ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" липня 2016 р.Справа № 922/2174/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суярко Т.Д.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши справу

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Київ
до Українського державного науково - дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища ("Укрводгео") м. Харків
про стягнення коштів в сумі 30650,16 грн.
за участю представників:

позивача: не з'явився,

відповідача: не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась з позовом до відповідача Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища «УкрВодгео» - про стягнення заборгованості з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат в сумі 30650,16 грн.

Окрім того, позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн.

Позовні вимоги вмотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за договором щодо оплати вартості виконаних позивачем робіт.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.07.2016 р. вказану позовну заяву прийнято до розгляду, порушено провадження у справі, розгляд справи призначено в судовому засіданні на 25.07.2016 р.

22.07.2016 р. від позивача надійшла заява про долучення письмових доказів (вх.№24136 від 22.07.2016 р.).

Сторони правом на участь в судовому засіданні 25.07.2016 р. не скористались, хоча про розгляд справи судом були повідомлені належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення поштових відправлень (арк.с.28-29).

Позивач просив суд розглядати справу без участі його представника. Відповідне клопотання, з огляду на диспозитивність права сторони на участь в судовому засіданні, суд вважає за можливе задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив наступне.

17.05.2013 р. між позивачем (як виконавцем) та відповідачем (як замовником) було укладено договір №б/н (далі договір), відповідно до п. 1.1 якого, замовник доручає, а виконавець бере на себе зобовязання виконати повний обсяг робіт по розміщенню інформації про замовника на СД-диску «Законодавство в сфері водопостачання» загальним тиражем 1200 примірників і забезпечити його розповсюдження серед мерів та профільних підприємств, а також: 1.1.1. макетування інформаційного матеріалу замовника; 1.1.2. літературне редагування інформаційного матеріалу замовника; 1.1.3. погодження із замовником остаточного вигляду оригінал-макету.

В п. 3.1 договору сторони домовились, що оплата за обсяг робіт передбачених цим договором здійснюється шляхом передоплати в розмірі 100% від загальної вартості послуг на підставі рахунку, отриманого від виконавця.

За приписами п. 3.2 договору, загальна вартість робіт за цим договором складає 15500,00 грн.

Згідно з п. 2.3 договору, виконавець після завершення виконання робіт готує та передає на підпис замовнику 2 примірники акту виконаних робіт. Замовник протягом 5 робочих днів зобовязаний підписати акт та повернути його виконавцю, або в той же строк надати мотивовану відмову від підписання акту.

01.07.2013 р. між сторонами було підписано акт здачі-приймання етапу робіт на загальну суму 15500,00 грн., відповідно до якого позивач виконав, а відповідач прийняв виконання в повному обсязі робіт по розміщенню інформації про замовника на СД-диску «Законодавство в сфері водопостачання».

Позивач стверджує, що відповідач свої грошові зобовязання за договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості в сумі 15500,00 грн. та зумовило звернення до суду з позовом у даній справі.

У звязку з виникнення заборгованості за договором в сумі 15500,00 грн., на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач нарахував відповідачу за період з 02.07.2013 р. по 01.07.2016 р. інфляційні втрати в сумі 13755,16 грн. та 3% річних в сумі 1395,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зі змісту наведених вище п.п. 3.1, 3.2 договору вбачається, що сторони дійшли згоди про виконання відповідачем своїх грошових зобовязань перед позивачем на умовах 100% попередньої оплати в сумі 15500,00 грн.

Матеріали справи свідчать, що 01.07.2013 р. позивачем було виконано, а відповідачем прийнято виконання обумовлених договором робіт на суму 15500,00 грн. (акт здачі-приймання етапу робіт від 01.07.2013 р. на загальну суму 15500,00 грн., арк.с. 11).

Позивач стверджує, що відповідач свої грошові зобовязання за договором не виконав, обумовлені договором роботи не оплатив ані як на умовах попередньої оплати, ані після виконання позивачем відповідних робіт.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст.ст. 4-3, 33, 34 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про оплату виконаних позивачем робіт, обумовлених договором, частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошових зобовязань за договором на суму 15500,00 грн., а отже позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості за договором в сумі 15500,00 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розглядаючи позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних на предмет відповідності вимогам договору поставки та чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 253-255, 625 ЦК України, за допомогою калькулятора «Ліга», враховуючи рекомендації Пленуму Вищого господарського суду України, викладені у постанові № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань», інформаційного листа № 01-06/928/2012 від 17 липня 2012 року, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення за період з 02.07.2013 р. по 01.07.2016 р. 3% річних в сумі 1395,00 грн. підлягають задовленню в повному обсязі, а в частині стягнення інфляційних втрат частково в сумі 13696,65грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 49 ГПК України. Відповідно до даної норми судові витрати при частковому задоволенні позовних вимог покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1375,37 грн.

З огляду на наведене, відповідно до ст.ст. 253-255, 509, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 4, 4-3, 32-34, 38, 43, 44, 48, 49, 75, 82-85 ГПК України, суд ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Українського державного науково-дослідного інституту проблем водопостачання, водовідведення та охорони навколишнього природного середовища «УкрВОДГЕО» (61200, м. Харків, вул. Шевченко, 6, ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 13Б, к. 155, ІПН НОМЕР_1) заборгованість в сумі 15500,00 грн., інфляційні втрати в сумі 13696,65 грн., 3% річних в сумі 1395,00 грн., судовий збір в сумі 1375,37 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В решті позову відмовити.

Повне рішення складено 25.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_2