КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2016 р. Справа№ 910/2035/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Смірнової Л.Г.

при секретарі Петрик М.О.

за участю представників:

від позивача: Терещенко В.Д. - представник за довіреністю від 15.12.2015 року;

від відповідача: Стус Д.В. - директор;

Шарапанюк О.Д. - представник за довіреністю від 27.05.2016 року;

від третьої особи: не з'явились,

розглянувши у відкритому засіданні апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в місті Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року

у справі № 910/2035/16 (суддя Мандриченко О.В.)

за позовом Управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в місті Києві

до Національного музею Тараса Шевченка

третя особа Міністерство культури України

про стягнення 401 423, 62 грн.

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в місті Києві звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного музею Тараса Шевченка про стягнення 401 423, 62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем грошових зобов'язань з оплати охоронних послуг, що надані позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року у справі № 910/2035/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач звернувся до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що укладення договору охорони між позивачем та відповідачем є не правом, а обов'язком сторін. При цьому, оплата наданих позивачем послуг з охорони об'єкта відповідача гарантована законодавством України.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями, апеляційну скаргу стягнення 401 423, 62 грн. по справі № 910/2035/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Буравльов С.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2016 року справу № 910/2035/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є.Ю., Буравльов С.І. та призначено до розгляду на 08.06.2016 року.

У зв'язку із перебуванням головуючої судді Дідиченко М. А. в період з 08.06.2016 року по 10.06.2016 року у відпустці, ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 року розгляд справи призначено 29.06.2016 року.

У судове засідання 29.06.2016 року представник третьої особи не з'явився, однак через відділ документального забезпечення суду надав пояснення по суті спору.

Представники позивача у судовому засіданні 29.06.2016 року підтримали доводи апеляційної скарги, просили суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 29.06.2016 року заперечував доводи апеляційної скарги, надав пояснення в обгрунтування своєї правової позиції.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.06.2016 року відкладено розгляд справи до 19.07.2016 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 18.07.2016 року у зв'язку із перебуванням судді Буравльова С.І., який не є головуючою суддею, у відпустці, справу № 910/2035/16 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 18.07.2016 року, справу № 910/2035/16 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Смірнова Л.Г.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2016 року, справу № 910/2035/16 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Смірнова Л.Г.

Представники сторін у судовому засіданні 19.07.2016 року підтримали свої правові позиції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.101 ГПК України апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивач зазначив, що Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві протягом 2013 року здійснювались заходи з охорони Національного музею Тараса Шевченка на підставі укладених договорів № 94-Д/2012/Шв/Крп від 21.03.2012 р. та № 249-Д/2013/Шв/Крп від 04.12.2013 р.

Так, в період з 01.01.2013 р. до 02.03.2013 р. охорона Національного музею Тараса Шевченка здійснювалась на підставі договору № 94-Д/2012/Шв/Крп від 21.03.2012 р., а в період з 25.02.2013 р. до 30.04.2013 р. - на підставі договору № 249-Д/2013/Шв/Крп від 04.12.2013 р. та на виконання умов вказаних договорів відповідачем оплачено послуги з охорони музею за період з 25 лютого по 30 квітня 2013 року по технічній охороні та з 26 березня по 30 квітня 2013 року по фізичній охороні.

Листом від 08.10.2013 р. № 486/014 відповідач повідомив позивача про намір застосувати процедуру закупівлі послуг охорони на 2013 рік (з 01.05.2013 р. по 31.12.2013 р.) в одного учасника, - позивача та просив позивача надати належним чином оформлені та завірені документи для проведення процедури закупівлі в одного учасника до договору на надання послуг у сфері охорони громадського порядку і безпеки на 01.10.2013 р.

04.11.2013 р. Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві опубліковано оголошення про проведення процедури закупівлі на суму 886 146, 01 тис. грн., у т.ч. ПДВ - 147 691, 00 грн.

10.11.2013 р. головою комісії з конкурсних торгів Національного музею Тараса Шевченка було надано позивачу повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів за результатами застосування процедури закупівлі в одного учасника та визначено, що кінцевий строк укладення договору про закупівлю - 06.12.2013 р.

Однак, як зазначається сторонами, в подальшому відповідний договір між сторонами не укладався.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, листом від 08.07.2014 р. № 24/9-2413/Ан позивач направив позивачу проект договору про надання послуг у сфері охорони громадського порядку та безпеки на об'єктах музею на 2013 рік на розгляд та підписання.

Листом від 15.07.2014 р. відповідач повідомив позивача про те, що музей не може підписати договір за 2013 рік, оскільки відповідно до ст. 48 Бюджетного кодексу України він, як бюджетна установа, може брати бюджетні зобов'язання лише в межах затверджених кошторисних призначень. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що усі надходження та витрати записуються в тому бюджетному періоді, в якому вони здійснені, що визначено ст. 57 Бюджетного кодексу України.

При цьому, колегією суддів встановлено, що у жовтні 2014 року Управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в місті Києві звернулось до Господарського суду міста Києва (справа №910/21198/14) з позовом до Національного музею Тараса Шевченка про визнання факту надання позивачем відповідачу послуг з організації та здійснення охорони та зобов'язання відповідача укласти договір.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04 листопада 2014 року по справі №910/21198/14 в задоволенні позовних вимог відмовлено, а в частині розгляду вимог про визнання факту надання Управлінням Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в місті Києві послуг з організації та здійснення охорони Національного музею Тараса Шевченка за адресою: бульвар Шевченка, 12 та провулок Тараса Шевченка, 8-а в місті Києві в період з 01.05.2013 р. по 31.12.2013 р. на загальну суму понесених позивачем витрат у розмірі 401 423, 65 грн., у тому числі ПДВ 20 % - 66 903, 94 гри., провадження припинено.

В лютому 2015 року Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві звернулось до Господарського суду міста Києва (справа №910/4184/15-г) з позовом до Національного музею Тараса Шевченка про стягнення витрат на організацію та здійснення охорони об'єктів відповідача з 01.05.2013р. по 31.12.2013 р. у розмірі 401 423,62 грн.

Позовні вимоги були обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на порушення Національним музеєм Тараса Шевченка приписів ст. 629 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України відповідально до яких договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 по справі №910/4184/15-г в задоволені позову відмовлено в повному обсязі. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.09.2015 та Постановою Вищого господарського суду України від 23.11.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2015 залишено без змін.

Обгрунтовуючи свої вимоги у даній справі позивач посилається на норми ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України відповідно до яких особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 р. № 615 "Про заходи щодо вдосконалення охорони об'єктів державної та інших форм власності", Державна служба охорони є підпорядкованою Міністру внутрішніх справ єдиною централізованою системою, очолюваною Департаментом Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ, яка складається з управлінь, відділів Державної служби охорони при головних управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, м. Києві та Київській області, управліннях МВС в областях та м. Севастополі та підпорядкованих їм підрозділів охорони: міських, районних, міжрайонних відділів, відділень, підрозділів воєнізованої охорони та охоронних підрозділів, стройових підрозділів міліції охорони, спеціальних підрозділів "Титан", інкасації та груп затримання, пунктів централізованого спостереження, у тому числі на окремих об'єктах, а також установ та навчальних закладів професійної підготовки працівників охорони. Державна служба охорони створена для здійснення заходів щодо охорони нерухомих об'єктів та іншого майна, в тому числі вантажів, тимчасового зберігання валютних цінностей, забезпечення особистої безпеки громадян, а також технічного захисту інформації на договірних засадах в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 3 Положення про Державну службу охорони при Міністерстві внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 р. № 615 одним із основних завдань Державної служби охорони є здійснення за договорами заходів щодо охорони особливо важливих об'єктів згідно з переліком, який затверджується Кабінетом Міністрів України, інших об'єктів, вантажів, інкасації, перевезення, тимчасового зберігання валютних цінностей, забезпечення особистої безпеки громадян, а також технічного захисту інформації в порядку, встановленому законодавством.

У відповідності з Переліком об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ за договорами, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.08.1993 р. № 615, до об'єктів, що підлягають обов'язковій охороні підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ за договорами відносяться, зокрема, державні музеї, картинні галереї, історико-культурні заповідники, інші важливі об'єкти культури, де зберігаються історичні та культурні цінності загальнодержавного значення.

Згідно з ч. ч. 3, 7 ст. 179 Господарського кодексу України укладання господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо, зокрема, існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Тож, виходячи з вищенаведеного, охорона Національного музею Тараса Шевченка має здійснюватись виключно на договірній основі.

Відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений ст. 181 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

В той же час, у даному випадку відповідачем не було прийнято пропозиції позивача щодо укладення договору та не вчинялись дії, які б свідчили про виникнення між сторонами договірних відносин відповідно до ст. 180 Господарського кодексу України, у зв'язку з чим доводи позивача про продовження договірних відносин між ним та Національним музеєм Тараса Шевченка на підставі листування, є необґрунтованими.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про музеї та музейну справу" визначено, що держава гарантує забезпечення охорони музеїв державної та комунальної форм власності.

При цьому, відповідно до Указу Президента України від 22.03.2010 р. № 89/2000 "Про невідкладні заходи щодо розвитку музеїв України" Кабінету Міністрів України доручено заборонити зняття охорони з музеїв, де зберігаються історичні та культурні цінності загальнодержавного значення.

Порядок організації охорони пам'яток Музейного фонду України, історичних та культурних цінностей загальнодержавного значення, які зберігаються в державних музеях, історико-культурних заповідниках, інших важливих об'єктах культури, незалежно від їх виду, форм власності і відомчого підпорядкування, підрозділами Державної служби охорони при Міністерстві внутрішніх справ України, а також головні вимоги до технічної укріпленості приміщень об'єктів культури, місць розміщення особливо цінних експонатів та до технічного оснащення приміщень об'єктів культури засобами охоронної, пожежної та тривожної сигналізації, визначено Інструкцією з організації охорони державних музеїв, історико-культурних заповідників, інших об'єктів культури підрозділами Державної служби охорони при МВС України, затвердженої спільним Наказом МВС України та Міністерства культури і мистецтв України № 846/489 від 30.07.2004 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про здійснення державних закупівель" цей Закон застосовується до всіх замовників та закупівель товарів, робіт та послуг, які повністю або частково здійснюються за рахунок державних коштів, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 100 тисяч гривень (у будівництві - 300 тисяч гривень), а робіт - 1 мільйон гривень, крім закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону, умови застосування якої встановлені розділом VIII1 цього Закону, у тому числі на технічне обслуговування, іншу оплатну підтримку на майбутнє об'єкта закупівлі чи виплат, пов'язаних з використанням об'єктів права інтелектуальної власності.

Умови, порядок та процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок державних коштів можуть встановлюватися або змінюватися виключно цим Законом, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, колегією суддів встановлено, що Національний музей Тараса Шевченка є бюджетною установою, а отже, закуповуючи товари і послуги в обсягах, визначених ст. 1 Закону України "Про здійснення державних закупівель", він зобов'язаний дотримуватися відповідної процедури закупівлі, визначеної ст. 12 Закону.

За приписами ст. 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель" в редакції, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір про закупівлю укладається в письмовій формі, а у разі здійснення закупівель за процедурою електронного реверсивного аукціону - у формі електронного документа, відповідно до положень Цивільного та Господарського кодексів України, законів України "Про електронний цифровий підпис", "Про електронні документи та електронний документообіг" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно зі ст. 42 Закону України "Про здійснення державних закупівель" договір про закупівлю є нікчемним у разі його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону, а також у разі його укладення з порушенням строків, передбачених абзацами третім, четвертим частини другої статті 31, абзацом четвертим частини п'ятої статті 36 абзацом першим частини третьої статті 39 та статтею 39-10 цього Закону, крім випадку порушення зазначених строків у зв'язку з оскарженням процедури закупівлі.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 31 Закону України "Про здійснення державних закупівель" було визначено, що замовник укладає договір про закупівлю з учасником, пропозицію конкурсних торгів якого було акцептовано, не пізніше ніж через 30 днів з дня акцепту пропозиції відповідно до вимог документації конкурсних торгів та акцептованої пропозиції. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника договір про закупівлю не може бути укладеним раніше ніж через 14 днів з дати публікації у державному офіційному друкованому виданні з питань державних закупівель повідомлення про акцепт пропозиції конкурсних торгів.

Таким чином, договір про закупівлю з учасником, пропозицію конкурсних торгів якого було акцептовано має бути укладений замовником не пізніше ніж через 30 днів з дня акцепту пропозиції.

Колегією суддів встановлено, що договір у передбаченому законом порядку щодо надання послуг з охорони на період з 01.05.2013 р. до 31.12.2013 р. сторонами не укладений.

Щодо посилання позивача на норми ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України, то колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Таким чином, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Обов'язковою умовою застосування положень ст. 1212 ЦК України має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або зберігання майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені статтею 11 ЦК України.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

В свою чергу, загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов'язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зважаючи на те, що правовідносини сторін виникли з актів цивільного законодавства, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, а тому суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що ці обставини унеможливлюють застосування положень ст.1212 ЦК України в даній справі.

Крім того, колегія суддів зазначає, що як вказано вище, Національний музей Тараса Шевченка є бюджетною установою, а отже, закуповуючи товари і послуги, він бере на себе бюджетні зобов'язання.

Відповідно до приписів статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет у порядку, визначеному цим Кодексом.

За приписами статті 47 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування відповідно до затвердженого розпису бюджету, що є підставою для затвердження кошторисів.

У розумінні статті 48 Бюджетного кодексу України розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

В силу приписів частини 6 статті 40 Закону України "Про здійснення державних закупівель", дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Отже, Національний музей Тараса Шевченка як бюджетна установа може брати на себе бюджетні зобов'язання лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Водночас, колегією суддів встановлено, що на період з 01.05.2013 р. до 31.12.2013 р. договір охорони між сторонами не був продовжений, а отже відповідні бюджетні призначення передбачені не були, бюджетні кошти не виділялися.

Крім того, з матеріалів справи, а саме листів Міністерства культури України вбачається, що для забезпечення послуг охорони у 2013 році, музею необхідні асигнування у розмірі 926, 4 тис. грн. Вирішення питання з оплати послуг охорони можливо лише у разі внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та збільшення видатків на оплату послуг охорони.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року у справі № 910/2035/16 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 49 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 33, 34, 49, 99, 101, 103-105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління Державної служби охорони при Головному управлінні МВС України в місті Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2016 року у справі № 910/2035/16 - без змін.

3. Матеріали справи № 910/2035/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого господарського суду України.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.Г. Смірнова