поясненнями Фонду гарантування вкладів фізичних осіб правова позиція позивача повністю підтримується, позовні вимоги видаються правомірними та такими, що підлягають обов'язковому задоволенню.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників, оглянувши оригінали документів, копії яких містяться в матеріалах справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

26.05.2015 між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (первісний кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за номером 6261, за яким первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до ОСОБА_4, а новий кредитор сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, визначеній п. 5 цього договору, у порядку та строки, встановлені цим договором, та набуває права вимоги первісного кредитора в обсязі та на умовах, що існують на момент переходу права вимоги за кредитним договором від 07.03.2012 № 756 з усіма додатковими угодами та/або договорами про внесення змін до нього та іпотечним договором від 07.03.2012, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим номером 1801, предметом якого є іпотека належного боржнику житлового майна, а саме квартири № 31, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та має загальну площу 50,40 кв.м., житлову площу 29,60 кв.м., які були укладені між Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" та ОСОБА_10.

Згідно з п. 2 названого договору до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора за кредитним договором, в тому числі, але не виключно право вимоги сплати заборгованості за кредитом, несплачених процентів, комісії та штрафних санкцій за кредитним договором в розмірі, який буде існувати на момент переходу права вимоги, вказаний в п. 3 цього договору, а також всі права іпотеко держателя за іпотечним договором.

Відповідно до п. 3 договору, станом на 25.05.2015 заборгованість за кредитним договором від 07.03.2012 № 756 становить 284 922,17 грн.

У п. 5 договору передбачено, що за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 284 922,17 грн. без податку на додану вартість, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом 2 банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; банк отримувача - Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; № рахунку: 0756; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: "оплата за договором відступлення права вимоги від 26.05.2015".

Права вимоги за кредитним договором є такими, що передані новому кредитору з моменту підписання акту приймання-передачі права вимоги. Акт приймання-передачі права вимоги підписується виключно після отримання первісним кредитором ціни продажу в повному обсязі (п. 6 Договору).

Судом встановлено, що відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2015, на підставі п. 6 договору про відступлення прав вимоги, укладеного між сторонами, позивач передав, а відповідач прийняв права за зобов'язанням ОСОБА_10 та наступні документи: кредитний договір від 07.03.2012 № 756; додатковий договір від 26.06.2014 про внесення змін до кредитного договору від 07.03.2012 № 756; іпотечний договір від 07.03.20125, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., за реєстровим номером 1801.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261 суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про відступлення права вимоги (правочином щодо заміни кредитора в зобов'язанні).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ст. 513 Цивільного кодексу України).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 28.05.2015 № 348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "УПБ" від 28.05.2015 № 107, згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк". Уповноваженою особою Фонду на тимчасову адміністрацію в банку призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіну Любов Олександрівну. Тимчасову адміністрацію запроваджено строком на 3 місяці з 29.05.2015 по 28.08.2015 включно.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Пантіної Л.О. від 29.05.№ 26/ТА 2015 вирішено здійснити перевірку договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Як вбачається з протоколу засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) від 24.07.2015 № 8 на виконання наказу від 29.05.2015 № 26/ТА комісією з перевірки договорів (інших правочинів) було виявлено наступні порушення норм законодавства при укладенні, зокрема, договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261, а саме: постановою № 293/БТ позивача було віднесено до категорії проблемних та запроваджено певні обмеження, зокрема, заборонено передавати в забезпечення третім особам майно та активи банку (абз. 10 п. 3 Постанови № 293/БТ). Так, договір відступлення було укладено 26.05.2015, під час дії обмежень, запроваджених постановою № 293/БТ, при цьому у цей період укладення таких договорів було банку заборонено оскільки за своєю суттю вказаний договір відступлення мав на меті задоволення вимог кредитора банку - Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс".

Також, відповідно до протоколу від 24.07.2015 № 8 засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) на виконання наказу від 29.05.2015 № 26/ТА розрахунки за договором відступлення проводилися шляхом перерахування коштів з поточного рахунку кредитора, відкритому в банку, на рахунки 2 909 ("Інша кредиторська заборгованість за операціями з клієнтами") позичальника банку по договору відступлення на рахунок 0756. Таким чином, при розрахунках по договору відступлення, що здійснювалися в національній валюті України, платежі проходили не через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України, чим було прямо порушено заборону, встановлену Постановою № 293/БТ, відповідно до якої під час здійснення особливого режиму контролю всі розрахунки в національній валюті повинні проводитися через кореспондентський рахунок банку, відкритий у Національному банку України; умови договору відступлення, укладеного між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" прямо передбачають передачу Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", що є одночасно кредитором банку, майнових прав за кредитним договором та надає йому переваги перед іншими кредиторами. За таких обставин, комісією з перевірки договорів (інших правочинів) вирішено затвердити результати перевірки, якою виявлено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за номером 6261, що є нікчемним згідно зі ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

03.08.2015 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб складено повідомлення про нікчемність правочину, адресоване Товариству з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс", відповідно до якого останнє повідомляється про нікчемність договору про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261. Вказаним повідомленням про нікчемність правочину позивач просив повернути протягом десяти днів всі отримані згідно з умовами нікчемного договору оригінали документів (кредитні договори, договори забезпечення, всі інші документи відповідно до акту приймання-передачі від 27.05.2016).

Назване повідомлення було отримане відповідачем 13.08.2015.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28.08.2015 № 562 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку від 28.08.2015 № 158.

Згідно з даним рішенням з 31.08.2015 розпочато процедуру ліквідації позивача та делеговано всі повноваження ліквідатора банку, визначені ст.ст. 37 та 38, ч. 1 та 2 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Пантіній Любові Олександрівні строком на 1 рік з 31.08.2015 до 30.08.2016 включно.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на здійснення під час тимчасової адміністрації позивача перевірки правочинів, вчинених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, у зв'язку з чим виявлено правочин, вчинений між позивачем та відповідачем щодо відступлення права вимоги, а саме, договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за номером 6261, який є нікчемним на підставі ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" відповідно до протоколу засідання комісії з перевірки договорів (інших правочинів) від 24.07.2015 № 8 на виконання наказу від 29.05.2015 № 26/ТА.

Так, за вказаним правочином, на думку позивача, банк безоплатно здійснив відчуження майна (оскільки розрахунки за спірним договором було проведено через внутрішній рахунок банку, тоді-як постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ обмеженням щодо обов'язку ПАТ "УПБ" під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; банк уклав правочин, умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання позивачу переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

За таких обставин, позивач, керуючись ст. 216 Цивільного кодексу України, просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме зобов'язати відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, укладеним між позивачем та відповідачем, а також повернути оригінали документів, отримані згідно з актами приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями боржника, а саме: документи щодо позичальника банку - ОСОБА_10: кредитний договір від 07.03.2012 № 756, додатковий договір від 26.06.2014 про внесення змін до кредитного договору від 07.03.2012 № 756, іпотечний договір від 07.03.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстровим номером 1801, договір купівлі-продажу квартири від 07.03.2012, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Київської області Бойко Л.Л. за реєстровим номером 1797, витяг з державного реєстру правочинів від 07.03.2012 № 11088675, витяг про державну реєстрацію прав від 26.03.2012 № 33598193, технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1, а також внести запис про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно та про реєстрацію обтяження речового права на нерухоме майно іпотекою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, змінивши обтяжувача Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" на Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк".

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення "Про запровадження тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" від 28.05.2015 № 107, згідно з яким з 29.05.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на тимчасову адміністрацію в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк".

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено ч. 2 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Як вказувалося вище, Уповноваженою особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Пантіною Л.О. винесено наказ від 29.05.2015 № 26/ТА щодо здійснення перевірки договорів (інших правочинів), укладених позивачем протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку та які відповідають критеріям, передбаченим ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

А на засіданні комісії з перевірки договорів (інших правочинів) були виявлені описані вище порушення норм законодавства при укладенні договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261 (протокол від 24.07.2015 № 8).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням. У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Відповідне повідомлення Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Пантіною Л.О. було складено 03.08.2015 на надіслано відповідачеві 04.08.2015 (повідомлення про вручення рекомендованого листа в матеріалах справи).

Спір у справі виник з підстав визнання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Пантіною Л.О. в порядку здійснення перевірки правочинів, вчинених протягом року до ведення в банку тимчасової адміністрації, відповідно до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", спірного договору відступлення права вимоги нікчемним, у зв'язку з чим позивачем заявлено вимогу про застосування наслідків недійсності такого правочину.

За таких обставин, оскільки правочин, перевірка якого здійснюється в порядку ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", може вважатись нікчемним лише з підстав, передбачених цим законом, в справі про застосування наслідків нікчемних правочинів суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує їх нікчемність і настання певних юридичних наслідків. При цьому, суд керується нормами ст.ст. 215, 203 Цивільного кодексу України, ст. 207 Господарського кодексу України з огляду на те, що договір відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за номером 62561 має господарсько-правовий характер.

З огляду на заявлені підстави позову, позивач вважає, що такий договір є нікчемним, оскільки банк за ним безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (оскільки фактично грошові кошти на рахунок банку не надходили, натомість були проведені штучні банківські транзакції), банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, а також з підстав того, що його умови передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Виходячи з приписів ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Як зазначено вище, відповідно до з п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб правочини" (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, з таких підстав: банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог (п. 1); банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п. 2); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7).

Щодо договору, який, на думку позивача, є нікчемним, оскільки позивач (банк) безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог, слід зауважити наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору (ст. 626 Цивільного кодексу).

За змістом п. 5 договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261, за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 284 922,17 грн. без податку на додану вартість, які сплачуються новим кредитором первісному кредитору протягом двох банківських днів з дня укладення цього договору. Ціна продажу сплачується шляхом перерахування грошових коштів на рахунок первісного кредитора за наступними реквізитами: отримувач платежу: Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; банк отримувача - Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк"; № рахунку: 0756; ідентифікаційний код: 19019775; МФО: 300205; призначення платежу: "оплата за договором відступлення права вимоги від 26.05.2015".

Таким чином, описаний договір є оплатним, оскільки сторони такого договору встановили вартість, яку відповідач повинен сплатити позивачу за відступлення права вимоги (284 922,17 грн.).

Водночас, фактичне виконання сторонами договору, в тому числі здійснення відповідачем фактичної оплати за уступлене йому право вимоги, не входить до предмету дослідження у даній справі, з огляду на те, що питання недійсності (нікчемності) стосується наявності лише тих обставин, які були наявні на момент укладення оспорюваного (нікчемного) договору, а не тих обставин, які пов'язані з фактичним виконанням договору у майбутньому.

При цьому, доводи позивача стосовно безоплатності відступлення права вимоги/відмови від такого майнового права за договором від 26.05.2015 ґрунтуються на тому, що переказ коштів, за умовами даного договору було здійснено на внутрішній рахунок банку (№ рахунку: 0756), в той час, як постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ було встановлено певні обмеження щодо діяльності банку.

З цього приводу суд зазначає, що з наданих позивачем до позову документів вбачається, що постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" було віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів; із дня прийняття цієї постанови та до кінця строку, визначеного в п. 1 цієї постанови, установлено для банку обмеження, зокрема, не передавати в забезпечення майно та активи. При цьому, п. 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ зобов'язано позивача під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України (крім операцій за розрахунками з міжнародними платіжними системами Українською міжбанківською платіжною системою (УкрКарт) згідно з укладеними договорами та за правочинами щодо цінних паперів з кореспондентським рахунком у ПАТ "Розрахунковий центр").

За змістом ст. 75 Закону України "Про банки і банківську діяльність", Національний банк України зобов'язаний прийняти рішення про віднесення банку до категорії проблемних за умови його відповідності хоча б одному з таких критеріїв:

1) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків:щоденного розміру регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України мінімального розміру регулятивного капіталу - п'ять і більше разів та/або значення нормативу достатності (адекватності) регулятивного капіталу нижче встановленого нормативно-правовими актами Національного банку України нормативного значення цього нормативу - два і більше разів;

2) банк не виконав вимогу вкладника або іншого кредитора, строк якої настав п'ять і більше робочих днів тому, та/або встановлено факти невідображення в бухгалтерському обліку документів клієнтів банку, що не виконані банком у встановлений законодавством України строк;

3) системне порушення банком законодавства, що регулює питання запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму;

4) банк протягом звітного місяця допустив зменшення на 5 і більше відсотків значення хоча б одного з нормативів ліквідності нижче мінімальних нормативних значень, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку України, що розраховуються: за щоденними розрахунками - п'ять і більше разів; щодекади - два і більше разів;

4-1) обсяг негативно класифікованих активів банку (крім санаційного) становить 40 відсотків і більше загальної суми активів, за якими має оцінюватися ризик та формуватися резерв згідно з нормативно-правовими актами Національного банку України;

5) банк не має ефективних та адекватних систем внутрішнього контролю та/або управління ризиками, що створює загрозу інтересам вкладників чи інших кредиторів банку;

6) систематичне подання та/або оприлюднення недостовірної інформації або звітності з метою приховування реального фінансового стану банку, у тому числі щодо операцій із пов'язаними з банком особами.

Національний банк України має право віднести банк до категорії проблемних з інших підстав, визначених нормативно-правовими актами Національного банку України.

Рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії проблемного є банківською таємницею.

Проблемному банку забороняється використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки в національній та іноземній валюті. Проведення розрахунків здійснюється виключно через консолідований кореспондентський рахунок у Національному банку України.

Ця норма не поширюється на операції щодо виконання зобов'язань у міжнародних та внутрішньодержавних платіжних системах і системах розрахунків та на операції з цінними паперами, що здійснюються згідно із законодавством.

Так, як встановлено судом, за змістом п. 5 договору від 26.05.2015 № 6261 за відступлені права вимоги за кредитним договором новий кредитор сплачує первісному кредитору кошти в українських гривнях в розмірі 284 922,17 грн. без податку на додану вартість, які сплачуються Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" на рахунок № 0756, який є внутрішнім рахунком позивача.

З матеріалів справи слідує, що в Головному управлінні Національного банку України по м. Києву та Київській області позивачу було відкрито кореспондентський рахунок в національній валюті № 1.

Оскільки за умовами договору про відступлення права вимоги відповідач зобов'язався здійснити перерахування на користь позивача грошових коштів за набуте право вимоги, підстави вести мову про безоплатне відчуження банком майнових прав за цим договором відсутні, а тому норми п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" щодо нікчемності безоплатних правочинів банку/правочинів, за якими банк відмовляється від майнового права, в даному випадку не можуть бути застосовані як підстава нікчемності такого договору.

Поряд цим, судом відхиляються доводи позивача про те, що перерахування відповідачем коштів на внутрішній рахунок банку позивача, який було вказано у спірному договорі (рахунок № 0756) суперечить встановленим постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ обмеженням щодо обов'язку банку під час здійснення особливого режиму контролю здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України, як підстава нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 як такого, що вчинений безоплатно/за яким банк відмовляється від майнового права, з огляду на те, що вказане обмеження фактично стосується процедури здійснення самим позивачем розрахунків в національній валюті, які з огляду на зміст п. 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ можуть здійснюватись виключно через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України.

Більше того, як передбачено ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", кореспондентський рахунок - це рахунок, що відкривається одним банком іншому банку для здійснення міжбанківських переказів.

За таких обставин, оскільки встановлені п. 6 постанови Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ обмеження щодо розрахунків, власне, стосуються порядку проведення відповідних міжбанківських розрахунків самим банком (позивачем), у суду відсутні підстави вважати, що сторонами при укладенні договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 в частині порядку проведення відповідачем розрахунків на користь позивача за відступлене майнове право вимоги було порушено названі обмеження.

Крім того, слід зазначити, що постанова Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ, якою віднесено Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" до категорії проблемних, є актом індивідуальної дії, який не може встановлювати обов'язки та обмежувати права осіб, на яких дія такого акту не поширюється (в тому числі з огляду на те, що він не міг бути відомий інший особам, крім самого банку).

Також суд зазначає, що доводи позивача щодо нікчемності правочину в порядку п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" базуються на обставинах вчинення стороною таких договорів (відповідачем) дій, спрямованих на проведення операцій з незаконного виведення активів банку шляхом проведення штучних внутрішніх транзакцій (перерахування коштів за договором на внутрішній рахунок банку), а прийняття такого виконання позивачем порушує встановлені постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 № 293/БТ обмеження.

Відповідно до п. 3.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18, під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Суд відзначає, що дослідження питання здійснення відповідачем оплати за наведеним вище договором про відступлення права вимоги (факту оплати/рахунку отримувача тощо) не входить до предмету доказування у даній справі, оскільки, як зазначено вище, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, обставини недійсності (нікчемності) правочинів перевіряються судом саме на момент їх укладення, водночас питання виконання/невиконання сторонами погоджених умов договорів не пов'язано з недійсністю таких договорів.

Так, з огляду на те, що умовами договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, передбачено існування у відповідача обов'язку сплати за відступлені права вимоги за кредитним договором на користь позивача коштів в українських гривнях в розмірі 284 922,17 грн., вказана обставина в жодному разі не може свідчити про нікчемність даного правочину як такого, що вчинений безоплатно/за яким банк відмовився від майнового права.

Стосовно ж доводів про те, що умови договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання відповідачеві переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" свідчить про нікчемність такого правочину, суд звертає увагу на таке.

Так, позивач зазначає, що надані відповідачу за договором про відступлення права вимоги переваги полягають у тому, що відповідач безпідставно отримав можливість вивести свої кошти з неплатоспроможного банку та позачергово задовольнити свої вимоги.

У той же час, суд відзначає, що наведені доводи не підтверджені жодними доказами, натомість передбачена умова договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 щодо обов'язку сплати відповідачем відповідної суми коштів за відступлене право вимоги, яка, власне, складає суму заборгованості боржника за кредитним договором (ОСОБА_10.) станом на 25.05.2015, на користь позивача не може свідчити про надання відповідачеві будь-яких пільг (переваг) при укладенні такого договору, як-от встановлення меншої вартості відступлення позивачем свого права вимоги (відносно самого права вимоги), відстрочення/розстрочення платежу тощо.

Щодо тверджень про те, що умови договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015 передбачають зобов'язання банку, внаслідок яких виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим, що в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" свідчить про нікчемність такого правочину, суд зазначає, що дані доводи не підтверджені жодними доказами та, більше того, спростовуються передбаченими договором про відступлення права вимоги умовам щодо оплатності такого відступлення майнових прав.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати договір про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрований у реєстрі за номером 6261, нікчемним в порядку п.п. 1, 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відхиляючи такі вимоги, суд враховує, що позивачем заявлено також вимогу про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261, а саме: зобов'язати відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за таким договором, а також повернути оригінали документів, отримані згідно з актами приймання-передачі від 27.05.2015, за зобов'язаннями боржника.

Відповідно до приписів ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стосовно даної позовної вимоги позивача суд зазначає, що вона носить похідний характер від доводів про нікчемність правочину, а тому, за відсутності доказів на підтвердження нікчемності договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261, та відповідно встановлення судом відсутності підстав вважати даний договір нікчемним, відсутні і підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у вигляді реституції.

За таких обставин, позов Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (договору про відступлення права вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261 не підлягає задоволенню в цій частині.

Відхиляючи позовні вимоги, суд, поряд з іншим, враховує, що вимога про зобов'язання відповідача повернути позивачу права майнової вимоги, отримані за договором про відступлення права вимоги від 26.05.2015, в порядку реституції, в будь-якому разі не є ефективним способом захисту права з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки майнові права, хоча за приписами ст. 190 Цивільного кодексу України, є майном, однак є неспоживною річчю, що, відповідно, не має уречевленої форми, а тому, з огляду на те, що у випадку наявності підстав вважати правочин (зокрема, договір відступлення права вимоги) недійсним (нікчемним), право вимоги, що є об'єктом такого договору, буде вважатись таким, що не передано новому кредитору.

Також позивачем заявлено вимогу про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб'єктів обтяження, вказавши обтяжувачем/іпотекодержателем Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк".

Проте, позовна заява не містить жодного нормативно-правового обґрунтування вказаної вимоги позивача, однак така вимога, щодо забезпечувального договору (іпотечного договору) відносно основного (кредитного договору) також носить похідний характер від доводів про нікчемність правочину (договору про відступлення прав вимоги від 26.05.2015, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. та зареєстрованого у реєстрі за номером 6261), а тому за відсутності доказів на підтвердження нікчемності останнього, в будь-якому разі відсутні і підстави для внесення відповідних змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Враховуючи викладене, позов Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно також не підлягає задоволенню в цій частині.

Згідно з ч. 1 статті 32 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ч. 1 статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Положеннями ст. 34 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Позивачем не доведено суду своїх позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, у зв'язку з відмовою в позові, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 75, 81 - 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 01.08.2016 р.

Суддя І.О. Андреїшина