РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2016Справа №910/11428/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО»

до Міністерства оборони України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача -

Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів

Міністерства оборони України

про стягнення 1 224 510,00 грн.

Суддя Андреїшина І.О.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Кульбака С.Е. - керівник

Від відповідача: Ніколова В.М., за довіреністю №220/819/д від 30.12.2015

Від третьої особи: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» до Міністерства оборони України про стягнення 1 224 510,00 грн., заборгованості у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за договором поставки № 286/3/15/447 від 07.10.2015 р.

Ухвалою суду від 22.06.2016 порушено провадження у справі № 910/11428/16 та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 27.07.2016, до участі у справі залучено третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України, зобов'язано сторін та третю особу надати певні документи.

Через відділ діловодства суду 27.07.2016 від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду та від відповідача - надійшов відзив на позовну заяву, які залучено до матеріалів справи.

Представник позивача у судовому засіданні 27.07.2016 надав суду оригінали документів, для огляду в судовому засіданні. Позов підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Представник відповідача заперечив проти позову, посилаючись на те, що строк постачання товару за договором встановлено до 20.12.2015. Сторони уклали додаткову угоду №1 від 28.12.2015, в якій зазначено, що договір діє до 31.03.2016 (включно). Позивач поставив товар у кількості 3 500 комплектів на суму 1 224 510,00 грн. у травні 2016 року, а відповідач повернув платіжні документи без виконання у зв'язку з закінченням бюджетного року.

Третя особа уповноважених представників до судового засідання не направила, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, вимог ухвали суду не виконала.

Враховуючи, що матеріали справи містять докази належного повідомлення сторін про час і місце судового засідання та про наслідки ненадання ними витребуваних судом документів, то за таких обставин суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними матеріалами без участі третьої особи від відповідача.

У судовому засіданні 27.07.2016 р. було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Дослідивши подані матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Товариством з обмежувальною відповідальністю «ІСО» (надалі - позивач) та Міністерством оборони України в особі Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України (далі - відповідач) укладено договір №286/3/15/447 від 04.10.2015 про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби (за кошти Державного бюджету України) (далі - договір).

Відповідно до п.1.1. договору, постачальник зобов'язується у 2015 році поставити замовнику аксесуари одягу з натуральної шкіри; одяг, виготовлений з фетру чи нетканих полотен; одяг готовий, з текстильних полотен з покривом (Лот 5. Костюм (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової вибивної (камуфльованої)) (далі - товар), а замовник забезпечити приймання та оплату товару в асортименті, кількість, у строки (терміни), вказані в цьому договорі.

Відповідно до специфікації, визначеної 1.2. договору, позивач мав поставити 10 000 комплектів костюмів (куртка та штани) для захисту від води з тканини синтетичної плащової (камуфльованої) вартістю 3 498 600,00 грн. в строк до 15.12.2015 включно.

Пунктом 10.1. договору визначено, що договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015 (включно), а в частині проведених розрахунків до повного їх завершення.

28.12.2015 між позивачем та відповідачем була укладена додаткова угода до договору №2, в якій абзац перший пункту 10.1. розділу Х викладено в наступній редакції: «Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами і діє до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення»

В 2015 році позивач поставив 6 500 комплектів товару, а відповідач провів розрахунки за поставлений товар.

На виконання рішення Господарського суду міста Києва від 26.04.2016 у справі №910/5851/16 за позовом ТОВ «ІСО» до Міністерства оборони про зобов'язання вчинити дії відповідач виконав свої зобов'язання за договором №286/3/15/447 від 07.10.2015 і прийняв від позивача товар в кількості 3 500 комплектів на суму 1 224 510,00 грн., але листом № 286/6/4265 від 31.05.2016 платіжні документи повернув позивачу без виконання у зв'язку з закінченням бюджетного року.

Представник позивача пояснив суду, що оскільки відповідач так і не виконав зобов'язання за договором та не оплатив товар, то Товариство з обмеженою відповідальністю «ІСО» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 1 224 510,00 грн. боргу у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язання за договором поставки №286/3/15/447 від 04.10.2015.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір №286/3/15/447 від 04.10.2015 є договором поставки.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Стаття 655 ЦК України передбачає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 622 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

На виконання вищезазначеного договору позивач здійснив поставку на адресу відповідача у травні 2016 року товар в кількості 3 500 комплектів на суму 1 224 510,00 грн., що підтверджується відповідними доказами які містяться в матеріалах справи.

Таким чином, факт передачі товару позивачем та його прийняття відповідачем визнається судом доведеним.

Відповідно до п. 4.1 договору розрахунок за фактично поставлений товар проводиться протягом 30 банківських днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунку-фактури на відвантажений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі.)

У строки, визначені п. 4.1. Договору Постачальником на адресу Замовника було направлено рахунок - фактуру №28452 від 24.05.2015 на оплату товару на загальну суму 1 224 510,00 грн.

Проте відповідач не розрахувався за поставлену продукцію, що підтверджується матеріалами справи.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Матеріалами справи доведено, що відповідачем не виконано зобов'язання за договором в частині своєчасної оплати за отриману продукцію в повному обсязі.

Факт наявності боргу у відповідача за договором №286/3/15/447 від 04.10.2015 у розмірі 1 224 510,00 грн. позивачем належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, і тому ця сума має бути стягнута з відповідача.

Відповідно до ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ст. 34 ГПК України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Виходячи з вищенаведених норм закону, відповідачем належним чином протягом розгляду справи не було надано належних доказів по справі на спростування позовних вимог в частині стягнення 1 224 510,00 грн.

Заперечення відповідача щодо невиконання своїх зобов'язань в зв'язку з діями третіх осіб - Державної казначейської служби України, не приймаються судом до уваги з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору.

Згідно з ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. 3 ст. 180 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Між позивачем та відповідачем було укладено господарський договір, який породив господарські зобов'язання які є обов'язковими для виконання двома сторонами.

Вказані зобов'язання повинні бути виконані відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України відповідно до якої суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, суду доведено, що між сторонами укладений належним чином договір, належним чином виконані господарські зобов'язання позивачем і невиконання господарських зобов'язань зі сторони відповідача, щодо яких останній не заперечує.

Факт виникнення зобов'язань за договором відповідач не оспорює, а лише заявляє про те, що він не може виконати свої зобов'язання в зв'язку з діями третіх осіб - Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України.

Суд погоджується з твердженням позивача, що по-перше, з договору не виникає обов'язок третіх осіб виконати обов'язки за відповідача. По-друге, відповідач не ставить питання та не доказує наявність форс-мажорних обставин які б перешкоджали йому виконати зобов'язання в зв'язку з діями третіх осіб. По-третє, відповідачем не надано будь-яких доказів того, що треті особи перешкоджають виконанню зобов'язань за договором. По-четверте, відповідачем не надано суду доказів того, що відповідач приймав заходи впливу на третіх осіб (подача позову, претензій тощо) які б усунули перешкоди виконати відповідачем свої зобов'язання за договором.

Щодо доводів відповідача стосовно відсутності бюджетного фінансування як підстави для відмови в задоволенні позову, то господарський суд зазначає наступне.

Враховуючи викладене, відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання (постанова Вищого господарського суду України від 23.08.2012 р. № 15/5027/715/2011).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. № 11/446 та в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» від 18.10.2005 р.

Таким чином, пояснення відповідача щодо відсутності коштів бюджетного фінансування не приймаються судом.

За таких обставин позивачем доведено належне виконання своїх зобов'язань за договором, що не заперечується відповідачем, також позивачем доведено те, що відповідач не виконав свої зобов'язань за договором, що також не заперечується відповідачем. Враховуючи наведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1378,00 грн., покладаються на відповідача. Відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 47, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 6, ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІСО» (01023, м. Київ, вул. Червоноармійська 139, офіс 345, ідентифікаційний код 35920687) 1 224 510,00 (один мільйон двісті двадцять чотири тисячі п'ятсот десять) грн. 00 коп. та 18 367 (вісімнадцять тисяч триста шістдесят сім) грн. 66 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Дане рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня складення його повного тексту і може бути оскаржене в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Повне рішення складено 01.08.2016

Суддя І.О. Андреїшина