ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року Справа № 904/9780/15
Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Самусенко С.С. - головуючого,
Плюшка І.А.,
Татькова В.І.,

розглянувши касаційну скаргуФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
на рішення та постанову господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2016
у справі№ 904/9780/15
господарського судуДніпропетровської області
за позовомПублічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"
доФізичної особи - підприємця ОСОБА_4
простягнення 27 118 грн. 71 коп. за кредитним договором
за участю представників:
від позивача: Тузова В.О.
Відповідачем подано заяву про розгляд касаційної скарги у справі без його участі.

Ухвалою Вищого господарського суду України від 01.07.2016 касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 у справі №904/9780/15 прийнято до провадження у складі колегії суддів: Самусенко С.С. - головуючий, Плюшко І.А., Татьков В.І. згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2016.

1. Зміст позовних вимог та стислий виклад підстав подання позову

09.11.2015 ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до господарського суду із позовом до ФОП ОСОБА_4 про стягнення 27 118,71 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач надав відповідачу кредитний ліміт в розмірі 20 000,00 грн. У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язань за договором обслуговування кредитних лімітів на поточному рахунку станом на 18.09.2015 відповідач мав заборгованість в означеному позивачем розмірі.

2. Стислий виклад суті рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів та мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 02.12.2015 у справі №904/9780/15 (суддя Юзіков С.Г.) позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з відповідача заборгованість по кредиту в сумі 11 137,38 грн.; заборгованість з процентів за користування кредитом в сумі 7 746,48 грн., пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в сумі 6 731,25 грн., боргу з комісії за користування кредитом в сумі 1 503,60 грн., судовий збір в сумі 1 218,00 грн.

Рішення мотивовано доведеністю позовних вимог.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 (судді: Вечірко І.О. - головуючий, Кощеєв І.М., Науменко І.М.) рішення місцевого господарського суду від 02.12.2015 у справі №904/9780/15 змінено в частині стягнення суми процентів за користування кредитом та пені, викладено резолютивну частину рішення в новій редакції, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача 11 137,38 грн. боргу за кредитом, 6 838,16 грн. боргу з процентів за користування кредитом, 1 503,60 грн. боргу з комісії за користування кредитом, 874,88 грн. витрат на сплату судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Постанову мотивовано тим, що банк в односторонньому порядку в період з 01.07.2014 по 06.02.2015 безпідставно застосовував відсоткову ставку в розмірі 56 % річних, що визначена на підставі Умов та правил надання банківських послуг в редакції з 01.07.2014. Цю ж редакцію Умов та правил надання банківських послуг застосовано позивачем і при розрахунку пені. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що відповідач, підписавши заяву про відкриття рахунку від 22.03.2011, фактично приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в редакції, яка діяла на час подання відповідної заяви.

Здійснивши перерахунок розміру заборгованості відповідача зі сплати відсотків за користування кредитними коштами у період з 26.09.2012 по 06.02.2015, апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

3. Підстави, з яких оскаржено судові рішення господарських судів

Не погоджуючись із судовими рішеннями, ФОП ОСОБА_4 звернулася до Вищого господарського суду України із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.626, ч.1 ст. 639, ч.1 ст.1055 ЦК України, ст.ст. 4-2, 4-3, ч.ч.1, 2 ст. 22 ГПК України, просить їх скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Скаржник стверджує, що вона не була обізнана про розгляд цієї справи у суді першої інстанції, що призвело до того, що позивач приховав від суду обставини, що вже були предметом розгляду у господарському суді Дніпропетровської області з даного предмету спору у іншому складі суду. Ухвалою господарського суду від 31.07.2015 у справі № 904/4201/15 було залишено без розгляду позовну заяву ПАТ "Приватбанк" до ФОП ОСОБА_4 за тотожними вимогами. Позивачем не доведено наявність електронного підпису на заяві від 22.08.2011.

4. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

22.03.2011 ФОП ОСОБА_4 підписано заяву про відкриття у ПАТ КБ "Приватбанк" поточного рахунку.

Із змісту зазначеної заяви вбачається, що підписавши цю заяву відповідач погоджується із Умовами та Правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та Правилами обслуговування за розрахунковими картками, що розміщені на сайті банку http://privatbank.ua, https://client-bank.privatbank.ua, тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою із зразками підписів і відбитками печатки складають договір банківського обслуговування.

Крім того, підписавши дану заяву, відповідач приєднався і зобов`язався виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах Приватбанку - договорі банківського обслуговування в цілому.

Відповідно до вказаної заяви відповідач просив відкрити йому поточний рахунок НОМЕР_1, картковий рахунок НОМЕР_2, тип корпоративної картки card НОМЕР_3.

Також судами встановлено, що згідно заяви відповідача від 28.03.2011 ОСОБА_4 шляхом накладення електронно-цифрового підпису у системі вона приєдналась до Умов та правил надання банківських послуг з відкриттям рахунку № 6239.

Відповідно до пункту 3.18.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення обігових коштів і здійснення поточних платежів клієнта, в межах кредитного ліміту.

Кредит надається в обмін на зобов'язання клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди (пункт 3.18.1.3 Умов та правил надання банківських послуг).

Пунктом 3.18.4.1 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку клієнта при закритті банківського дня клієнт виплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (диференційована процентна ставка).

Судами встановлено, що позивач свої зобов`язання щодо надання кредиту відповідачу виконав належним чином. Відповідачу було встановлено кредитний ліміт, зокрема з 11.09.2012 в розмірі 5 800,00 грн., з 17.09.2012 в розмірі 16 000,00 грн., з 04.02.2013 в розмірі 20 000,00 грн., з 01.03.2014 в розмірі 0,00 грн., з 28.03.2014 в розмірі 0,00 грн., що підтверджується довідкою банку від 02.10.2015 №08.7.0.0.0/18 та банківськими виписками з рахунку відповідача НОМЕР_1 за період з 28.03.2011 по 18.11.2015.

ФОП ОСОБА_4 використала кредитний ліміт, проте не здійснила платежі на виконання своїх грошових зобов`язань за договором, в зв`язку з чим заборгованість з повернення отриманих за договором кредитних коштів становить 11 137,38 грн., а заборгованість з оплати комісійної винагороди за використання ліміту складає 1 503,60 грн.

Суд апеляційної інстанції встановив, що банком при розрахунку суми коштів за користування відповідачем кредитними коштами застосовувалась відсоткова ставка, яка була змінена банком самостійно без згоди відповідача.

5. Нормативно-правові акти, які підлягають застосуванню при вирішенні спору

За ст. 11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші угоди (правочини), передбачені законом.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. За вимогами ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

6. Мотиви та норми права, з яких виходить Вищий господарський суд України при прийнятті постанови

Відповідно до вимог статті 1117 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, касаційна інстанція на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.

За ч.2 ст. 1117 ГПК України касаційна інстанція не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові господарського суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами встановлено, що заява відповідача про відкриття поточного рахунку, Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, що розміщені в мережі Інтернет, свідчать про укладення між сторонами договору банківського обслуговування. Такий кредитний договір не суперечить чинному законодавству, складений у письмовій формі, а своїм підписом в графі "Підпис" на заяві, що разом з Умовами складає кредитний договір, відповідач підтвердив свою згоду з умовами даного кредитного договору.

Судами встановлено наявність у відповідача заборгованості з повернення отриманих за договором кредитних коштів, відсотків за користування ними та заборгованості з оплати комісійної винагороди за використання ліміту.

Перевіривши розрахунок позивача, апеляційний господарський суд встановив, що банком помилково застосовано в період з 01.07.2014 по 06.02.2015 відсоткову ставку в розмірі 56 % річних, що визначена на підставі Умов та правил надання банківських послуг в редакції з 01.07.2014. При цьому відповідач приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг в редакції, що діяла станом на 22.03.2011.

Тому судом здійснено перерахунок розміру заборгованості відповідача зі сплати відсотків за користування кредитними коштами у період з 26.09.2012 по 06.02.2015. Також, суд апеляційної інстанції врахував, що позивач помилково здійснював розрахунок пені на підставі Умов та правил надання банківських послуг в редакції з 01.07.2014. Обґрунтованого розрахунку пені позивачем суду не надано.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів Вищого господарського суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Доводи скаржника про те, що позивач вже звертався до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 і вказана заява залишена без розгляду, не можуть бути взяті до уваги господарським судом, оскільки за ст.81 Господарського процесуального кодексу України після усунення обставин, що зумовили залишення позову без розгляду позивач має право знову звернутись до господарського суду в загальному порядку.

Доводи скаржника про порушення ст.626, ч.1 ст. 639, ч.1 ст.1055 ЦК України щодо форми договору та ст.ст. 42, 43, ч.ч.1, 2 ст. 22 ГПК України не знайшли свого підтвердження під час здійснення касаційного перегляду справи, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Відповідно до ст.1119 ГПК України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119, 11111 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ФОП ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.03.2016 у справі №904/9780/15 залишити без змін.

Головуючий суддя С. Самусенко

Судді: І. Плюшко

В. Татьков