РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2016Справа №910/10979/16

Суддя Господарського суду міста Києва Карабань Я.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар - Логістик» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 69 012, 00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача - не з'явилися;

від відповідача - ОСОБА_2 (довіреність № б/н від 12.07.2016),

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Стеллар - Логістик» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 69 012, 00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідач попередньо домовились укласти договір від 21.11.2014 № 4. Як зазначає позивач, договір між сторонами укладений не був, однак відповідач 25.11.2014 виставив позивачу до сплати рахунок-фактуру від 25.11.2014 № СФ-0000004 за послуги по управлінню компанією на суму 69 012, 00 грн, на підставі якого позивач 26.11.2014 перерахував відповідачу грошові кошти у розмірі 69 012, 00 грн з призначенням платежу «послуги по управлінню компанією зг. рах. № СФ-0000004 від 25.11.2014 без ПДВ». На думку позивача, сторонами так і не було досягнуто згоди щодо укладення вищевказаного договору, а тому позивач вважає, що відповідач безпідставно отримав від позивача грошові кошти в сумі 69 012, 00, які останній просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2016 порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 11.07.2016.

11.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

11.07.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом було відхилено у зв'язку з його невідповідністю нормам процесуального права.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.07.2016 розгляд справи відкладено на 25.07.2016.

25.07.2016 через відділ діловодства суду від позивача надійшли додаткові пояснення до позовних вимог, в яких позивач підтримував заявлений позов та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

25.07.2016 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому відповідач зазначає, що договір від 21.11.2014 № 4 про надання консультаційних послуг по управлінню компанією між позивачем та відповідачем був укладений, про що свідчить підпис та печатка відповідача на договорі (копія вказаного договору долучена відповідачем до матеріалів справи). На підставі вказаного договору відповідачем був виставлений рахунок-фактуру від 25.11.2014 № СФ-0000004 на суму 69 012, 00 грн, який відповідач оплатив, що підтверджується платіжним дорученням від 26.11.2014 № 6557, а тому, на думку відповідача, кошти перераховані позивачем не є безпідставно набутими. З огляду на викладене, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання, призначене на 25.07.2016 з'явився, надав суду додаткові пояснення по суті спору та підтримав позицію, викладену у відзиві.

Представник позивача у судове засідання 25.07.2016 не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить підпис представника позивача у розписці суду про відкладення розгляду справи від 11.07.2016.

У судовому засіданні 25.07.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши повноважного представника відповідача, повно та всебічно дослідивши обставини справи та докази на їх підтвердження, судом встановлено таке.

На виконання усних домовленостей, досягнутих між товариством з обмеженою відповідальністю «Стеллар - Логістик» (замовник, позивач) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач, виконавець), з надання консультаційних послуг по управлінню компанією, останнім виставлено позивачеві рахунок від 25.11.2014 № СФ-0000004 за послуги по управлінню компанією на суму 69 012, 00 грн (засвідчена копія вказаного рахунку наявна в матеріалах справи, а оригінал оглянуто судом у судовому засіданні).

На підставі вказаного рахунку позивач 26.11.2016 перерахував на банківський рахунок відповідача грошові кошти за послуги по управлінню компанією у сумі 69 012, 00 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 26.11.2016 № 6557, належним чином засвідчена копія якого міститься в матеріалах справи, а оригінал оглянуто судом у судовому засіданні.

04.04.2016 позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення безпідставно набутих коштів у розмірі 69 012, 00 грн, докази направлення якої містяться в матеріалах справи, однак, лист повернувся на адресу позивача у зв'язку із закінченням встановленого строку зберігання.

Спір між сторонами у даній справі виник, як вважає позивач, внаслідок отримання відповідачем від позивача грошових коштів в сумі 69 012, 00 грн без достатніх правових підстав, а саме без укладеного договору.

З огляду на викладені вище обставини та наявні у матеріалах даної справи докази, суд зазначає таке.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положенням статті 205 Цивільного кодексу України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (ст. 181 Господарського кодексу України).

Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Факт виставлення відповідачем рахунку на оплату послуг та оплати його позивачем свідчить про виникнення між сторонами спору договірних правовідносин з надання послуг, відтак, в силу ст. 901, 903 Цивільного кодексу України, істотними умовами договору про надання послуг є предмет та ціна, які узгоджені сторонами спору у названих документах.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивачем 21.11.2014 був підписаний договір № 4 про надання консультаційних послуг по управлінню компанією. Вказаний договір підписаний уповноваженою особою позивача, а саме: директором Наймитенком І.А., який діяв на підставі Статуту та скріплений печаткою підприємства позивача.

За приписами ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи (ч. 1 ст. 34 ГПК).

Підсумовуючи сукупність встановлених судом фактичних обставин, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, та враховуючи норми права, суд дійшов до таких висновків.

По-перше, 21.11.2014 позивачем було вчинено правочин, а саме договір № 4 про надання консультаційних послуг по управлінню компанією та підписано його директором Наймитенком І.А., по-друге, за результатами погодження сторонами усіх істотних умов договору відповідач виставив позивачу рахунок-фактури від 25.11.2014 № СФ-0000004, по-третє, позивач вказаний рахунок оплатив, що підтверджується платіжним дорученням від 26.11.2016 № 6557, а тому суд дійшов висновку, що такі дії позивача спрямовані на встановлення прав та обов'язків за вказаним правочином.

Водночас, відповідно до ст.ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Аналіз змісту статей 1212, 1213 ЦК України вказує на те, що положення цих норм права не можуть застосовуватися до правовідносин, які врегульовуються договором.

Договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень статей 1212, 1213 ЦК України. Така позиція суду узгоджена з позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24.09.2016 у справі № 6-122 цс 14.

Таким чином, правила, встановлені ст. 1212 ЦК України, до спірних правовідносин сторін в частині стягнення 69 012, 00 грн застосуванню не підлягають, оскільки ці грошові кошти набуто відповідачем на правовій підставі у вигляді рахунку-фактури від 25.11.2014 № СФ-0000004. При цьому суд відзначає, що позивачем не доведено і документально не підтверджено того факту, що вказана сума набута відповідачем за позадоговірними відносинами.

Отже, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар - Логістик» про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 69 012, 00 грн як безпідставно набутого майна задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 5 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Стеллар - Логістик» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 03 серпня 2016 року.

Cуддя Я.А. Карабань