РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016Справа №910/8439/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., розглянувши справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іскар Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд" про визнання договору недійсним, за участю представників позивача - Ципка Г.А. - керівник та Піряника Ю.М., довіреність №б/н від 10.03.2016 року, відповідача - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору поставки №ДР - 0000-17 від 26.02.2016 року, що було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іскар Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд".

Ухвалою господарського суду міста Києва від 10.05.2016 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 25.05.2016 року.

25.05.2016 року в судовому засіданні відповідачем суду надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в позові.

25.05.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 08.06.2016 року.

08.06.2016 року в судовому засіданні оголошено перерву на 20.07.2016 року.

20.07.2016 року в судовому засіданні позивачем надано додаткові письмові пояснення.

Представник відповідача у судове засідання 20.07.2016 року не з'явився, відзив на позов не надав, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. 64 ГПК України.

Враховуючи те, що нез'явлення представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору в даному судовому засіданні, суд вважає за можливе розглянути позов за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами згідно з вимогами статті 75 Господарського процесуального кодексу України.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Предметом спору у даній справі є вимоги про визнання недійсним укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іскар Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд" договору поставки №ДР - 0000117 від 26.02.2016 року, оскільки відповідач увів його в оману шляхом підписання договору поставки, а не договору купівлі-продажу, у зв'язку з чим позивачу було відмовлено в державній реєстрації автомобіля, а відтак і здійснювати експлуатацію придбаного автомобіля є неможливо.

За приписами статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За приписами частини 1 статті 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 № 9 правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Згідно п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11у вирішенні спорів про визнання правочинів недійсними на підставі статей 230 - 233 ЦК України господарські суди повинні мати на увазі, що відповідні вимоги можуть бути задоволені за умови доведеності позивачем фактів обману, насильства, погрози, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, тяжких обставин і наявності їх безпосереднього зв'язку з волевиявленням другої сторони щодо вчинення правочину. Під обманом слід розуміти умисне введення в оману представника підприємства, установи, організації або фізичної особи, що вчинила правочин, шляхом: повідомлення відомостей, які не відповідають дійсності; заперечення наявності обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину; замовчування обставин, що мали істотне значення для правочину (наприклад, у зв'язку з ненаданням технічної чи іншої документації, в якій описуються властивості речі). При цьому особа, яка діяла під впливом обману, повинна довести не лише факт обману, а й наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Суб'єктом введення в оману є сторона правочину, - як безпосередньо, так і через інших осіб за домовленістю.

Водночас частиною 2 статті 712 ЦК України встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Враховуючи вищевикладене, оскільки до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, посилання позивача на те що він був введений в оману відповідачем є безпідставними.

Окрім того, позивачем не було доведено факт обману, наявність умислу в діях відповідача та істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, не надано суду доказів того що йому було відмовлено в державній реєстрації автомобіля, придбаного згідно договору поставки №ДР - 0000117 від 26.02.2016 року саме з підстав, що було укладено договір поставки, а не договір купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, за заявленими вимогами позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання правочинів недійсними.

Таким чином, правові підстави для визнання недійсним договору поставки №ДР - 0000-17 від 26.02.2016 року, що було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іскар Україна" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Автосаміт Лтд" відсутні, і тому в позові слід відмовити.

Судові витрати відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача. Керуючись ст.ст. 49, 82 - 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 85 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.07.2016р.

Суддя С.О.Чебикіна