ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Справа № 915/695/16

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві справу

за позовом Керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1, вул. Нікольська, 73, м. Миколаїв, 54001 ()

в інтересах держави в особі Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ()

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1)

про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 45 575, 39 грн. та розірвання договору оренди нерухомого майна

за участю представників сторін:

від позивача: Гайбатова З.Н., довіреність № 1132/10/01/08/16 від 07.06.2016 року;

від відповідача: не з'явився.

в судовому засіданні приймає участь прокурор відділу Волкожа С.В., службове посвідчення № 043172 видане 06.05.2016 року дійсне до 06.05.2021 року.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Миколаївської області звернувся Керівник Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради з позовними вимогами до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про:

- стягнення заборгованості в сумі 45 575, 39 грн., у тому числі 37 495, 94 грн. - основної суми заборгованості та 8 079, 45 грн. - пені;

- дострокове розірвання договору оренди нерухомого майна від 07.05.2015 року № 7615 - нежитлових приміщень площею 157, 7 м 2 за адресою: АДРЕСА_2.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 24.06.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду та порушено провадження у справі. Розгляд справи призначено в судовому засіданні на 21.07.2016 року.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 21.07.2016 року розгляд справи відкладено на 02.08.2016 року.

В судовому засіданні 02.08.2016 року судом відповідно до ст. 85 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представники прокуратури та позивача в судовому засіданні 02.08.2016 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд позов задовольнити. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили наступне.

Між Управлінням з використання та розвитку комунального майна міської ради та Фізичною особю - підприємцем ОСОБА_3 укладено договір оренди нерухомого майна від 07.05.2015 року № 7615, за яким орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення площею 157, 7 м2 за адресою: АДРЕСА_2 під розміщення ательє.

В порушення норм договору відповідач не виконував обов'язок щодо сплати орендної плати, внаслідок чого утворилась заборгованість із орендної плати перед місцевим бюджетом за період з вересня 2015 по квітень 2016 року в сумі 37 495, 94 грн.

За несвоєчасну сплату орендної плати позивачем відповідачу нараховано пеню.

В зв'язку з істотним порушенням умов договору щодо сплати орендних платежів позивач просить розірвати договір оренди.

Позовні вимоги обґрунтовані приписами ст. 121 Конституції України, ст. 525, 526, 530, 625, 651, 762, 782 ЦК України, ст. 188, 193, 291 ГК України, Законом України "Про оренду державного та комунального майна" та умовами договору.

Відповідач не скористався наданим йому ст. 22 ГПК України правом та в судові засідання повноважного представника не направив, письмового відзиву по суті спору не подав.

Ухвала господарського суду від 24.06.2016 року про порушення провадження у справі, направлена на адресу відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 повернута до суду поштовою установою із відміткою причини повернення "за закінченням терміну зберігання" (арк. 30-32).

Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 є АДРЕСА_1. За таких обставин ухвали направлялись на правильну адресу відповідача (арк. 41-42).

Явка повноважного представника відповідача не визнавалась судом обов'язковою.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п. 3.9.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 року з останніми змінами № 18 особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача про дату, час та місце судових засідань.

При цьому, судом також враховано, що відповідно до п. 3.9.2 вищевказаної Постанови у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Суд дійшов висновку про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті за відсутності повноважного представника відповідача.

Відповідно до ст. 75 ГПК України справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників прокуратури та позивача, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Між Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендар) було укладено Договір оренди № 7615 нерухомого або індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності від 07.05.2015 року (далі - Договір) (арк. 11-12).

В подальшому до даного договору між сторонами було укладено договір про внесення змін до договору ( арк. 13).

Договір та договір про внесення змін підписані та скріплені печатками сторін.

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 07.05.2015 року по 07.04.2018 року включно.

Доказів визнання недійсним чи розірвання договору станом на день розгляду справи суду не подано.

Таким чином, на підставі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов'язання, яке в силу ст. ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічного змісту норма закріплена в ст. 283 ГК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 283 ГК України об'єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення).

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1.1 Договору (в редакції договору про внесення змін до договору оренди від 20.10.2015 року) орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно (надалі - майно) - нежитлове підвальне приміщення загальною площею 157, 7 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_2, яке знаходиться на балансі ТОВ «Ліски -М».

Відповідно до п. 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання - передавання майна.

На виконання умов Договору Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради (орендодавець) передано, а Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 (орендар) прийнято об'єкт оренди, про що між сторонами складено та підписано Акт приймання - передавання нежитлового приміщення від 07.05.2015 року (арк. 15).

Відповідно до ч. 1-2, ч. 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму.

Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 797 ЦК України плата, яка справляється з наймача будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею і плати за користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов'язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар за користування об'єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (ч. 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" ).

Відповідно до п. 3.1 Договору орендна плата визначається на підставі положення про оренду майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста, затвердженого рішенням міської ради від 20.10.2011 № 10/15, і становить без ПДВ за перший місяць оренди 3456, 73 грн.

Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до п. 3.3 Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Відповідно до п. 3.4 Договору орендна плата перераховується орендодавцеві щомісячно не пізніше 12 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, підлягає індексації й стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи дату та час зарахування відповідної суми на розрахунковий рахунок орендодавця.

Відповідно до п. 5.2 Договору орендар зобов'язаний своєчасно й у повному обсязі сплачувати орендну плату.

Судом встановлено, що за період користування орендованим майном з травня 2015 року по квітень 2016 року відповідачу нараховано 57 245, 94 грн. - орендної плати.

Відповідачем частково проведено оплату за період з травня 2015 року по вересень (частково) 2015 року в сумі 19 750, 00 грн. що підтверджується банківською випискою (арк. 40).

Таким чином, відповідачем не проведено оплату орендної плати за період з вересня 2015 року (частково) по квітень 2016 року включно. Заборгованість відповідача перед позивачем за період з вересня 2015 року (з урахуванням часткової оплати) по квітень 2016 року включно становить 37 495, 94 грн.

Позивачем Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради не одноразово було направлено на адресу відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 листи за № 891/10/01/08/16 від 10.05.2016 року та за № 125/10/01/08/16 від 10.02.2016 з вимогою погасити заборгованість та пропозицією достроково розірвати договір оренди, звільнити орендоване приміщення (арк. 17, 19). Факт направлення листів підтверджується копією фіскального чеку та описом поштових відправлень (арк. 18).

Станом на день розгляду справи суду не подано доказів сплати вказаної заборгованості, строк оплати якої настав, як і не спростовано факту наявності вказаної заборгованості.

За таких обставин, позовна вимога про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 37 495, 94 грн. є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення пені то слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3.6 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або в неповному обсязі, підлягає індексації й стягується орендодавцем відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи дату та час зарахування відповідної суми на розрахунковий рахунок орендодавця.

Перевіривши розрахунок розміру пені, нарахованої за прострочення платежів з орендної плати за період з червня 2015 року по травень 2016 року на суму 8 079, 45 грн., судом встановлено, що нарахування пені здійснено позивачем за період з 13.06.2015 року по 23.05.2016 року. Розрахунок пені у сумі 8 079, 45 грн. здійснено позивачем арифметично правильно відповідно до вимог чинного законодавства та умов Договору. Нарахування пені здійснено позивачем, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення. Період нарахування визначено позивачем правильно. Детальний розрахунок пені наявний в матеріалах справи (арк. 16). Враховуючи вищевикладене, позовна вимога в частині нарахування пені в розмірі 8 079, 45 грн. за прострочення платежів з орендної плати є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про дострокове розірвання договору то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі.

Законом України "Про оренду державного так комунального майна" передбачено, що договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір може бути розірвано достроково за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України (ч. 3 ст. 26 Закону).

Відповідно до п. 5.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" від 29.05.13 року № 12 вирішуючи питання щодо дострокового розірвання договору оренди у зв'язку з несплатою орендарем (наймачем) платежів, господарським судам слід враховувати таке. Законом (частина третя статті 291 ГК України, частина друга статті 651, стаття 783 ЦК України) передбачено можливість розірвання договору найму (оренди) за рішенням суду на вимогу однієї з сторін, а статтею 782 ЦК України - право наймодавця на односторонню відмову від такого договору у разі невнесення наймачем плати за користування річчю протягом трьох місяців підряд. Відповідне право наймодавця на відмову від договору найму не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою щодо розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) платежів, якщо має місце істотне порушення умов договору.

Відмова наймодавця від договору найму, можливість якої передбачена частиною першою статті 782 ЦК України, є правом, а не обов'язком наймодавця, яке може бути реалізоване в позасудовому порядку. Наявність зазначеного права не є перешкодою для звернення наймодавця (орендодавця) до суду з вимогою про розірвання договору в разі несплати наймачем (орендарем) належних платежів.

У вирішенні відповідних спорів господарським судам слід встановлювати, протягом яких конкретно місяців і якого року орендар не вносив орендну плату, в якому розмірі, в тому числі протягом яких місяців орендар взагалі не вносив орендну плату або вносив частково. При цьому погашення орендарем заборгованості до або після подання позову орендодавцем не має правового значення для вирішення такого спору, оскільки законодавець пов'язує виникнення права орендодавця відмовитися від договору оренди саме з фактом не внесення орендної плати протягом трьох місяців підряд.

Відповідно до п. 8.3 Договору орендодавець має право відмовитися від договору оренди і вимагати повернення майна, якщо орендар не вносить орендну плату за користування об'єктом оренди протягом трьох місяців поспіль.

Відповідно до п. 8.4 Договору орендодавець має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків, якщо орендар порушує вимоги, передбачені розділом 3 та 5 Договору.

Відповідно до п. 10.4 Договору договір може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Відповідно до п. 10.7 Договору договір оренди припиняється у разі невиконання або неналежного виконання умов договору оренди.

Несплата відповідачем Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 орендної плати протягом восьми місяців та наявність заборгованості свідчить про істотні порушення умов договору, що є підставою для розірвання договору за рішенням суду. Так, як вбачається з поданого позивачем детального розрахунку нарахованої орендної плати, починаючи з вересня 2015 року (частково) по квітень 2016 року та день розгляду справи відповідачем не проведено жодного платежу, тобто період несплати орендних платежів становить більше 3 місяців, що є істотним порушенням умов Договору та є підставою для розірвання договору в судовому порядку. Враховуючи викладене, вимога про розірвання договору оренди є обґрунтованою, підставною та підлягає задоволенню.

Частина 1 ст. 15 ЦК України встановлює, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Вказаною нормою обов'язок доказування покладений на сторони процесу. Доказування полягає у поданні доказів сторонами та доведенні їх переконливості суду.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судовий збір слід відшкодувати прокуратурі з відповідача .

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст. 22, 33, 34, 43, 49, 75, ст. 82 - 84 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Стягнути з відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь позивача Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001 ():

- 37 495, 94 грн. (тридцять сім тисяч чотириста дев'яносто п'ять грн. 94 коп.) - основної суми заборгованості за договором оренди № 7615 від 07.05.2015;

- 8 079, 45 грн. (вісім тисяч сімдесят дев'ять грн. 45 коп.) - пені.

Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

Достроково розірвати договір оренди нерухомого майна від 07.05.2015 року № 7615 - нежитлових приміщень площею 157, 7 м 2 за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3, АДРЕСА_1 (ІПН НОМЕР_1) на користь Прокуратури Миколаївської області (р/р 0340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) :

- 2 756, 00 грн. (дві тисячі сімсот п'ятдесят шість грн. 00 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати прокуратурі після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Повне рішення складено 04.08.2016 року

Суддя Е.М. Олейняш