ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 р. Справа № 917/773/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал-Компані", вул. Київська, 8, м. Вишневе, Київська область,08132

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромонтаж-410", вул. Першотравнева, 61, м. Кременчук, Полтавська область, 39600

про стягнення 239 225,72 грн.

Суддя Тимощенко О.М.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 дов. №1 від 20.01.2016 року

від відповідача: не з'явились

В судовому засіданні 26.07.2016 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення на підставі ст. 85 ГПК України та повідомив дату складання повного тексту рішення.

СУТЬ СПРАВИ: розглядається позовна заява про стягнення 239 225,72 грн. за договором поставки № Кр 0108/01-15 від 16.01.2015 року, з яких: 148647,28 грн. - сума основного боргу, 55230,44 грн. - пеня, 9302,11 грн. - інфляційні втрати, 5168,65 грн. - 3% річних, 20877,24 грн. - штраф.

08.07.2016 року від позивача до суду надійшла уточнена позовна заява (арк. с. 37-39), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача 301221,82 грн. заборгованості за договором поставки № Кр 0108/01-15 від 16.01.2015 року, яка складається з: 158 772,44 грн. основного боргу; 60270,82 грн. пені за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року); з 24.03.2015 року по 23.09.2015 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем); 46637,05 грн. інфляційних втрат за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року); з 24.03.2015 року по 29.03.2016 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем);5625,46 грн. 3% річних за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року); з 24.03.2015 року по 29.03.2016 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем); 29916,05 грн. 10% штрафу який складається з: 8038,81 грн. 10% штрафу (за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року, яке настало з 16.02.2015 року) та 21877,24 грн. 10% штрафу (за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року, яке настало з 09.04.2015 року)

22.07.2016 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву (арк. с. 70-71), в якому відповідач проти задоволення позову заперечує посилаючись на те, що позивач вже звертався до суду з приводу вказаних правовідносин у справі №917/600/16, де ухвалено рішення господарського суду Полтавської області від 23.06.2016 року. Крім того, відповідач посилається на те, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне і те саме порушення свідчить про недотримання положень закріплених у статті 61 Конституції України та вказує на пропуск відповідачем позовної давності, щодо стягнення пені та штрафу.

Крім того, 22.07.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності (арк. с. 77-78), в якій відповідач просить суд застосувати позовну давність щодо стягнення пені та штрафу.

Відповідач повноважного представника в судове засідання не направив, хоча і був належним чином повідомлений про час та місце проведення судового засідання (повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи).

Відповідно до ст. 22 ГПК України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

В зв'язку з тим, що необхідних для вирішення спору доказів наявних в матеріалах справи достатньо, господарський суд повідомляв належним чином відповідача про дату, час і місце судового розгляду, а неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті, жодних клопотань про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило, то справа розглядається без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами на підставі ст. 75 ГПК України.

Представник позивача в судовому засіданні виклав зміст уточненої позовної заяви та усно просив суд розцінити її як заяву про зміну предмет позову на підставі ст. 22 ГПК України.

Згідно ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу, в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Змінені позовні вимоги приймаються судом до розгляду, оскільки подані до початку розгляду справи по суті. Подальший розгляд справи проводиться з врахуванням змінених позовних вимог в редакції заяви від 08.07.2016 р.

Також представник позивача виклав зміст позовних вимог та наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

16.01.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал-Компані" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Електромонтаж-410" (відповідач, покупець) було укладено договір поставки № Кр 0108/01-15 (арк. с. 11-13). Згідно умов вказаного договору постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених договором поставляти і передавати у власність покупцю металопродукцію, а покупець зобов'язався приймати цю продукцію та своєчасно здійснювати її оплату (п.1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору партією продукції є продукція, що поставляється за однією специфікацією або однією видатковою накладною.

Пунктом 3.2. договору сторони визначили та погодили, що оплата продукції здійснюється покупцем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний у договорі, у рахунку-фактурі чи інших додатках до договору на умовах 100% передплати, якщо інше не зазначено у специфікації.

У специфікації №14901 від 26.01.2015 року, (арк. с. 44) сторонами було визначено, що 100% оплата вартості товару здійснюється протягом чотирьох календарних днів з моменту поставки продукції.

У специфікації №27102 від 02.03.2015 року (арк. с. 14) сторонами було визначено, що 100% оплата товару здійснюється протягом 20 календарних днів з моменту поставки продукції.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що 26.01.2015 року позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар згідно специфікації №14901 на загальну суму 90 388,10 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №14901 від 26.01.2015 року.

02.03.2015 року позивач на виконання умов договору поставив відповідачу товар згідно специфікації №27102 на загальну суму 238 772,44 грн., що підтверджується підписаною сторонами видатковою накладною №27102 від 02.03.2015 року та довіреністю відповідача на отримання цінностей №02/03/1 від 02.03.2015 року (арк. с. 15,16).

Як зазначає позивач, відповідач отриманий товар в сумі 90 388,10 грн., згідно специфікації №14901 від 26.01.2015 року оплатив з порушенням визначеного в ній строку, а отриманий товар згідно специфікації №27102 від 02.03.2015 року оплатив лише частково і за ним рахується заборгованість за отриманий товар в розмірі 158 772,44 грн.

28.01.2016 року позивач надіслав на адресу відповідача претензію №8 від 21.01.2016 року (арк. с. 17-18), в якій просив відповідача погасити існуючу заборгованість за договором № Кр 0108/01-15 від 16.01.2015 року. Дана претензія залишена відповідачем без відповіді.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 301 221,82 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору поставки № Кр 0108/01-15 від 16.01.2015 року, яка складається з:

- 158 772,44 грн. основного боргу;

- 60270,82 грн. пені за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року ); з 24.03.2015 року по 23.09.2015 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем);

- 46637,05 грн. інфляційних втрат за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року); з 24.03.2015 року по 29.03.2016 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем);

- 5625,46 грн. 3% річних за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року ); з 24.03.2015 року по 29.03.2016 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем);

- 29916,05 грн. 10% штрафу який складається з: 8038,81 грн. 10% штрафу (за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року, яке настало з 16.02.2015 року) та 21877,24 грн. 10% штрафу (за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року, яке настало з 09.04.2015 року) (розрахунок арк. с. 40-43).

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що підписаною сторонами видатковою накладною №14901 від 26.01.2015 року (арк. с. 44) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару згідно специфікації №14901 на загальну суму 90 388,10 грн., а підписаною сторонами видатковою накладною №27102 від 02.03.2015 року та довіреністю відповідача на отримання цінностей №02/03/1 від 02.03.2015 року (арк. с. 15,16) підтверджується факт поставки позивачем відповідачу товару згідно специфікації №27102 на загальну суму на суму 238 772,44 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару за договором згідно специфікації №14901 від 26.01.2015 року виконав з порушенням строку, а зобов'язання щодо оплати поставленого товару згідно специфікації №27102 від 02.03.2015 року виконав лише частково і за ним рахується заборгованість в сумі 158 772,44 грн.

Отже, відповідач підписавши договір поставки № Кр 0108/01-15 від 16.01.2015 року, специфікації №14901 від 26.01.2015 року, №27102 від 02.03.2015 року, видаткові накладні №14901 від 26.01.2015 року, №27102 від 02.03.2015 року, взяв на себе зобов'язання з оплати товару у визначені в договорі та специфікаціях строки.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно п. 5.2. договору за порушення термінів оплати продукції, покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

За умовами п. 5.3. договору, за порушення оплати продукції більш, ніж на 15 календарних днів покупець додатково сплачує штраф у розмірі 10% від простроченої суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу до стягнення:

- 60270,82 грн. пені за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року); з 24.03.2015 року по 23.09.2015 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем);

- 46637,05 грн. інфляційних втрат за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року); з 24.03.2015 року по 29.03.2016 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем);

- 5625,46 грн. 3% річних за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року ); з 24.03.2015 року по 29.03.2016 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем);

- 29916,05 грн. 10% штрафу який складається з: 8038,81 грн. 10% штрафу (за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року, яке настало з 16.02.2015 року) та 21877,24 грн. 10% штрафу (за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року, яке настало з 09.04.2015 року) (розрахунок арк. с. 40-43).

22.07.2016 року від відповідача до суду надійшла заява про застосування строку позовної давності (арк. с. 77-78), в якій відповідач просить суд застосувати позовну давність щодо стягнення пені та 10% штрафу.

При вирішенні даної заяви суд виходить з наступного.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок ( ст. 253 ЦК).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 частини другої ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог по стягненню неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, договором поставки № Кр 0108/01-15 від 16.01.2015 року збільшення строку позовної давності щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) не передбачено.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем на підставі п. 5.2. договору заявлено до стягнення 60270,82 грн. пені за періоди: з 31.01.2015 року по 25.02.2015 року (за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року); з 24.03.2015 року по 23.09.2015 року (включно) (за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року з урахуванням проплат здійснених відповідачем).

Крім того, позивачем на підставі п. 5.3. договору заявлено до стягнення 29916,05 грн. 10% штрафу який складається з: 8038,81 грн. 10% штрафу (за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року та видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року, яке настало з 16.02.2015 року) та 21877,24 грн. 10% штрафу (за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року та видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року, яке настало з 09.04.2015 року)

З даним позовом позивач звернувся до суду 29.04.2016р., що підтверджується календарним штемпелем на конверті в якому позовна заява надійшла до суду (арк.с.21).

З огляду на вище викладене та заяву відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за період з 31.01.2015 року - 25.02.2015 року за порушення зобов'язань по специфікації №14901 від 26.01.2015 року і видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року та про стягнення пені за період з 24.03.2015 року - 28.04.2015 року за порушення зобов'язань по специфікації №27102 від 02.03.2015 року і видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року та 10% штрафу за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №14901 від 26.01.2015 року і видатковій накладній №14901 від 26.01.2015 року, яке настало з 16.02.2015 року та за порушення термінів оплати продукції більш ніж на 15 календарних днів за зобов'язаннями по специфікації №27102 від 02.03.2015 року і видатковій накладній №27102 від 02.03.2015 року, яке настало з 09.04.2015 року не підлягають задоволенню як такі, що пред'явлені за межами, встановленого ст. 257 Цивільного кодексу України, спеціального строку позовної давності в один рік.

В межах позовної давності є вимоги про стягнення 45 374,19 грн. пені за період 29.04.2015 року по 23.09.2015 року (включно). Позов в цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення 46637,05 грн. інфляційних та 5625,46 грн. 3% річних, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Згідно зі статтею 33 цього ж Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В силу вказаної норми предметом доказування є обставини, які свідчать про дійсні права та обов'язки сторін у справі та складаються з фактів, якими позивач обґрунтовує підстави позову, та фактів, якими відповідач обґрунтовує заперечення проти позову.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.34 ГПК України).

Частиною 1 ст.43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, а згідно ч. 2 цієї ж статті ніякі докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Згідно положень ст. 4-3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Таким чином, на підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 158 772,44 грн. основного боргу, 45374,19 грн. пені, 5625,46 грн. 3% річних, 46637,05 грн. інфляційних обґрунтовані, підтверджуються наявними доказами ( в мат. справи) і підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача стосовного того, що позивач вже звертався до суду з приводу вказаних правовідносин у справі №917/600/16, у якій ухвалено рішення господарського суду Полтавської області від 23.06.2016 року, судом до уваги не приймаються. Як вбачається з наданої відповідачем копії рішення господарського суду Полтавської області від 23.06.2016 року по справі №917/600/16, предметом її розгляду було стягнення заборгованості за іншим договором, а саме за договором постави № Кр 0086/11-14 від 10.11.2014 року.

Судові витрати відповідно до ч. 2 статті 49 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі матеріалів справи та керуючись ст.ст. 33,43,49,82-85 ГПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Електромонтаж-410" (вул. Першотравнева, 61, м. Кременчук, Полтавська область, 39600, ідентифікаційний код 36410555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа-Метал-Компані" (вул. Київська, 8, м. Вишневе, Київська область,08132, ідентифікаційний код 34202711) 158 772,44 грн. основного боргу, 45374,19 грн. пені, 5625,46 грн. 3% річних, 46637,05 грн. інфляційних, 3846,14 грн. судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.07.2016 р.

Суддя Тимощенко О.М.