КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" липня 2016 р. Справа№ 911/4250/15

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Тищенко О.В.

Гончарова С.А.

за участі представників:

від позивача: Кур'ята В.В. - представник

від відповідача: не з'явився

від третьої особи: Андишула А.М. - представник

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року у справі № 911/4250/15 (Головуючий суддя Конюх О.В. судді: Бабкіна В.М., Шевчук Н.Г.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крайміа Солар 2»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державного підприємства «Енергоринок»

про звернення стягнення на предмет застави

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року у справі № 911/4250/15 в задоволені позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 року у справі № 911/4250/15 та прийняти нове рішення по справі, яким позовні вимоги вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та підлягає скасуванню, оскільки при його винесенні судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи.

Представник третьої особи 14.03.2016 через відділ діловодства Київського апеляційного господарського суду надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

25.03.2016 представником третьої особи надано письмові заперечення щодо клопотання позивача про витребування додаткових доказів, оскільки позивачем не надано доказів неможливості самостійного надання додаткових доказів, а також надано судову практику з розгляду аналогічних спорів.

29.03.2016 представником позивача подано клопотання про витребування додаткових доказів, яке мотивоване тим, що третя особа не виконала вимоги ухвали Господарського суду Київської області та не надала відповідні докази до суду першої інстанції, однак зазначені докази є необхідними для повного дослідження обставин справи.

19.04.2016 представником третьої особи надано заяви про долучення до матеріалів справи судової практики з розгляду аналогічних спорів.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 24.05.2016 у зв'язку з перебуванням судді Іоннікової І.А., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці та перебування судді Куксова В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці для догляду за дитиною, для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Тищенко О.В., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 апеляційну скаргу прийнято до провадження колегію суддів у складі: Тарасенко К.В. - головуючий суддя, судді: Тищенко О.В., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 25.05.2016 розгляд справи відкладено на 15.06.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про витребування додаткових доказів, зобов'язано Державне підприємство «Енергоринок» надати оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії (для залучення до матеріалів справи): Акта купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2014р. складеного та підписаного між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП «Енергоринок» у відповідності до умов Договору купівлі-продажу електроенергії від 29.09.2010р. № 6411/02; документів, що підтверджують обсяг перерахованих коштів ДП «Енергоринок» в оплату придбаної у ТОВ «Крайміа Солар 2» в березні 2014 року електроенергії. Розгляд справи відкладено на 13.07.2016.

11.07.2016 від представника третьої особи на виконання ухвали Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 надано копію Акта купівлі-продажу електроенергії за березень 2014 року від 31.03.2014р. складеного та підписаного між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП «Енергоринок», відповідно до якого загальна вартість електроенергії (з ПДВ) становить 1 338 510,92 грн., а також розшифровку банківської виписки ДП «Енергоринок» про перерахування коштів Крайміа Солар 2 ТОВ за період з 01.03.14 по 30.04.16 в рахунок оплати вартості е/е поставленої ДП «Енергоринок» в березні 2014, з якого вбачається, що було сплачено 89 809,17 грн. (в т.ч. ПДВ 14 968,20 грн.).

11.07.2016 представником третьої особи подано заяву про долучення судової практики Вищого господарського суду України з розгляду аналогічних спорів.

У судове засідання представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши думку представників позивача та третьої особи, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами та без участі представника відповідача.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання з'явились та надали пояснення по суті спору.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

13.09.2011 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (банк) та ТОВ «Крайміа Солар 2» (позичальник) було укладено Кредитний договір № 486/31/2 (надалі - Кредитний договір).

У подальшому до Кредитного договору вносились зміни та доповнення, зокрема, додатковими договорами № 1 від 01.12.2011р., № 2 від 31.05.2012р., № 3 від 28.09.2012р., № 4 від 01.08.2013р.

На виконання п. 2.1 Кредитного договору (з урахуванням змін та доповнень), банк зобов'язався надати на умовах вказаного Договору, а Позичальник зобов'язується отримати та належним чином використовувати та повернути у передбачені договором строки кредит у розмірі не більше 5 020 105,00 доларів США (додатковий договір від 01.08.2013 року) та сплатити проценти та інші платежі за користування кредитом у порядку та на умовах, визначеним договором (далі - кредит), з:

- кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 01.09.2021 року;

- погашення кредиту рівними частинами кожного 20 числа щомісяця;

- сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 11% у доларах США;

- сплатою комісійної винагороди відповідно до п. 2.10 Договору - за обслуговування кредиту у розмірі 1000 грн. щомісячно до 5 числа місяця, наступного за звітним.

Також, п. 2.4. Кредитного договору передбачено надання кредиту для купівлі валюти (Євро) на міжбанківському валютному ринку України з наступним спрямуванням придбаних Євро на рефінансування кредитної заборгованості за Кредитним договором від 18.05.2010р. № 0518/03.

За порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми Кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування Кредитом Позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення. (п.7.1.1 Договору).

Додатковим договором від 01.08.2013 року сторони також підтвердили, що заборгованість за основною сумою боргу за кредитним договором складає 39 939 750,00 грн. (п.2.1 Додаткового договору №4 від 01.08.2013 року).

Підпунктом 3.4.1 п. 3.4 Кредитного договору визначено, що підставою для визначення сум і підстав повернення кредиту або будь-якої неповерненої Позичальником Банку частини кредиту (включаючи суми нарахованих процентів та інших платежів) є виписки з рахунків, відкритих у Банку для обліку заборгованості Позичальника за цим договором по кредиту, нарахованих процентах та інших платежах. Виписками з рахунку Позичальника, що містяться в додатках до цього позову, визначено суму простроченої заборгованості Відповідача станом на 01.12.2014р. в загальному розмірі 746 937,11 дол. США та 7 999,98 грн.

Пунктом 2.7 Кредитного договору встановлено, що за користування кредитом Позичальник зобов'язаний сплачувати Банку відповідну плату (проценти) в порядку та розмірах, визначених цим Договором. Згідно підпункту 2.7.1 Кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються Банком на основі процентної ставки в розмірі 11% річних в доларах США, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному цим договором. Проценти нараховуються за методом факт/факт на фактичну суму заборгованості Позичальника за кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим договором (підпункт 2.7.2 Кредитного договору).

Положеннями пункту 2.10 Кредитного договору передбачено, що за надання банківських послуг Позичальник сплачує Банку комісійні винагороди, серед яких - за обслуговування кредиту. Сплата комісійної винагороди здійснюється Позичальником в розмірі 1 000,00 гривень щомісячно в строк до 5 числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Банком було виконано свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання позичальнику кредиту, про що свідчать залучені до матеріалів справи копії банківських виписок.

В подальшому керуючись п. 3.3.1, 3.3.2 Договору, 02.12.2015 року Банком вручено Позичальнику вимогу № 55/2-06/76 від 02.12.2014 року, якою Банк повідомив останнього про відкликання наданого йому кредиту та просив протягом двадцяти банківських днів повністю погасити кредит (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті Позичальником на користь Банку відповідно до умов Договору).

У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору АТ «Ощадбанк» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом про стягнення заборгованості з ТОВ «Крайміа Солар 2» (справа № 911/5602/14).

Згідно зі ст. 115 Господарського процесуального кодексу рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ч. 3 ст. 35 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведені вище обставини були встановлені рішенням Господарського суду Київської області у справі № 911/5602/14.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.02.2015 р. у справі № 911/5602/14, яке набрало законної сили, з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крайміа Солар 2» на користь АТ «Ощадбанк» було стягнуто 4560109,50 доларів США простроченої заборгованості за кредитом; 413 848,25 доларів США простроченої заборгованості за процентами; 76 241,85 доларів США пені за несвоєчасне погашення кредиту; 8 746,43 доларів США 3% річних за непогашення кредиту; 34 832,96 доларів США пені за несвоєчасну сплату процентів; 4 892,69 доларів США 3% річних за несвоєчасну сплату процентів, 9 000,00 грн. простроченої заборгованості за комісійною винагородою; 733,39 грн. пені за несвоєчасне сплату комісійної винагороди; 96,24 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату комісійної винагороди; 798,00 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату комісійної винагороди та 73 080,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Як зазначає позивач у даній справі № 911/4250/15, відповідачем зобов'язання за кредитним договором не були виконані, в тому числі і на виконання судового рішення, а загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 486/31/2 від 18.09.2011р. станом на 08.09.2015р. становить

6 673 924,39 доларів США (з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 4 560 109,50 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 747 798,18 доларів США; нараховані проценти за період з 01.09.2015р. по 07.09.2015р. включно - 9619,96 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 1 119 425,84 доларів США; 3% річних за непогашення кредиту - 97 949,63 доларів США; пеня за несвоєчасну сплату процентів - 123063,69 доларів США; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів 15957,59 доларів США) а також

25031,51 грн. (з яких прострочена заборгованість за комісійною винагородою - 17000,00 грн., пеня за несвоєчасну сплату комісійної винагороди - 2656,29 грн., 3% річних за несвоєчасну сплату комісійної винагороди - 187,55 грн; інфляційні втрати за несвоєчасну сплату комісійної винагороди - 5 187,67 грн.).

Поряд з цим, 13.09.2011р., для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 486/31/2 від 13.09.2011р., між банком (заставодержатель) та TOB «Крайміа Солар 2» (заставодавець) було укладено договір застави майнових прав № 486/31/2-4, із подальшими змінами та доповненнями, у тому числі - внесеними згідно з додатковими договорами № 1 від 31.10.2012 р., № 2 від 01.08.2013 р.

У відповідності з п. 1.1 договору застави майнових прав предметом застави виступає належне заставодавцю на підставі контрактів право вимагати від боржників здійснення платежів на користь заставодавця за поставлені (або такі, що будуть поставлені) боржникам товари (виконані чи надані послуги), в розмірах та в строки, передбачені умовами контрактів, укладених між заставодавцем та боржниками. У заставу за цим договором передаються як права вимоги, що належать заставодавцю в момент укладення цього договору, так і права вимоги, що виникнуть у заставодавця в майбутньому.

Згідно з п 1.2 договору застави майнових прав сторони погоджуються з тим, що на момент укладення цього договору загальна договірна вартість предмету застави становить 1 181 552 євро, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ станом на 26.08.2011р. складає 13 585 597,00 грн.

Пунктом 3.2 зазначеного вище договору застави майнових прав, передбачено, що у випадку, якщо при настанні строку виконання зобов'язання, воно (зобов'язання) або будь-яка його частина не будуть виконані, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/або законодавством, заставодержатель реалізує своє право застави шляхом звернення стягнення на предмет застави в порядку, визначеному цим договором.

Відповідно до пп. 5.2.3 п. 5.2 договору застави майнових прав, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна їх частина) не будуть виконані, а також у будь-який час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання заставодавцем будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або кредитним договорами та/або іншими договорами з позичальником та/або майновими поручителями.

Згідно із додатком № 1 до договору застави майнових прав, контрактом за договором застави майнових прав є договір купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., укладений між заставодавцем TOB «Крайміа Солар 2» та контрагентом (боржником у розумінні договору застави майнових прав) Державним підприємством «Енергоринок».

За вказаним договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/2 від 29.09.2010р. предметом застави, що передається заставодавцем банкові, виступає право грошової вимоги до ДП «Енергоринок».

Невиконання позичальником умов кредитного договору, неповернення сум кредитних коштів та несплата відсотків останнім і спричинили звернення банку до суду з даним позовом, згідно з яким банк просить суд в рахунок часткового погашення заборгованості ТОВ «Крайміа Солар 2» перед ПАТ «Державний ощадний банк України» за кредитним договором № 486/31/2 від 13.09.2011р., яка станом на 08.09.2015р. становить 6 673 924,39 доларів США та 25031,51 грн., звернути стягнення на предмет застави за договором застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011р., який був укладений між АТ «Ощадбанк» та TOB «Крайміа Солар 2», а саме - на належне TOB «Крайміа Солар 2» на підставі договору купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р. право грошової вимоги до ДП «Енергоринок» у сумі 1 248701,75 грн. за продану в березні 2014 року електроенергію; перевести на ПАТ «Ощадбанк» право грошової вимоги ТОВ «Крайміа Солар 2» до ДП «Енергоринок» здійснити платежі за придбану у березні 2014 року електроенергію в сумі 1248701,75 грн. за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., укладеним між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП «Енергоринок».

За приписами статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з приписами ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Крім того, за приписами ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Поряд з цим, як зазначено в ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення (ст. 576 Кодексу).

Статтею 589 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів ст. 20 Закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може здійснюватися в тому числі на підставі рішення суду. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вимог зазначеної статті позивачем було зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмети забезпечувального обтяження за договором застави (копію витягу від 03.09.2015р. № 47775426 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна долучено до матеріалів справи).

Приписами статті 23 Закону України «Про заставу» передбачено, що при заставі майнових прав реалізація предмета застави провадиться шляхом уступки заставодавцем заставодержателю вимоги, що випливає із заставленого права.

Заставодержатель набуває право вимагати в судовому порядку переводу на нього заставленого права в момент виникнення права звернення стягнення на предмет застави (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про заставу»).

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що оскільки у даному випадку предметом застави виступає як наявне право грошової вимоги, так і те, що може виникнути в майбутньому, АТ «Ощадбанк» як заставодержатель, зважаючи на зазначені приписи Цивільного кодексу України та Закону України «Про заставу», за договором застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011р. має право звернути стягнення як на весь предмет застави, так і на його складову частину.

При цьому судом першої інстанції правомірно відхилено посилання третьої особи на відсутність згоди ДП «Енергоринок» на заміну кредитора у зобов'язанні до договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р., укладеним між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП «Енергоринок», що передбачено пунктом 8.7 вказаного договору.

По-перше, третьою особою суду подано та до матеріалів справи залучено засвідчену копію листа № 01/51-4-4528 від 28.04.2014р. ДП «Енергоринок», адресованного АТ «Ощадбанк» та ТОВ «Крайміа Солар 2», яким ДП «Енергоринок» повідомляє про відкликання згоди на передачу в заставу АТ «Ощадбанк» майнових прав за договором №6411/02 від 29.09.2010р., який свідчить про те, що така згода під час укладання договору застави майнових прав державним підприємством «Енергоринок» була надана.

По-друге, статтею 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Поряд з цим, статтею 1 Закону України «Про заставу» встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Отже, укладання договору застави не передбачає заміну кредитора у зобов'язанні на відміну від правочину відступлення права вимоги, за яким відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України здійснюється така заміна кредитора у зобов'язанні.

Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12.09.2011 р. у справі № 33/341 та № 11/384.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 111-28 ГПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 111-16 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Таким чином, укладення договору застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011р. між позивачем та відповідачем не потребувало згоди ДП «Енергоринок».

Також відхиляються судом і посилання ДП «Енергоринок» на нікчемність договору застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011 р., оскільки згідно з приписами ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним є правочин, недійсність якого безпосередньо встановлена законом, в той час як третьою особою наявності вказаної правової підстави вважати укладений між позивачем та відповідачем договір застави майнових прав нікчемним не доведено, оскільки не наведено норми, яка б прямо передбачала недійсність вказаного договору.

Окрім того, посилання третьої особи на те, що у даному випадку договір застави майнових прав суперечить приписам статті 515 ЦК України та ч. 4 ст. 4 Закону України «Про заставу», не можуть братися до уваги з огляду на таке.

ДП «Енергоринок» наполягало на тому, що грошова вимога, яка є предметом застави, стосується зобов'язальних відносин, що склалися між ДП «Енергоринок» та відповідачем стосовно купівлі-продажу електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України (ОРЕ), на якому статтею 15-1 Закону України «Про електроенергетику» встановлено спеціальний порядок проведення розрахунків, а саме - платежі за електричну енергію оптовим постачальникам електричної енергії проводяться виключно з поточного рахунку із спеціальним режимом використання згідно алгоритму оптового ринку електричної енергії, тим самим ДП «Енергоринок» позбавлене права користування та розпорядження грошовими коштами на цих рахунках. Одночасно, цією ж статтею встановлюється і суб'єктний склад отримувачів цих грошових коштів. Таким чином, до грошового зобов'язання за договором № 6411/02 від 29.09.2010р. встановлені спеціальні вимоги, а саме - виконання ДП «Енергоринок» грошового зобов'язання виключно шляхом перерахування грошових коштів із свого поточного рахунку із спеціальним режимом використання, яке, у свою чергу, може бути проведене лише на користь відповідних суб'єктів. У зв'язку з цим, місце кредитора в цьому зобов'язанні може зайняти лише спеціальний суб'єкт, передбачений законом, яким позивач не є.

Між тим, згідно з приписами статті 515 Цивільного кодексу України, заміна кредитора не допускається у зобов'язаннях, нерозривно пов'язаних з особою кредитора, зокрема, у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону України «Про заставу» предметом застави не можуть бути вимоги, які мають особистий характер, а також інші вимоги, застава яких забороняється законом.

Проте, як зазначалося вище, договір застави майнових прав не є договором про заміну сторони кредитора у зобов'язанні. Окрім того, судом враховано, що станом на час розгляду справи договір застави майнових прав № 486/31/2-4 від 13.09.2011р. у встановленому чинним законодавством порядку недійсним не визнано.

Як слідує з матеріалів справи, АТ «Ощадбанк» просить суд звернути стягнення на заставлене майнове право грошової вимоги TOB «Крайміа Солар 2» до ДП «Енергоринок» у сумі 1 248 701,75 грн. за поставлену в березні 2014 року електроенергію, та, як спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження, перевести на АТ «Ощадбанк» право грошової вимоги в сумі 1 248 701,75 грн. до ДП «Енергоринок» за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/2 від 29.09.2010р.

Як зазначалося вище, банк має право звернути стягнення на заставлене майнове право грошової вимоги TOB «Крайміа Солар 2» до ДП «Енергоринок» за договором купівлі-продажу електроенергії № 6411/02 від 29.09.2010р. як у повному обсязі (на весь предмет застави), так і на його складову частину.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог, мотивував свою відмову тим, що позивачем по справі належними та допустимим доказами не було суду доведено факт наявності заборгованості ДП «Енергоринок» перед відповідачем за заявлений банком період, що автоматично позбавляє суд можливості задовольнити позовні вимоги.

В той же час, колегія суддів зазначає проте, що на виконання вимог ухвали Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 надано копію Акта купівлі-продажу електроенергії за березень 2014 року від 31.03.2014р. складеного та підписаного між ТОВ «Крайміа Солар 2» та ДП «Енергоринок», відповідно до якого загальна вартість електроенергії (з ПДВ) становить 1 338 510,92 грн., а також розшифровку банківської виписки ДП «Енергоринок» про перерахування коштів Крайміа Солар 2 ТОВ за період з 01.03.14 по 30.04.16 в рахунок оплати вартості е/е поставленої ДП «Енергоринок» в березні 2014, з якого вбачається, що було сплачено 89 809,17 грн. (в т.ч. ПДВ 14 968,20 грн.).

Вказані документи витренувались Господарським судом Київської області відповідними ухвалами суду, проте такі ухвали не були виконані зі сторони третьої особи, витребувані документи не надані суду, а подані лише на стадії апеляційного провадження.

Не зважаючи на подання представником третьої особи вказаних доказів, позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Листом № 01/71-3333 від 31.03.2014 (т. 1 а.с. 117) ДП «Енергоринок» повідомило ТОВ «Крайміа Солар 5» про зупинення дії договору купівлі-продажу електричної енергії № 6803/02 від 25 лютого 2011 року з 01 квітня 2014 року відповідно до пункту 6.2 договору (при настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов'язання за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків).

Відповідно п. 6.3 договору № 6803/02 від 25 лютого 2011 року наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідною довідкою Торгово-промислової палати України.

В матеріалах справи наявний висновок № 734/05-4 (т. 1 а.с. 118) про обставини непереборної сили, виданий Торгово-промисловою палатою України 28.03.2014, в якому Торгово-промислова палата України засвідчує про обставини непереборної сили на території Автономної Республіки Крим з 27.02.2014, які продовжують діяти по теперішній час. Дату закінчення терміну дії обставин непереборної сили на момент видачі даного висновку встановити неможливо.

У відповідності до п. 4.2 договору із змінами внесеними додатковою угодою від 30.12.2011 до договору, остаточний розрахунок за куплену ДПЕ у відповідача електроенергію в розрахунковому місяці здійснюється до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Таким, чином з урахуванням зупинення дії договору, термін остаточної сплати електричної енергії отриманої у березні 2014 року, який мав би настати 15.04.2014 року, на сьогодні не настав.

Наведені обставини свідчать, що ТОВ «Крайміа Солар 5» не отримав права вимоги щодо оплати реалізованої за договором електричної енергії, а Державне підприємство «Енергоринок» звільнене від зобов'язання за цим Договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків.

Відступлення права вимоги полягає в передачі кредитором належного йому на підставі зобов'язання права (вимоги) іншій особі. Відтак, іншій особі може бути передано тільки право, що належить кредитору, відсутнє ж право грошової вимоги, що має місце в даному випадку, не може бути передано протягом всього періоду дії обставин непереборної сили.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.09.2015 № 911/3606/13.

Крім того, 07 травня 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Про особливості регулювання відносин у сфері електроенергетики на тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя» № 148, згідно п. 3 якої: «Оптовий постачальник не здiйснює закупiвлi електричної енергiї в її виробникiв, якi розташованi на тимчасово окупованiй територiї, та не проводить розрахункiв з такими виробниками, зокрема з погашення заборгованостi минулих перiодiв».

Ця постанова набирає чинності з 1 червня 2014 року та діє до повного відновлення конституційного ладу України на тимчасово окупованій території.

Отже, вказаною постановою КМУ №148 від 07.05.2014 закріплена пряма заборона на проведення розрахунків із відповідачем, зокрема, погашення заборгованості минулих періодів, а отже відступлення права грошової вимоги, іншому суб'єкту, в даному випадку позивачу з метою реалізації відповідного права на отримання грошових коштів за цією вимогою, прямо суперечить постанові КМУ № 148 від 07.05.2014.

Аналогічної позиції дотримується і Вищий господарський суд України у своїй постанові № 911/4053/15 від 06.04.2016.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає про необґрунтованість заявлених Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» вимог про звернення стягнення на предмет застави та переведення на позивача права грошової вимоги відповідача до третьої особи на здійснення платежів за продану у березні 2014 електроенергію в сумі 1 248 701,75 грн. за договором № 6411/02 від 29.09.2010.

В той же час колегія суддів вказує на те, що судом першої інстанції помилково були відхилені вище зазначені доводи третьої особи щодо факту настання обставин непереборної сили.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймається колегією суддів до уваги, оскільки не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції по даній справі таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, апеляційна скарга позивача є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 26.01.2016 у справі № 911/4250/15 залишити без змін.

2. Матеріали справи № 911/4250/15 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді О.В. Тищенко

С.А. Гончаров