ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

20 липня 2016 р. Справа № 902/495/16

Господарський суд Вінницької області у складі: судді Матвійчука Василя Васильовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИР-БЕЛАЗ-СЕРВІС»

(вул. Кооперативна, буд. 6, м. Житомир, 10001)

до: Публічного акціонерного товариства «Іванівський спеціалізований кар'єр»

(вул. Заводська, буд. 1, с. Іванів, Калинівський район, Вінницька область, 22432)

про стягнення 12652,13 грн.

при секретарі судового засідання Вознюк К.В..

за участю представників сторін:

позивача : ОСОБА_1 директор;

ОСОБА_2 за довіреністю № 01 від 04.01.2016 року;

відповідача : не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИР-БЕЛАЗ-СЕРВІС»" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Іванівський спеціалізований кар'єр» заборгованості з урахуванням штрафних санкцій в загальному розмірі 12 652,13 грн. за договором поставки товару № ЖБС-28/15 від 20.05.2015 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 20.05.2015 року між сторонами укладено договір № ЖБК-28/15 за умовами якого позивач взяв на себе зобовязання здійснити поставку запасних частин до карєрної техніки (надалі товар) після здійснення відповідачем 100% попередньої оплати. За домовленістю керівників підприємств відвантаження товару мало бути здійснено до моменту здійснення попередньої оплати. Позивач взяті на себе зобовязання за договором виконав в повному обсязі, поставивши відповідачу товар на загальну суму 17 000,00 грн..

Водночас, в порушення умов договору відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару на загальну суму 8 000,00 грн.. Отже, сума заборгованості відповідача становить 9 000,00 грн..

Неналежне виконання договірних зобовязань зі сторони відповідача призвело до звернення до суду з даним позовом та нарахування штрафних санкцій, обумовлених договором та законом.

Ухвалою суду від 15.06.2016 року за вказаним позовом порушено провадження у справі № 902/495/16 з призначенням до розгляду в судовому засіданні на 05.07.2016 року та зобов'язано сторін надати докази необхідні для вирішення спору.

Ухвалою суду від 05.07.2016 року розгляд справи відкладено на 20.07.2016 року з підстав невиконання сторонами вимог суду в частині надання доказів.

19.07.2016 року до суду надійшла заява № 219 від 12.07.2016 року про зменшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача 9 000,00 грн. основного боргу, 1488,69 грн. пені, 1800,00 грн. штрафу та 270,00 грн. три відсотки річних.

20.07.2016 року до суду надійшла заява № 228 від 19.07.2016 року про зменшення позовних вимог, в якій позивач заявляє до стягнення суми, визначені в заяві про зменшення позовних вимог № 219 від 12.07.2016 року. При цьому зазначає, що при розрахунку пені було допущено помилку, у звязку з чим зменшилась сума позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 22 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Згідно з п. 3.10 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» від 26.12.2011 № 18 передбачені частиною четвертою статті 22 ГПК права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Оскільки заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог подані з дотриманням вимог ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, то приймаються судом до розгляду.

До зазначених заяв позивачем додано розрахунок ціни позову в якому, окрім заявлених вимог зазначено розрахунок інфляційних втрат.

В уточнюючому розрахунку ціни позову, поданому до суду клопотанням за № 229 від 19.07.2016 року, позивачем зазначено вимоги, визначені в позовній заяві.

На визначену судом дату зявився представник позивача. Відповідач правом участі в судовому засіданні не скористався, пояснень щодо обставин викладених в позові та визначених судом документів не надав, про поважність причини своєї неявки суду не повідомив. При цьому, про розгляд справи в суді останній повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення № 5590 від 19.07.2016 року.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача належним чином про час і місце розгляду судової справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Беручи до уваги той факт, що неявка в засідання суду сторін або їх представників, належним чином та відповідно до законодавства повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, відповідно до приписів ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

20 травня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИР-БЕЛАЗ-СЕРВІС»" (позивач, за договором Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Іванівський спеціалізований кар'єр» (відповідач, за договором Покупець) укладено договір поставки товару № ЖБК-28/15 (надалі Договір).

Згідно з предметом цього Договору, Постачальник зобовязується поставити Покупцю запчастини до карєрної техніки (Товар) в асортименті, кількості та за ціною в українській гривні згідно з заявками Покупця, що узгоджується Сторонами за допомогою факсимільного або електронного звязку, а Покупець зобовязується прийняти і сплатити його на умовах даного Договору (надалі Договір).

Постачальник зобовязується поставити Товар на умовах поставки FCA (ІНКОТЕРМС 2010) склад Постачальника, що знаходиться за адресою: Житомирська область, вул.. Кооперативна, 6, якщо інше не передбачено Специфікацією. Моментом поставки вважається дата підписання представником Покупця видаткової накладної на Товар, що поставляється. Строки поставки, ціна зазначається у Специфікаціях. (п.п. 2.1.-2.3. Договору).

Якість Товару повинна відповідати встановленим ДСТУ і ТУ. Кількість, комплектація, упаковка та маркування Товару повинні відповідати нормам, діючим стандартам для даного виду Товару. (п.п. 3.1., 3.2. Договору)

Ціна Товару, визначається в національній валюті України гривні та вказується в рахунку Постачальника із зазначенням середнього курсу продажу долару США на УМВБ при якому сформована вартість Товару. (п. 4.3. Договору)

Покупець проводить 100% передоплату вартості Товару протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунку, якщо немає інших умов, зазначених у Специфікаціях. (п. 4.4. Договору).

Оплата Товару здійснюється шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника. Датою оплати вважається дата надходження безготівкових коштів на поточний рахунок Постачальника. (4.5. Договору).

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 31 грудня 2016 року включно, але у будь-якому випадку до повного виконання Сторонами своїх зобовязань за даним Договором. Термін дії цього Договору продовжується на наступний рік, якщо жодна зі сторін цього Договору за 1(один) місяць до закінчення терміну дії Договору письмово не повідомить іншій Стороні про його припинення. (п. 10.3. Договору)

20.05.2016 року позивачем виставлено відповідачеві рахунок № 466 на оплату товару вартістю 17 000,00 грн..

Відповідач платіжними дорученнями № 166 від 08.06.2015 року, № 585 від 26.06.2015 року та 712 від 24.07.2015 року перерахував на рахунок позивача 8 000,00 грн.

В рамках Договору позивач за видатковою накладною № 721 від 25.12.2015 року поставив відповідачу товар вартістю 17 000,00 грн.

15.03.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою № 60 про сплату вартості неоплаченого товару. Вимога отримана відповідачем 29.03.2016 року, однак останній залишив її без відповіді та виконання.

Таким чином, станом на день розгляду справи, заборгованість відповідача за Договором складає 9 000,00 грн..

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Як зазначено в ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Дії позивача по передачі товару та дії відповідача по прийняттю вказаного товару, за визначеною ціною свідчать про те, що у боржника (відповідача) виникло зобовязання по оплаті сировини.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

В силу ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.692 Цивільного кодексу України, покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб'єктів, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом .

Відповідно до ст.527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Згідно ч.1 ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що зобовязання за Договором в частині проведення розрахунків за поставлений товар, відповідачем виконувались не належним чином.

Виходячи з встановлених обставин справи та наведених вище законодавчих приписів, позивачем правомірно заявлено до стягнення 9 000,00 грн. боргу.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивачем заявлено до стягнення 1488,69 грн. пені, 270,00 грн. три відсотки річних за період з та 1800,00 грн. штрафу.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.3 ст.611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.

Відповідно до 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.1. Договору визначено, що у разі порушення оплати поставленого товару, передбаченого п. 4.4. Договору, Покупець насамперед зобовязаний сплатити Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен календарний день прострочення протягом всього часу прострочення, також відповідно до ст.. 625 ЦК України 3% річних від простроченої суми протягом всього часу прострочення, а потім сплатити суму основного боргу. Окрім вищезазначених пені і річних у разу прострочення платежу строком понад 30 календарних Покупець зобовязаний сплатити додатково штраф у розмірі 20% простроченої суми. Нарахування пені і штрафу за прострочення оплати не припиняється через шість місяців з дня, коли грошове зобовязання мало бути виконане.

Таким чином суд вважає, що вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та штрафу в розмірі 20% є правомірними, оскільки відповідають умовам укладеного Договору та чинному законодавству.

Перевіривши за допомогою системи «Ліга Закон» правильність наданого позивачем розрахунку пені судом виявлено помилку в бік заниження, оскільки за визначений в розрахунку період сума пені становить 1489,64 грн. (розрахунок додається). При цьому задоволенню підлягає сума пені в межах заявлених вимог (заява про зменшення позовних вимог № 228 від 19.07.2016 року).

При перевірці заявлених до стягнення 3% річних судом виявлено помилку в бік завищення, оскільки за визначений в розрахунку період сума 3% річних 104,30 грн. (розрахунок додається).

За таких обставин річні розмірі 165,70 грн. заявлені безпідставно та не підлягає задоволенню.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 1800,00 грн. штрафу 20% судом встановлено, що обраховано штраф арифметично вірно, відтак зазначена вимога підлягає задоволенню в повному обсязі.

Як визначає ст.32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст.ст. 34, 43 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на вищевикладене, заявлені позивачем до стягнення позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу за правилами ст. 49 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 43, 32, 33, 34, 43, 49, 82, 84, 85, 115 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Іванівський спеціалізований карєр» (вул. Заводська, 1, с. Іванів, Калинівський район, Вінницька область, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЖИТОМИР-БЕЛАЗ-СЕРВІС» (Кооперативна, 6, м. Житомир, 10001, ) 9 000 (девять тисяч) грн. 00 коп. боргу; 1 488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн. 69 коп. пені; 104 (сто чотири) грн. 30 коп. 3% річних; 1800 (одну тисячу вісімсот) грн. 00 коп. штрафу та 1 359 (одну тисячу триста пятдесят девять) грн. 82 коп. витрат зі сплати судового збору.

3. В позові в частині стягнення 165,70 грн. - 3 % річних відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

5. Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 22 липня 2016 р.

Суддя Матвійчук В.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - відповідачу (вул. Заводська, буд. 1, с. Іванів, Калинівський район, Вінницька область, 22432)