ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2016р. Справа№ 914/1390/16

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі Білані О.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Верхньогаївської сільської ради, с. Верхні Гаї Дрогобицького району Львівської області

до відповідача: Державного підприємства Дрогобицьке лісове господарство, м. Дрогобич Львівської області

про стягнення 108174грн. 47 коп.

За участю представників сторін:

Прокурор: Куцик В.Б. - прокурор;

від позивача: не зявився;

від відповідача: ОСОБА_1 представник.

Права та обовязки сторін передбачені ст.ст.20, 22 ГПК України розяснено, заяви про відвід судді не поступали, за клопотанням присутнього представника позивача в судовому засіданні не проводилася технічна фіксація судового процесу.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Верхньогаївської сільської ради, с. Верхні Гаї Дрогобицького району Львівської області до Державного підприємства Дрогобицьке лісове господарство, м. Дрогобич Львівської області про стягнення 108174грн. 47 коп. шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Позовні вимоги обґрунтовані таким. Прокурор у позовній заяві зазначає, що 09.08.2013 року директором ДП «Дрогобицьке лісове господарство» видано наказ №186 про проведення комплексної ревізії виробничої та фінансово-господарської діяльності Гаївського лісництва.

Згідно акту планової комісійної ревізії №1 від 09.08.2013 року, зазначено, що при обході дільниць №№ 49,50,78,79,82,80,86,87,88,89 урочища «Далява», «ОСОБА_2 гора» виявлено незаконну рубку 12 дерев в кварталі №79 об'ємом 41 куб.м. Стан кордону обходу, що ревізується є задовільним. Розмір шкоди становить 108 174,47 тис. грн. Вищезазначене підтверджується і польовою відомістю від 09.08.2013 року. 10.08.2013 року майстер лісу Гаївського господарства ДП «Дрогобицьке лісове господарство» ОСОБА_2 подав заяву до Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Львівській області про те, що в період часу з квітня 2013 року по червень 2013 року невідома особа в урочищі «Гаї Верхні» Гаївського лісництва квартал №79 здійснила самовільну рубку 12 штук дерев породи дуб. За даним фактом було зареєстровано кримінальне провадження №0001839 від 11.08.2013 року за ст. 246 КК України.

28.11.2013 року дане кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю складу злочину. 28.04.2016 року першим заступником керівника Дрогобицької місцевої прокуратури постанова про закриття даного кримінального провадження була скасована.

Державною екологічною інспекцією України з 08.06.2015 року по 17.06.2015 року в ДП «Дрогобицьке лісове господарство» Гаївське лісництво проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, якою встановлено факт незаконної зрізки 12 дерев дуба. Збитки, які завдані цією рубкою становлять 108174,47 грн. Згідно акту перевірки №140/06 стан здійснення контролю за охороною та захистом лісів з боку постійного лісокористувача, вжиття заходів з незаконними рубками є незадовільним.

Відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання, а відтак, зазначений акт слід розцінювати як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Державне підприємство „ Дрогобицьке лісове господарство" є державним спеціалізованим лісогосподарським підприємством, яке створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 31.10.1991 № 133 „Про організаційну структуру управління лісовим господарством".

За приписами статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищенні родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель.

Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах І порядку, визначених законодавством України.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. При вирішенні спорів, щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обов'язків, зокрема за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Враховуючи вимоги статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.Така позиція висловлена у постанові Вищого господарського суду України від 14.10.2014 по справі №906/249/14, де суд зазначив, що враховуючи вимоги статей 1166, 1172 Цивільного кодексу України, у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини правопорушника.

Відповідно до ст. 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи. Такої ж позиції дотримується Вищий господарський суд України і при розгляді інших справ, зокрема №№ 914/1138/14, 927/56/15, 927/850/14, 906/249/14, 907/535/13.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу відповідач повинен довести, що в його діях або бездіяльності (діях або бездіяльності його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Відповідачем у вказаному позові є ДП «Дрогобицьке лісове господарство», оскільки вказане підприємство є постійним лісокористувачем, в обов'язки якого згідно статуту входить: охорона лісів і захисних лісонасаджень від незаконних порубів, пошкоджень, проведення заходів з відновлення лісів, збереження та посилення захисних властивостей лісів. Цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обов'язків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами. Враховуючи вищенаведені обставини прокурор просить задоволити позовні вимоги повністю.

Ухвалою суду від 27.05.2016р. порушено провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 21.06.2016р. З метою повного всебічного та обєктивного вирішення спору ухвалами суду розгляд справи відкладався .

В судове засідання 19.07.2016р. прокурор зявився, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні представник прокуратури подав письмові пояснення в яких зазначено,що прокурор просить стягнути з відповідача 108174,47грн. шкоди завданої державі на рахунок Верхньогаївської сільської ради з автоматичним розподілом, відповідно 20%, 30%, та 50 % в державний, обласний та місцевий бюджет.

В судове засідання 19.07.2016 року представник позивача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення рекомендованої кореспонденції, внесенням ухвал до Єдиного державного реєстру судових рішень, Жодних заяв чи клопотань на адресу суду від відповідача, станом на 19.07.2016р. не поступало.

В судове засідання 19.07.2016р. представник відповідача зявився, просить у задоволенні позову частково відмовити з підстав зазначених у запереченні вх. № 2536/16 від 21.06.16р. Заперечення відповідача обґрунтовані таким. Відповідач зазначає, що Постановою КМУ від 23.07.2008 року №665 затверджено такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу відповідно до яких нараховується шкода за кожне дерево, знищене до ступеня припинення росту. Постановою КМУ від 23.07.2008 року №665 затверджені такси для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, підприємствами, установами, організаціями та громадянами незаконним вирубуванням та пошкодженням дерев та чагарників до ступеня припинення росту та в результаті інших правопорушень. Згадана постанова не визначає ступінь відповідальності підприємств, установ та організацій, що здійснюють охорону лісових насаджень. Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 06.09.1999 року №20-25-971 шкода, заподіяна лісовим насадженням внаслідок незаконних порубок, відшкодовується фізичними та юридичними особами, винними у цих порушеннях. У спільному роз'ясненні Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України і Державного комітету лісового господарства України №23-10/6113 від 28.04.1999 року та №03-01/981 від 30.04.1999 року вказано, що стягнення за самовільну рубку, пошкодження дерев і іншої лісової рослинності, передбачені згаданими таксами, застосовуються для осіб, що безпосередньо здійснили ці порушення і вина їх визначена у встановленому законом порядку. Застосування такс до підприємств, установ, організацій і громадян, що здійснюють охорону лісових насаджень, крім випадків, коли встановлено, що вони безпосередньо скоїли такі порушення, є неправомірним.

Відповідач зазначає, що згідно довідки від 13.06.2016 року №545 вартість деревини на пні (12 дерев) в кварталі 79 Гаївського лісництва в 2013 році становить 6553,1 грн., тобто саме така сума коштів повинна була бути перерахована лісгоспом на рахунок Верхньогаївської сільської ради як рентна плата за спеціальне використання лісових ресурсів за результатом рубки підприємством 12 дерев.

У позовній заяві зазначено, що 11.08.2013 року за фактом самовільної рубки внесено відомості в ЄРДР та присвоєно №0001839 ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України, варто відзначити, що саме ДП «Дрогобицьке лісове господарство» було ініціатором написання відповідної заяви в правоохоронні органи. 28.11.2013 року дане кримінальне провадження закрите у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, і лише 28.04.2016 року першим заступником керівника Дрогобицької місцевої прокуратури постанова про закриття вказаного провадження була скасована у зв'язку із неповнотою досудового розслідування.

Відповідач стверджує, що у правоохоронних органів є інформація про причетність певної особи до вчиненої самовільної рубки в 79 кварталі Гаївського лісництва, поряд з тим, правоохоронцями району по вказаному факту питання про халатність посадової особи, а саме майстра лісу Гаївського лісництва не ставилось, відомості в ЄРДР щодо останнього за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 367 КК України не вносились, а відтак питання щодо вини працівників лісової охорони у правоохоронців не було. Враховуючи наведене вище відповідач просить позовну заяву заступника керівника Дрогобицької місцевої прокуратури задоволити частково, стягнути із ДП «Дрогобицьке лісове господарство» в користь Верхньогаївської сільської ради кошти в сумі 6553,1 грн.

Відповідно до п.3.9.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції від 26.12.2011р. №18 (із внесеними змінами і доповненнями) в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

За умовами ст.33 ГПК України на сторони покладається обовязок доводити їх вимоги чи заперечення. Згідно вимог ст.ст.4-2, 4-3 ГПК України, сторони мають рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів, заявленні клопотань та здійсненні інших процесуальних прав. Відповідно до ст.75 ГПК України, якщо відзив на позовну заяву і витребувані господарським судом документи не подано, справу може бути розглянуто за наявними в ній матеріалами. З врахуванням належного повідомлення про час та місце проведення судового розгляду усіх сторін, судом забезпечено сторонам рівні процесуальні можливості у захисті їхніх процесуальних прав і законних інтересів, у наданні доказів та здійсненні інших процесуальних прав, з врахуванням наведеного, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин та вирішення спору по суті, згідно ст.75 ГПК України .

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області,

в с т а н о в и в:

Згідно статті 21 Конституції України представництво інтересів громадянина або держави в суді покладено на органи прокуратури України.

Відповідно до частини 4, п.п.1, 4 ч.5 та ч.6 статті 36-1 Закону України Про прокуратуру (у чинній станом на момент звернення прокурора із позовом до суду редакції) представництво інтересів громадянина або держави здійснюється прокурором також на підставі заподіяння громадянину або державі шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність. За наявності підстав, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті, з метою представництва громадянина або держави прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом звертатися до суду з позовами (заявами, поданнями); брати участь у розгляді справ. Обираючи форму представництва, передбачену частиною п'ятою цієї статті, прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту.

Приписами ч.2 ст.2 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі №1-1/99 з урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави можуть збігатись повністю, частково або не збігатись зовсім з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» одним із повноважень виконавчого органу сільської ради є здійснення контролю за дотриманням земельного та природоохоронного законодавства, використанням і охороною земель, природних ресурсів загальнодержавного та місцевого значення, відтворенням лісів.

Згідно із п. 2.5 Роз'яснення, Вищого арбітражного суду, від 27.06.2001, № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" право звернення до суду спеціально уповноважених органів державного управління в галузі охорони навколишнього природного середовища та громадських об'єднань, яке передбачено Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", не виключає можливості подання позовів про стягнення шкоди, завданої довкіллю, органами місцевого самоврядування, які мають власні самоврядні повноваження. Таке право органів місцевого самоврядування щодо подання позовів про стягнення завданої довкіллю шкоди ґрунтується на приписах статей 13, 142, 145 Конституції України, пункту "б" статті 47, статей 15, 19 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища", частини першої статті 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Як вбачається із матеріалів справи, позов заявлено заступником керівника Дрогобицької місцевої прокуратури, в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування Верхньогаївської сільської ради, с. Верхні Гаї Дрогобицького району Львівської області на яку державою покладено обовязок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, повязаних із захистом інтересів держави, передбачених Законом України Про місцеве самоврядування в Україні , Лісовим кодексом України, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища».

Судом встановлено, що 09.08.2013 року директором ДП «Дрогобицьке лісове господарство» видано наказ №186 про проведення комплексної ревізії виробничої та фінансово-господарської діяльності Гаївського лісництва. На підставі наказу від 09.08.13р. №186 проведено ревізію та при лісовому обході дільниць №№ 49,50,78,79,82,80,86,87,88,89 урочища «Далява», «ОСОБА_2 гора» виявлено незаконну рубку 12 дерев в кварталі №79 об'ємом 41 куб. м. про що складено акт планової комісійної ревізії №1 від 09.08.2013 року. В акті планової комісійної ревізії №1 від 09.08.2013 року зазначено, що розмір шкоди становить 108174,47 тис. грн. До акту долучено польову відомість самовільної рубки в Гаївському лісництві кв.79 дерев породи дуб загальною кількістю 12 шт. із визначенням діаметру кожного.

10.08.2013 року майстер лісу Гаївського лісництва ДП «Дрогобицьке лісове господарство» ОСОБА_2 подав заяву до Дрогобицького МВ ГУМВСУ у Львівській області про те, що в період часу з кварталі 2013 року по червень 2013 року невідома особа в урочищі «Гаї Верхні» Гаївського лісництва квартал №79 здійснила самовільну рубку 12 штук дерев породи дуб.

За даним фактом було зареєстровано кримінальне провадження №0001839 від 11.08.2013 року за ст. 246 КК України. 28.11.2013 року дане кримінальне провадження було закрите у зв'язку з відсутністю складу злочину. 28.04.2016 року першим заступником керівника Дрогобицької місцевої прокуратури постанова про закриття даного кримінальне провадження була скасована.

Державною екологічною інспекцією України з 08.06.2015 року по 17.06.2015 року проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства про охорону, захист, використання та відтворення лісів, ДП «Дрогобицьке лісове господарство» Гаївське лісництво, про що складено акт перевірки №140/06 у якому зазначено, що комісією ДП «Дрогобицьке ЛГ» 09.08.13р. в кв. №79 виявлено факт незаконної зрізки 12 дерев дуба звичайного, загальною масою 41,0м.куб. Лісопродукція використана лісопорушником. Збитки, які завдані цією рубкою становлять 108174,47грн., особу порушника не встановлено. З цього приводу ДП «Дрогобицьке лісове ЛГ» листом від 12.08.13р. №913 звернулося в Дрогобицький МВ УМВСУ у Львівській області. На залишену лісопродукцію 05.06.14р. комісією ДП «Дрогобицьке ЛГ» складено акт секвестру, згідно із яким загальна маса лісопродукції становить 12м.куб (копія акту додається). Дана лісопродукція передана на зберігання майстру лісу Гаївського лісництва ОСОБА_3

Згідно із долученої до матеріалів справи розрахункової довідки про розмір шкоди, заподіяної лісу незаконними вирубуваннями дерев та пошкодженням дерев і чагарників до ступеня припинення росту по Гаївському лісництву кв.79 проведеної відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.08р. №665, розмір шкоди, заподіяної лісу загальною кількістю зрізаних дерев 12 шт. становить10174,47грн.

Відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб'єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 464 від 10.09.2008, акт перевірки це документ, який фіксує факт проведення планових, позапланових перевірок суб'єктів господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Згідно із. п.1, п.3.1 Статуту Державного підприємства «Дрогобицьке лісове господарство» затверджений наказом Державного комітету лісового господарства України №741 від 26.11.07р. та зареєстрованого 24.12.07р. Державне підприємство „ Дрогобицьке лісове господарство" є державним спеціалізованим лісогосподарським підприємством, яке створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 31.10.1991 № 133 „ Про організаційну структуру управління лісовим господарством", яке створене з метою ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання та відтворення лісів.

Доказів повного чи часткового відшкодування шкоди державі сторонами станом на час розгляду справи по суті, суду не подано.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористані в економіці в даний період, зокрема, ліс, ландшафти та інші природні комплекси.

Приписами ч.ч.3,4 ст.17 Лісового кодексу України встановлено, що ліси надаються в постійне користування на підставі рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, прийнятого в межах їх повноважень за погодженням з органами виконавчої влади з питань лісового господарства та з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища. У разі прийняття рішення про надання лісів у постійне користування обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями таке рішення погоджується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Прийняття рішень Кабінетом Міністрів України не потребує погоджень з іншими органами. Право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

За приписами статті 19 Лісового кодексу України постійні лісокористувачі зобов'язані, зокрема, забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, підвищення родючості ґрунтів, вживати інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку; дотримуватися правил і норм використання лісових ресурсів; вести лісове господарство на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснювати використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення; дотримуватися встановленого законодавством режиму використання земель.

Статтею 63 Лісового кодексу України передбачено, що ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

Згідно з пунктом 5 статті 64 (Основні вимоги щодо ведення лісового господарства) зазначеного Кодексу, підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов'язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ч.ч.1,5 ст.86 та ст.90 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на органи виконавчої влади з питань лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу. Основними завданнями державної лісової охорони є: здійснення державного контролю за додержанням лісового законодавства; забезпечення охорони лісів від пожеж, незаконних рубок, захист від шкідників і хвороб, пошкодження внаслідок антропогенного та іншого шкідливого впливу.

В свою чергу, згідно з п.5 ч.2 ст.105 Лісового кодексу України відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Відповідно до статті 107 Лісового кодексу України, підприємства, установи, організації і громадяни зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до статей 68, 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов'язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди втілено у статті 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства факту правопорушення, слід виходити з того, що обов'язки із забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які й повинні нести відповідальність за невиконання та неналежне виконання згаданих обовязків, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок та пошкодження дерев.

Відповідно до п. 6.1.2. Роз'яснення, Вищий арбітражний суд, від 27.06.2001, № 02-5/744 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища" у вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, заподіяної порушенням вимог лісового законодавства у випадках встановлення контролюючими органами при проведенні перевірок дотримання природоохоронного законодавства на підвідомчій лісовому господарству території факту правопорушення, вчиненого невстановленими особами, судам необхідно виходити з того, що обов'язки із: забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання правил і норм використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення, відповідно до статті 19 Лісового кодексу України, покладено на постійних лісокористувачів.

Відповідач у справі є постійним лісокористувачем, в обовязки якого входить, забезпечення охорони, захисту, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень; дотримання норм і правил використання лісових ресурсів; ведення лісового господарства на основі матеріалів лісовпорядкування, здійснення використання лісових ресурсів способами, які забезпечують збереження оздоровчих і захисних властивостей лісів, а також створюють сприятливі умови для їх охорони, захисту та відтворення.

Виходячи з системного аналізу змісту положень п.1 ч.2 ст.19, п.5 ст.64, ч.ч.1,5 ст.86, п.5 ч.2 ст.105 та ст.107 Лісового кодексу України відповідач, як постійний лісокористувач, має нести відповідальність за порушення вимог щодо ведення лісового господарства, зокрема, за незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок на підвідомчій відповідачу території.

Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а також і постійні лісокористувачі, вина яких полягає у допущенні та не перешкоджанні їх працівниками незаконному вирубуванню лісових насаджень (пошкодженню дерев) внаслідок неналежного виконання ними своїх службових обовязків. Тобто проявом їх протиправної бездіяльності є незабезпечення працівниками постійних лісокористувачів охорони і захисту лісів, внаслідок чого відбувається вирубування дерев (пошкодження дерев) невстановленими особами. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 16.07.2014р. у справі №907/535/13, від 14.10.2014р. у справі №906/249/14, від 12.11.2014р. у справі №914/1138/14, від 30.07.2015р. у справі №927/56/15, від 08.10.2015р. у справі №912/1676/14 та від 28.10.2015р. у справі №909/132/15.

Із врахуванням вимог статей 1166 та 1172 ЦК України у спорі про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, слід виходити з презумпції вини порушника. Отже, позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у Постанові Вищого господарського суду України від 14.10.2014р. у справі №906/249/14.

Як вбачається з матеріалів справи, факт незаконної вирубки дерев на підвідомчій відповідачеві території Гаївського лісництва ДП «Дрогобицького лісового господарства» підтверджено складеними за наслідками перевірки актом ревізії №1 від 09.08.13р, актом Державної екологічної інспекції України №140/06 та доданим розрахунком розміру шкоди, заподіяної лісу незаконною рубкою дерев, здійсненим на підставі постанови КМ України від 23.07.2008 №655 "Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу".

Даний акт є чинним на час вирішення спору, відповідачем відомості, зазначені в акті, за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані, розмір визначеної в розрахунках шкоди не заперечений, контррозрахунок шкоди не подано, відтак, у суду відсутні підстави для відхилення зазначених документів в якості належних доказів по справі.

Посилання відповідача на довідку від 13.06.2016 року №545 в якій визначено вартість деревини на пні (12 дерев) в кварталі 79 Гаївського лісництва, яка була виявлена в 2013 році в розмірі 6553,1 грн. судом не приймається до уваги, оскільки у даній довідці фактично визначена вартість трьох кубічних метрів дров дуба, що не є тотожним поняттю розміру шкоди заподіяної незаконним вирубуванням дерев до ступеня природного росту , довідка не містить жодних посилань на нормативні акти щодо проведеного розрахунку, та підписана із штрихом тобто, іншою особою, а не зазначеною у довідці. За даних обставин довідка від 13.06.2016 року №545 не є належним доказом.

З врахуванням вищенаведеного, зокрема спростування прокурором та позивачем доводів відповідача, які покладені останнім в основу своїх заперечень проти позову, доведення прокурором в інтересах держави в особі позивача факту заподіяння шкоди державі, її розміру, причинно-наслідкового звязку із заподіяною шкодою та діями відповідача, визначення позивача як органу, уповноваженого від імені держави здійснювати конкретні функції у правовідносинах, повязаних із захистом інтересів держави, а також права на захист інтересів держави в особі позивача шляхом подання позову до суду та

враховуючи те, що відповідачем не доведено, відсутність вини у заподіянні шкоди, суд дійшов висновків про те, що позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі позивача є обґрунтованими та мотивованими, підлягають до задоволення у повному обсязі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ст.33 ГПК України). Відповідно до ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу норм п.7 ч.3 ст.29 Бюджетного кодексу України, джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Пунктом 7 ч. 2 ст. 69 Бюджетного кодексу України встановлено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

У п.9.1 Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженому наказом Державної казначейської служби України від 09.08.2013р. N128, зазначено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України розподіляються між державним та місцевими бюджетами, зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті в Головних управліннях Казначейства на ім'я органу Казначейства за балансовим рахунком 3311 "Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами" Плану рахунків (далі - рахунок 3311) в розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету.

Відповідно до листа голови Верхньогаївської сільської ради від 25.04.2016 №№77 (копія якого додається), грошові стягнення за шкоду, заподіяну вчиненими на території Верхньогаївської сільської ради порушеннями вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, сплачуються у повному обсязі на розподільчий рахунок №0116, відкритий в ГУДКСУ у Львівській області за кодом класифікації доходів бюджету 24062100.

На підставі ст.49 ГПК України судові витрати у справі слід покласти на відповідача.

Враховуючи вищенаведене, керуючись 22, 29, 33, 34, 38, 43, 49, 82-85, Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Стягнути з ДП «Дрогобицьке лісове господарство» (82100, м. Дрогобич. вул. Стрийська, 29 ) з одночасним автоматичним розподілом коштів: 30 відсотків - до спеціального фонду державного бюджету, 20 відсотків - до спеціального фонду обласного бюджету та 50 відсотків - до спеціального фонду сільського, селищного, міського бюджету, на рахунок на розрахунковий рахунок Верхньогаївської сільської ради розрахунковий рахунок 0116,( код платежу - 24062100, код ЄДРПОУ - 38007494, банк одержувача ГУДКСУ у Львівській області, МФО-825014) 108174,47 грн. шкоди завданої державі внаслідок порушення вимог природоохоронного законодавства.

Стягнути з ДП «Дрогобицьке лісове господарство» (82100, м. Дрогобич. вул. Стрийська, 29 ) на користь Прокуратури Львівської області (79005, Львівська область, м.Львів, пр.Шевченка, буд.17/19; ідентифікаційний код 02910031) 1622,62 грн. судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 20.07.2016р.

Суддя Іванчук С.В.