ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016р. Справа№ 914/1275/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Галамай О.З. при секретарі судового засідання Прокопів І.І. розглянув справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська», м. Мостиська Львівської області

до відповідача ОСОБА_1 господарства «Стоянцівське», с. Стоянці Мостиського району Львівської області

про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки

В судове засідання зявились:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № 22/03 від 22.03.2016р.;

від відповідача: не зявився.

Представнику позивача роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. ст. 20, 22 ГПК України.

Фіксація судового процесу технічними засобами в порядку ст. 81-1 ГПК України не здійснювалася через відсутність відповідного клопотання.

Суть спору: На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариством з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» до ОСОБА_1 господарства «Стоянцівське» про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Ухвалою суду від 16.05.2016р. порушено провадження у справі та призначено до розгляду на 02.06.2016р.

Ухвалою суду від 02.06.2016 р. у звязку з неявкою представників сторін в судове засідання розгляд справи відкладено до 16.06.2016р.

15.06.2016р. позивачем через канцелярію суду подано клопотання про уточнення позовних вимог (вх.№ 25159/16 від 15.06.2016р.), в якому просить суд при прийнятті рішення у справі врахувати відмову позивача від частини позовних вимог, а саме: «зобовязати Фермерське господарство «Стоянцівське» негайно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» земельні ділянки площею 9, 3353 га, що розташовані в с. Мистичі урочище «Стоянецька гора» у звязку з тим, що зазначена земельна ділянка відповідачем не обробляється.

В судовому засіданні 16.06.2016р. представник позивача підтримав позовні вимоги в частині, зазначеній у заяві (вх.№21159/16) з підстав, викладених в ній та пояснень, наданих в судовому засіданні.

Розгляд справи відкладено на 12.07.2016р. з підстав, викладених в ухвалі суду від 16.06.2016р.

Ухвалою суду від 12.07.2016р. продовжено строк та відкладено розгляд справи на 19.07.2016р.з підстав, викладених в ухвалі.

Представник позивача в судовому засіданні 19.07.2016 р. підтримав позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, заяві про уточнення позовних вимог, та поясненнях наданих в судовому засіданні.

Відповідач повторно явки уповноваженого представника в судове засідання 19.07.2016 р. не забезпечив, через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації суду подав клопотання (вх. № 30514/16 е від 19.07.2016р.), в якому просить суд відкласти розгляд справи у звязку з тим, що представник у даній справі перебуває у службовому відрядженні.

Позивач щодо клопотання відповідача про відкладення розгляду справи заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях та пояснень, наданих в судовому засіданні. Зокрема вважає, що Відповідач зловживає своїми процесуальними правами, оскільки втретє звернувся до суду із клопотанням про відкладення розгляду справи, проте вимог ухвал суду не виконав та письмового відзиву не подав.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача та розглянувши клопотання відповідача про відкладення розгляду справи (вх. № 30514/16 від 19.07.2016 р.), прийшов до висновку, що дане клопотання не підлягає до задоволення , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 Господарського процесуального кодексу України, ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Згідно із п.3.9.2 Постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Тому відповідач, як учасник судового процесу, не був позбавлений права та можливості (в матеріалах справи відсутні докази протилежного) забезпечити, за необхідності та якщо вважав за потрібне, участь у судовому засіданні свого іншого представника згідно ч.ч.1-5 ст. 28 ГПК України.

Як зазначив Пленум ВГС України в п. 3.9.2. Постанови від 26.12.2011р. № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т.п.). Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32-34 ГПК).

Крім того, відповідач не був позбавлений права та можливості скористатися своїм правом подавати будь-які пояснення та докази заздалегідь до судового засідання, а також не позбавлений права та можливості уповноважити на представництво і захист його інтересів в суді іншого представника або адвоката, однак явки представника не забезпечив, суд не вбачає підстав для задоволення даного клопотання.

Таким чином, на думку суду, наведене є підставою для відхилення клопотання про відкладення розгляду спору.

Враховуючи викладене, суд вважає, що справа може бути розглянута за відсутності представника відповідача, за наявними в справі матеріалами.

В судовому засіданні 19.07.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

5 вересня 2014 року Стоянцівська сільська рада прийняла рішення № 311 «Про передачу в управління спадщиною Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» неуспадкованих часток (паїв) площею 58,6753 га, що розташовані с. Санники урочище «Стоянецька гора» та неуспадкованих часток (паїв) площею 18,6706 га, що розташовані с. Мистичі урочище «Стоянецька гора»». На підставі вище зазначеного рішення між ТОВ «Агрокультура Мостиська» та Стоянцівською сільською радою укладено договір №1 на управління спадщиною від 05 вересня 2014 року терміном до з'явлення спадкоємців або прийняття спадщини, а у випадку визнання спадщини відумерлою - до набрання законної сили відповідним рішенням суду. 14 серпня 2015 року відбулась 45 сесія 6 скликання Стоянцівської сільської ради.

На даній сесії було розглянуто клопотання ОСОБА_1 господарства «Стоянцівське» щодо можливості здійснення управління спадщиною. За результатами розгляду даного клопотання було прийнято рішення №36 Про укладення між Стоянцівською сільською радою та ОСОБА_1 господарством «Стоянцівське» договорів на управління спадщиною (не успадкованими частками (паями)), а саме: земельними ділянками загальною площею 133,084 га ріллі з яких 65,2978 га, що розташовані с. Стоянці, 58,6753 га, що розташовані с. Санники урочище «Стоянецька гора», 9,3353 га, що розташовані с. Мистичі урочище «Стоянецька гора».

У зв'язку з цим ТзОВ «АГРОКУЛЬТУРА МОСТИСЬКА» зверталося до Господарського суду Львівської області для захисту своїх прав із позовом про визнання договору на управління спадщиною №3 від 09 вересня 2015 року, що укладений між Стоянцівською сільською радою та ОСОБА_1 господарством «Стоянцівське» недійсним з моменту його підписання.

21 грудня 2015 року Господарським судом Львівської області винесено рішення у справі №914/3508/15 за позовом ТОВ «Агрокультура Мостиська» до Стоянцівської сільської ради та ФГ «Стоянцівське» про визнання договору на управління спадщиною №3 від 09 вересня 2015 року недійсним, яким задовільнив позовні вимоги ТОВ «Агрокультура Мостиська» в частині: визнати частково недійсним п. З договору на управління спадщиною №3 від 09.09.2015р. укладений між Стоянцівською сільською радою та ОСОБА_1 господарством «Стоянцівське» в частині передачі Стоянцівською сільською радою в управління ОСОБА_1 господарства «Стоянцівське» земельних ділянок в с. Санники урочище «Стоянецька гора» площею 58,6753 га та земельних ділянок в с. Мистичі урочище «Стоянецька гора» площею 9,3353 га. Рішення суду набрало законної сили.

Як стверджує позивач, незважаючи на рішення суду, Фермерське господарство «Стоянцівське» продовжує користуватися земельними ділянками без правовстановлюючих документів, а саме: проводить на цих ділянках роботи по вирощуванню сільськогосподарських культур без належних правових підстав, а позивач не має можливості реалізувати свої права землекористувача, які передбачені ст. 95 Земельного кодексу України та договором на управління спадщиною.

15.06.2016р. позивачем через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації подано клопотання, в якому просить суд при прийнятті рішення по справі врахувати відмову позивача від частини позовних вимог, а саме: «зобовязати Фермерське господарство «Стоянцівське» негайно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» земельні ділянки площею 9, 3353 га, що розташовані в с. Мистичі урочище «Стоянецька гора».

Отже позивач, з урахуванням даного клопотання (вх.№25159/16 від 15.06.2016р.), просить суд зобовязати Фермерське господарство «Стоянцівське» негайно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» земельні ділянки загальною площею 58 6753 га, що розташовані с.Санники урочище «Стоянецька гора».

Також позивач просить судові витрати покласти на відповідача.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають до задоволення частково.

При прийнятті рішення, суд виходив з наступного:

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Згідно вимог п. 34 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення відповідно до закону регулювання земельних відносин.

Згідно зі ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайнятті земельні ділянки підлягають повернення власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснення за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

5 вересня 2014 року Стоянцівська сільська рада прийняла рішення № 311 «про передачу в управління спадщиною Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» неуспадкованих часток (паїв) площею 58,6753 га, що розташовані с. Санники урочище «Стоянецька гора» та неуспадкованих часток (паїв) площею 18,6706 га, що розташовані с. Мистичі урочище «Стоянецька гора»». На підставі даного рішення між ТОВ «Агрокультура Мостиська» та Стоянцівською сільською радою укладено договір №1 на управління спадщиною від 05 вересня 2014 року терміном до з'явлення спадкоємців або прийняття спадщини, а у випадку визнання спадщини відумерлою - до набрання законної сили відповідним рішенням суду. 14 серпня 2015 року відбулась 45 сесія 6 скликання Стоянцівської сільської ради.

На даній сесії було розглянуто клопотання ОСОБА_1 господарства «Стоянцівське» щодо можливості здійснення управління спадщиною. За результатами розгляду вищевказаного клопотання було прийнято рішення №36 Про укладення між Стоянцівською сільською радою та ОСОБА_1 господарством «Стоянцівське» договорів на управління спадщиною (не успадкованими частками (паями)), а саме: земельними ділянками загальною площею 133,084 га ріллі з яких 65,2978 га, що розташовані с. Стоянці, 58,6753 га, що розташовані с. Санники урочище «Стоянецька гора», 9,3353 га, що розташовані с. Мистичі урочище «Стоянецька гора».

У зв'язку з цим ТОВ «АГРОКУЛЬТУРА МОСТИСЬКА» зверталося до Господарського суду Львівської області для захисту своїх прав із позовом про визнання договору на управління спадщиною №3 від 09 вересня 2015 року, що укладений між Стоянцівською сільською радою та ОСОБА_1 господарством «Стоянцівське» недійсним з моменту його підписання.

21 грудня 2015 року Господарським судом Львівської області винесено рішення у справі №914/3508/15 за позовом ТОВ «Агрокультура Мостиська» до Стоянцівської сільської ради та ФГ «Стоянцівське» про визнання договору на управління спадщиною №3 від 09 вересня 2015 року недійсним, яким задовільнив позовні вимоги ТОВ «Агрокультура Мостиська» в частині: визнати частково недійсним п. З договору на управління спадщиною №3 від 09.09.2015р., укладений між Стоянцівською сільською радою (81370, Львівська область, Мостиський район, с. Стоянці, ) та ОСОБА_1 господарством «Стоянцівське» (81370. Львівська область, Мостиський район, с. Стоянці, ) в частині передачі Стоянцівською сільською радою в управління ОСОБА_1 господарства «Стоянцівське» земельних ділянок в с. Санники урочище «Стоянецька гора» площею 58,6753 га та земельних ділянок в с. Мистичі урочище «Стоянецька гора» площею 9,3353 га. Рішення суду набрало законної сили.

За приписами ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак, як стверджує позивач, незважаючи на рішення суду, Фермерське господарство «Стоянцівське» продовжує користуватися земельними ділянками без правовстановлюючих документів, а саме: проводить на цих ділянках роботи по вирощуванню сільськогосподарських культур без належних правових підстав у звязку з цим позивач не має можливості реалізувати свої права землекористувача, які передбачені ст. 95 Земельного кодексу України та договором на управління спадщиною.

15.06.2016р. позивачем через відділ автоматизованого документообігу та обробки інформації подано клопотання, в якому просить суд при прийнятті рішення по справі врахувати відмову позивача від частини позовних вимог, а саме: «зобовязати Фермерське господарство «Стоянцівське» негайно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» земельні ділянки площею 9, 3353 га, що розташовані в с. Мистичі урочище «Стоянецька гора»,у звязку з тим, що дані земельні ділянки не обробляються відповідачем.

Згідно п.4 ст. 80 ГПК України, господарський суд припиняє провадження у справі, позивач відмовився від позову і відмову прийнято господарським судом.

З огляду на те, що під час розгляду справи встановлено, що земельні ділянки площею 9,3353 га, що розташовані в с. Мистичі урочище «Стоянецька гора» відповідачем не обробляються та позивачем заявлено про відмову від позову в частині звільнення зазначеної земельної ділянки, провадження у справі в цій частині підлягає припиненню на підставі п.1-1 ст.80 ГПК України.

Щодо вимоги про зобовязання ОСОБА_1 господарства «Стоянцівське» негайно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» земельні ділянки загальною площею 58 6753 га, що розташовані с.Санники урочище «Стоянецька гора», то слід зазначити, що у процесі розгляду справи відповідачем у відповідності до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували правомірність користування спірною земельною ділянкою.

Отже, з огляду на викладене, вимога позивача до відповідача зобовязати Фермерське господарство «Стоянцівське» негайно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» земельні ділянки загальною площею 58 6753 га, що розташовані с.Санники урочище «Стоянецька гора» є законною і обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь - які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ст. 33 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу вимог ст. 43 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Згідно вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, при задоволенні позову витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 3, 4, 41, 42, 43,44, 45,46,12, 22, 32, 33, 34, 35, 36, 43, 49,75, 82, 84, 85 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Зобовязати Фермерське господарство «Стоянцівське»( с. Стоянці, Мостиський район, Львівська область,81370) негайно повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» (вул.Полуботка,5, м. Мостиська, Мостиський район, Львівська область,81300) земельні ділянки загальною площею 58,6753 га, що розташовані в с.Санники урочище «Стоянецька гора».

3. Провадження у справі в решта частині позовних вимог - припинити.

4. Стягнути з ОСОБА_1 господарства «Стоянцівське» ( с. Стоянці, Мостиський район, Львівська область,81370, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрокультура Мостиська» (вул.Полуботка,5, м. Мостиська, Мостиський район, Львівська область,81300; ) 1 378 (тисячу триста пятдесят вісім) грн. 00 коп. - судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст.85 ГПК України, може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, передбачені ст.ст.91-93 ГПК України.

Наказ видати у відповідності до ст. 116 ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22.07.2016 р.

Суддя Галамай О. З.