ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29 липня 2016 р. Справа № 903/333/16
за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз", м. Луцьк

до державного комунального підприємства "Луцьктепло", м. Луцьк

про стягнення 19332271,51 грн.,

Суддя Якушева І.О.,

при секретарі судового засідання (помічнику судді) Мороз Д.В.

за участю представників:

від позивача: Гаврилюк Д.Ю. (дов. №175/06-06 від 01.02.2016р.),

від відповідача: Петрук І.В. (дов. №7176/08 від 31.12.2015р.)

Суть спору позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача 24 241 884,54 грн., з них: 19682499,37 грн. заборгованості за надані на підставі типового договору розподілу природного газу №09420UAVPPAТ016 від 01.01.2016р. послуги з розподілу природного газу за період січень-квітень 2016р., 3 267 773,38 грн. пені, 228616,95 грн. процентів річних, 1062994,84 грн. збитків, завданих інфляцією.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов типового договору розподілу природного газу №09420UAVPPAТ016 від 01.01.2016р. щодо повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.

Ухвалою господарського суду від 20.05.2016р. було порушено провадження у справі, розгляд справи призначено на 08.06.2016р., зобов'язано відповідача подати суду обґрунтовані письмові пояснення на заявлений позов, докази на їх підтвердження.

В судовому засіданні 08.06.2016р. представник позивача звернувся до суду із заявою №1148/06-06 від 08.06.2016р. про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача 22430829,83 грн., з них: 17871444,66 грн. заборгованості, 3267773,38 грн. пені, 228616,95 грн. процентів річних, 1062994,84 грн. збитків, завданих інфляцією.

Судом було прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

В судовому засіданні 08.06.2016р. представники відповідача позовні вимоги в частині стягнення 17871444,66 грн. заборгованості за надані на підставі типового договору №09420UAVPPA016 від 01.01.2016р. послуги з розподілу природного газу усно визнали, подали відзив б/н від 08.06.2016р. на позовну заяву, в якому, зокрема, зазначають, що наданий позивачем розрахунок пені, процентів річних та збитків, завданих інфляцією, виконаний невірно; просять зменшити розмір пені до 1 грн.

У зв'язку із необхідністю витребування додаткових пояснень та доказів розгляд справи ухвалою суду від 08.06.2016р. було відкладено на 13.07.2016р., зобов'язано позивача подати суду письмові пояснення про пред'явлення позову на підставі типового договору розподілу природного газу №09420UAVPPA016 від 01.01.2016р.; належним чином завірені копії рахунків на оплату (п.6.4. типового договору №09420UAVPPAT016 від 01.01.2016р.); письмові пояснення про те, яким чином позивач надавав відповідачу рахунки на оплату; письмові пояснення з врахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві б/н від 08.06.2016р.; зобов'язано відповідача подати суду належним чином завірену копію договору на постачання природного газу, укладеного між НАК "Нафтогаз України" і ПАТ "Луцьктепло".

12.07.2016р. відповідач через канцелярію суду супровідним листом від 12.07.2016р. на виконання вимог суду надав копії договорів, укладених між ДКП "Луцьктепло" та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на постачання газу у 2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 13.07.2016р. надав додаткові пояснення №1586/06-06 від 13.07.2016р., в яких, зокрема, просив стягнути з ДКП "Луцьктепло" на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" 23 762 602,96 грн., з них: 19282652,36 грн. основного боргу, 3267773,38 грн. пені, 228616,95 грн. процентів річних та 983560,27 грн. збитків, завданих інфляцією.

Проте, в додаткових поясненнях б/н від 13.07.2016р. представник позивача просив не розглядати заяву про збільшення розміру позовних вимог, викладену в додаткових поясненнях №1586/06-06 від 13.07.2016р.

Крім цього, представник позивача в судовому засіданні 13.07.2016р. звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог б/н від 13.07.2016р., в якій просив стягнути з відповідача 20930433,68 грн., з них: 16450483,08 грн. основного боргу, 3267773,38 грн. пені, 228616,95 грн. процентів річних та 983560,27 грн. збитків, завданих інфляцією.

Судом було прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 13.07.2016р. позовні вимоги в частині стягнення 16450483,08 грн. заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу визнав, усно пояснив, що наданий позивачем розрахунок пені, процентів річних та збитків, завданих інфляцією, виконаний невірно.

Для ознайомлення з додатковими поясненнями позивача, додатковими документами, поданими відповідачем 12.07.2016р., в судовому засіданні 13.07.2016р. було оголошено перерву до 27.07.2016р.

Представник позивача в судовому засіданні 27.07.2016р. звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог №1621/06-06 від 27.07.2016р., в якій просив стягнути з відповідача 20 751 911,07 грн., з них: 16 271 960,47 грн. заборгованості, 3 267 773,38 грн. пені, 228 616,95 грн. процентів річних, 983 560,27 грн. збитків, завданих інфляцією.

На обґрунтування заяви про зменшення посилається на перерахування відповідачем коштів в період оголошеної судом перерви.

Судом було прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні 27.07.2016р. подав заяву б/н від 27.07.2016р., в якій просив відстрочити виконання рішення господарського суду у справі № 903/333/16 до 01.05.2017 року

Ухвалою суду від 27.07.2016р. розгляд справи було відкладено на 29.07.2016р., зобов'язано позивача подати суду розрахунок пені, процентів річних, збитків, завданих інфляцією, з врахуванням того, що рахунки на оплату послуг надавались відповідачу після розрахункового періоду; письмові пояснення на заяву відповідача б/н від 27.07.2016р. про відстрочку виконання рішення господарського суду у справі № 903/333/16 до 01.05.2017 року.

27.07.2016р. представник позивача через канцелярію суду на виконання вимог ухвали суду від 27.07.2016р. подав додаткові пояснення №1625/06-06 від 27.07.2016р., в яких просив стягнути з відповідача 19354827,03 грн., з них: 16271960,47 грн. заборгованості, 2139571,77 грн. пені, 150905,26 грн. процентів річних, 792389,53 грн. збитків, завданих інфляцією.

В судовому засіданні 29.07.2016р. представник позивача звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог №1648/06-06 від 29.07.2016р., в якій просив стягнути з відповідача 19332271,51 грн., з них: 16249404,95 грн. заборгованості, 2139571,77 грн. пені, 150905,26 грн. процентів річних, 792389,53 грн. збитків, завданих інфляцією.

На обґрунтування заяви про зменшення посилався на перерахування відповідачем коштів в період відкладення.

Зменшення розміру позовних вимог до прийняття рішення по справі - процесуальне право позивача, передбачене ст.22 ГПК України, а тому судом було прийнято до розгляду заяву представника позивача, а відтак має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір.

Крім цього, представник позивача в судовому засіданні подав пояснення №1640/06-06 від 29.07.2016р., в яких проти відстрочки виконання рішення заперечує.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

в с т а н о в и в:

01.01.2016 року між позивачем - публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" як оператором ГРМ та відповідачем - державним комунальним підприємством "Луцьктепло" як споживачем було підписано типовий договір розподілу природного газу №09420UAVPPAТ016, згідно з п. 2.1 якого оператор ГРМ зобов'язався надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені договором.

Згідно з п. 1.3. договору він є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного Кодексу України на невизначений строк.

Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до п. 3.1. типового договору санкціонований відбір природного газу з газорозподільної системи здійснюється споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу та підтвердженого обсягу, виділеного для потреб споживача його постачальником на відповідний календарний період, а також відсутності простроченої заборгованості за цим договором.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що за наявності підтвердженого обсягу природного газу споживача та відсутності простроченої заборгованості за цим договором оператор ГРМ забезпечує розподіл природного газу, що належить споживачу, до межі балансової належності його об'єкта з дотриманням належного рівня надійності, безпеки, якості та величини тиску природного газу.

Відповідно до п.п. 6.1., 6.3. договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Згідно з п. 6.4. оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка оператора ГРМ.

Пунктом 6.6. договору визначено, що надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільчих систем

На виконання умов типового договору №09420UAVPPAТ016 від 01.01.2016р. позивач надав відповідачу послуг з розподілу природного газу на загальну суму 30 338 261,22 грн., що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін актами наданих послуг з розподілу природного газу №BЛ000001854 від 31.01.2016р. на суму 12652368,40 грн., № ВЛ000004047 від 29.02.2016р. на суму 8461243,19 грн., № ВЛ000006151 від 31.03.2016р. на суму 8468732,29 грн., № ВЛ000007733 від 30.04.2016р. на суму 755917,34 грн. (а.с. 17-19) та копіями рахунків на оплату №000003350 від 31.01.2016р., №000008633 від 31.03.2016р., №000010228 від 30.04.2016р. (а.с. 34-36).

Рахунки на оплату позивач надавав відповідачу вкінці розрахункового періоду.

Відповідач частково розрахувався за надані позивачем послуги з розподілу природного газу внаслідок чого заборгованість відповідача перед позивачем за договором №09420UAVPPAТ016 від 01.01.2016р. на час розгляду справи становить 16249404,95 грн.

Доказів, які б спростовували цю заборгованість, або доказів її оплати відповідач суду не надав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 3 ст. 184 ГК України передбачено, що укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується регулятором.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 розділу 3 Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об'єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ.

На підставі укладеного договору розподілу природного газу оператор ГРМ забезпечує споживача належними йому (його постачальнику) обсягами природного газу через газорозподільну систему.

Договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України за формою типового договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов'язаний, зокрема, забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

Згідно з п.п.1, 3, 4 6 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем розрахунки споживача за договором розподілу природного газу здійснюються за тарифом, встановленим регулятором для відповідного оператора ГРМ, виходячи з величини приєднаної потужності об'єкта споживача. Розрахунковим періодом за договором розподілу природного газу є календарний місяць.

Оплата вартості послуг за договором розподілу природного газу здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка Оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.

Оплата здійснюється виключно грошовими коштами.

Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.

Надання Оператором ГРМ послуги споживачу, що не є побутовим, за договором розподілу природного газу підтверджується підписаним між ними актом наданих послуг.

У зв'язку із неоплатою відповідачем вартості наданих позивачем послуг з розподілу природного газу в повному обсязі вимога позивача про стягнення з відповідача 16249404,95 грн. заборгованості обґрунтована і підлягає до задоволення.

Звертаючись з позовом до суду, позивач, враховуючи заяву про зменшення розміру позовних вимог №1648/06-06 від 29.07.2016р., також просить стягнути з відповідача 2139571,77 грн. пені за період з 01.02.2016р. по 17.05.2016р.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612, Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пункт 3 ст. 549 Цивільного кодексу України визначає, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 8.2 договору у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

У зв'язку із порушенням відповідачем строку оплати вартості наданих позивачем послуг з розподілу природного газу, визначеного п.6.4 договору, підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 2139571,77 грн. пені за період з 01.02.2016р. по 17.05.2016р.

Позивач просить також стягнути з відповідача 150905,26 грн. процентів річних за період з 01.02.2016р. по 17.05.2016р. та 792389,53 грн. збитків, завданих інфляцією, за період лютий-квітень 2016р.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань по оплаті наданих позивачем послуг з розподілу природного газу за договором №09420UAVPPAТ016 від 01.01.2016р. підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 150905,26 грн. процентів річних за період з 01.02.2016р. по 17.05.2016р. та 792389,53 грн. збитків, завданих інфляцією, за період лютий-квітень 2016р.

Заява ДКП «Луцьктепло» б/н від 27.07.2016р. про відстрочку виконання рішення до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Згідно із ст.121 ГПК України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Як роз'яснив Пленум Вищого господарського суду України в п.п. 7.1.1, 7.2 постанови №9 від 17.10.2012р. «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд враховує матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини Відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів в економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об'єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Разом з тим, стаття 33 ГПК України встановлює обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Підприємство, борг якого утворився ще в лютому 2016р. звернулося до суду із заявою про відстрочку, не надавши при цьому доказів загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках чи відсутності майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

Варто зазначити, що відстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача, тому з метою вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, слід враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини - несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру…», а у системному розумінні даної норми та національного закону, - суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин даної справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

З огляду на викладене, вказані у заяві підстави для відстрочки виконання судового рішення не є тими виключними обставинами, які створюють підґрунтя для її надання, оскільки економічна криза впливає не тільки на відповідача, а й на позивача, окрім цього, у випадку недостатності грошових коштів на рахунках, стягнення може бути звернуте на майно боржника.

Окрім цього, обов'язковою умовою надання відстрочки є не тільки обставини, підтверджені належними доказами щодо об'єктивної неможливості виконати рішення суду у строк, але й реальна можливість виконання такого рішення в подальшому, після закінчення відстрочки.

Однак, заявником не обґрунтовано і не подано доказів на підтвердження реальної можливості проведення розрахунків із стягувачем в травні 2017 року, оскільки відстрочка виконання рішення повинна забезпечити його виконання у вказаний судом строк, а не ухилення від його виконання на певний час.

З огляду на викладене, невиконання рішення суду тривалий час порушуватиме баланс інтересів сторін, призведе до врахування інтересів лише боржника, знизить авторитет судового рішення.

Такої правової позиції дотримується і Вищий господарський суд України у постановах від 19.11.2014р. у справі №5019/117/11, від 17.12.2015р. у справі №5015/3077/12, від 28.12.2015р. у справі №42/78-17/284.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території, а ст.8 передбачено, що Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії.

Нормами статтей 4-5, 115 ГПК України закріплено принцип обов'язковості судового рішення.

Клопотання відповідача про зменшення розміру пені, яка підлягає до стягнення з ДКП «Луцьктепло», до 1 грн., що викладене у відзиві б/н від 08.06.2016р., до задоволення також не підлягає з огляду на таке.

Згідно із ст.233 ГК України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до роз'яснень, наданих Пленумом Вищого господарського суду України в п.3.17.4 постанови №18 від 26.12.2011р. "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

З урахуванням викладеного, враховуючи те, що важкий фінансовий стан відповідача виник внаслідок власної господарської діяльності підприємства, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, беручи до уваги ступінь виконання зобов'язання боржника, оскільки обов'язок по оплаті виник ще у лютому 2016р., адекватність обсягу і міри відповідальності відповідача за допущене прострочення грошового зобов'язання, клопотання відповідача про зменшення розміру пені до 1 грн. судом відхилено.

У зв'язку із задоволенням позову на відповідача відповідно до ст. ст. 44,49 Господарського процесуального кодексу України слід покласти судові витрати по справі.

Також при розподілі судових витрат судом враховано факт зменшення позивачем розміру позовних вимог.

Зменшення розміру позовних вимог згідно з п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" є підставою для повернення відповідної суми судового збору.

А тому позивачу за його клопотанням слід повернути з державного бюджету 41856,75 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 526, 549, 551, 599, 610, 611, 612, 625, 629, 901, 903 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 230, 233 Господарського кодексу України, п.п. 1, 2, 3 розділу 3, п.п.1, 3, 4 6 розділу 6 Кодексу газорозподільних систем, ст.ст. 13, 40 Закону України «Про ринок природного газу», ст. 7 Закону України "Про судовий збір", ст.ст. 33, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути державного комунального підприємства "Луцьктепло" (43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, 20, ідентифікаційний код 30391925) на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Франка, 12, ідентифікаційний код 033394 грн. 95 коп. заборгованості, 2139571 грн. 77 коп. пені, 150905 грн. 26 коп. процентів річних, 792389 грн. 53 коп. збитків, завданих інфляцією, 164 843 грн. 25 коп. витрат, пов'язаних з оплатою судового збору.

3. УДКСУ у м.Луцьку повернути публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (43000, Волинська обл., місто Луцьк, ВУЛИЦЯ ФРАНКА, будинок 12, ідентифікаційний код 03339459) з державного бюджету (отримувач коштів: УДКСУ у м. Луцьку, код отримувача: 38009628, рахунок отримувача: 3002, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Волинській області) 41856 грн. 75 коп. судового збору, сплаченого згідно з платіжним дорученням №6 від 19.04.2016р. (оригінал цього платіжного доручення знаходиться в матеріалах справи №903/333/16).

У відповідності із ст.85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його прийняття, а у разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, воно набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня підписання рішення, оформленого відповідно до вимог ст.84 цього Кодексу.

Повне рішення складено: 03.08.2016р.

Суддя І. О. Якушева