ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.07.2016р. Справа №905/1671/16

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ,

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь,

про стягнення 66137,30 грн

Суддя: Паляниця Ю.О.

Секретар судового засідання: Бикова Я.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1 гол. юрисконс.

від відповідача: не зявився

СУТЬ СПРАВИ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення пені у розмірі 13203,05 грн, 3% річних 753,06 грн, інфляційних втрат 52181,19 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем умов договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. купівлі-продажу природного газу, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних збитків.

Відповідач у судові засідання 31.05.2016р., 06.07.2016р., 26.07.2016р. не зявився, у запереченнях №09/1438 від 25.05.2016р. на позовну заяву, клопотанні №09/42 від 13.07.2016р. вказував на наявність помилок у розрахунках позивача. За контррозрахунком Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» сума пені становить 12487,37 грн, 3% річних 717,28 грн, інфляційних 20517,91 грн.

Одночасно, Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» зазначало, що у відповідності до вимог Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій встановлено мораторій, який розповсюджується на весь час взаємовідносин позивача та відповідача за договором.

У клопотанні №09/42 від 13.07.2016р. відповідач просив вирішити питання про зменшення суми неустойки на 50%.

Стаття 22 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 77 зазначеного Кодексу України передбачено, що господарський суд відкладає в межах строків, встановлених ст.69 цього Кодексу розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Згідно із п.3.9.2 постанови №18 від 26.12.2011р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

За висновками суду, незважаючи на те, що відповідач у судові засідання 31.05.2016р., 06.07.2016р., 26.07.2016р. не зявився, справа може бути розглянута за наявними в ній документами у відповідності до вимог ст.75 Господарського процесуального кодексу України, а відсутність вказаного учасника судового спору не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Крім того, судом враховано, що згідно з ухвалою суду від 06.07.2016р. присутність сторін у судовому засіданні 26.07.2016р. була визначена не обовязковою, а строк розгляду справи (з урахуванням продовження ухвалою від 06.07.2016р.) закінчувався 26.07.2016р., внаслідок чого відкладення розгляду справи на іншу дату було неможливим.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, господарський суд встановив:

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України зобовязання виникають, зокрема, з договору.

Згідно із ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як свідчать матеріали справи, 16.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (продавець) та Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (покупець) було підписано договір купівлі-продажу природного газу №2726/1489-БО-6/ПТ.

За приписами п.1.1 вказаного договору продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» за кодом згідно з УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

За правилами п.2.1 договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. (в редакції додаткової угоди №3 від 15.04.2015р.) продавець передає покупцеві з 01.01.2015р. по 31.12.2015р. газ обсягом до 59,796 тис. куб. м, у тому числі у січні 24,957 тис. куб. м, лютому 18,836 тис. куб. м, березні 11,111 тис. куб. м, квітні 4,892 тис. куб. м.

За змістом п.5.2 укладеного сторонами правочину до сплати за 1000 куб. м газу належить 7612,32 грн з ПДВ. Сторонами неодноразово вносились зміни в п.5.2 договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р., внаслідок чого ціна на газ становила:

- з 01.02.2015р. 7367,52 грн з ПДВ (додаткова угода №1 від 24.02.2015р.),

- з 01.03.2015р. 11284,32 грн з ПДВ (додаткова угода №2 від 31.03.2015р.),

- з 01.04.2015р. 9550,92 грн з ПДВ (додаткова угода №3 від 15.04.2015р.).

Відповідно до розділу 11 договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. останній набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015р., а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Як свідчать матеріали справи, на підставі договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. позивачем та відповідачем було підписано, зокрема, наступні акти приймання-передачі природного газу (з урахуванням послуги на транспортування):

- б/н від 31.01.2015р. у січні 2015 року на суму 189980,68 грн,

- б/н від 28.02.2015р. у лютому 2015 року на суму 138774,60 грн,

- б/н від 31.03.2015р. у березні 2015 року на суму 125380,08 грн.

Згідно із вимогами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобовязання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписами ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За правилами ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За змістом п.6.1 договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

За приписами п.1.9 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено «по 1 серпня 2014 року» або «включно до 1 серпня 2014 року», то останнім днем виконання такого зобов'язання буде 1 серпня 2014 року.

Відтак, зобовязання з оплати газу, мали бути виконані наступним чином:

- за поставкою січня 2015 року на суму 189980,68 грн 16.02.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.02.2015р., 15.02.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою лютого 2015 року на суму 138774,60 грн 16.03.2015р. включно, з урахуванням того, що останній день строку та наступний за ним день (14.03.2015р., 15.03.2015р.) припадали на вихідні дні (ч.5 ст.254 Цивільного кодексу України),

- за поставкою березня 2015 року на суму 125380,08 грн 14.04.2015р. включно.

При цьому, як вказують сторони, за отриманий у січні-березні 2015 року газ відповідач розрахувався з порушенням строків, які встановлені договором №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р., а саме:

1) поставка січня 2015 року на суму 189980,68 грн:

- 24.03.2015р. 189980,68 грн,

2) поставка лютого 2015 року на суму 138774,60 грн:

- 24.03.2015р. 88236,02 грн,

- 25.03.2015р. 33884,59 грн,

- 03.04.2015р. 16653,99 грн,

3) поставка березня 2015 року на суму 125380,08 грн:

- 03.04.2015р. 66224,34 грн,

- 14.04.2015р. 19732,93 грн,

- 23.04.2015р. 39422,81 грн.

Як свідчать наявні у матеріалах справи банківські виписки, оплати 03.04.2015р., 14.04.2015р. були здійснені відповідачем на виконання договору №2626-БО від 16.12.2014р. Проте, як позивач так і відповідач відображають ці оплати як погашення заборгованості за договором №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. З огляду на те, що між сторонами не існує спору стосовно того, коли і на які суми були здійснені оплати поставок газу, що відбулись у січні-березні 2015 року за договором №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р., при прийнятті цього рішення, суд виходить з того, що віднесення оплат 03.04.2015р. на суму 82878,33 грн, 14.04.2015р. на суму 19732,93 грн в рахунок погашення заборгованості за договором №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. було узгоджено продавцем та покупцем газу.

За змістом ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 зазначеного нормативно-правового акту у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу норм ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Частиною 3 ст.549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

У відповідності до п.7.2 договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. у разі невиконання покупцем пункту 6.1 договору він зобов?язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Відтак, позивачем заявлено до стягнення 13203,05 грн пені, а саме:

- 10009,12 грн за період з 15.02.2015р. по 24.03.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 189980,68 грн),

- 2610,69 грн за період з 15.03.2015р. по 03.04.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 138774,60 грн),

- 583,24 грн за період з 15.04.2015р. по 23.04.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 125380,08 грн).

За висновками суду, нарахування пені в сумі 13203,05 грн у визначені вище періоди суперечить вимогам ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси», якою встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції. Закон набрав чинності 07.02.2015р.

Так, з п.1.2. договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. вбачається, що газ, який продається за цим договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, що споживалась бюджетними установами та організаціями (споживачами покупця). Тобто, у даному випадку, Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.

За змістом п.12 договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р. відповідач надавав такі послуги в місці свого фактичного розташування м.Маріуполь Донецької області.

Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.2 ст.35 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає інформацію про проведення АТО на території м.Маріуполь Донецької області загальновідомою.

Відповідно до п.2 ст.1 постанови №705 від 25.07.2012р. Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» гарантованим постачальником природного газу для підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України». В свою чергу, природний газ є енергетичним ресурсом, а отже, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України у відносинах з Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», що виникли на підставі договору №2726/1489-БО-6/ПТ від 16.12.2014р., є енергопостачальною компанією.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що на правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, розповсюджується дія зазначеного вище мораторію, внаслідок чого в частині вимог про стягнення пені в сумі 13203,05 грн слід відмовити.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена, зокрема, у постанові Вищого господарського суду України від 07.06.2016р. по справі №905/96/16.

З огляду на висновки суду про відсутність підстав для стягнення пені, заява відповідача про зменшення неустойки, яка була викладена у клопотанні №09/42 від 13.07.2016р., залишається судом без задоволення.

Одночасно, за приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із п.5.1 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом з оплатою суми основного боргу, так і окремо від неї.

З огляду на вищенаведене, позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних в розмірі 753,06 грн, а саме:

- 593,36 грн за період з 15.02.2015р. по 24.03.2015р. (поставка січня 2015 року на суму 189980,68 грн),

- 130,53 грн за період з 15.03.2015р. по 03.04.2015р. (поставка лютого 2015 року на суму 138774,60 грн),

- 29,16 грн за період з 15.04.2015р. по 23.04.2015р. (поставка березня 2015 року на суму 125380,08 грн).

Здійснивши перевірку вказаного розрахунку, дослідивши контррозрахунок відповідача, з урахуванням того, що у день фактичної оплати відсотки річних не нараховуються, а також з огляду на те, що позивач припустився помилок при визначенні початкової дати строку для нарахування відсотків річних за зобовязаннями січня, лютого 2015 року, суд дійшов висновку, що сума 3% річних за простроченими зобовязаннями відповідача по оплаті газу, який було поставлено у січні березні 2015 року (в межах визначених позивачем періодів) становить 657,80 грн.

Крім того, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» просить стягнути з відповідача інфляційну складову боргу у розмірі 52181,19 грн, а саме:

- 31674,34 грн за період з лютого 2015 року по березень 2015 року (поставка січня 2015 року на суму 189980,68 грн),

- 14987,66 грн за березень 2015 року (поставка лютого 2015 року на суму 138774,60 грн),

- 5519,19 грн за квітень 2015 року (поставка березня 2015 року на суму 125380,08 грн).

Дослідивши розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, суд зазначає про наступне:

За приписами п.3.2 постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Поставка січня 2015 року на суму 189980,68 грн.

Як встановлено судом вище, платіж за зобовязаннями січня 2015 року мав бути здійснений не пізніше 16.02.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з березня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування розпочато з лютого 2015 року. Оскільки відповідачем було повністю погашено заборгованість за поставкою січня 2015 року 24.03.2015р., то інфляційні у березні 2015 року не підлягають нарахуванню.

Поставка лютого 2015 року на суму 138774,60 грн.

Платіж за зобовязаннями лютого 2015 року мав бути здійснений не пізніше 16.03.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з квітня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у березні 2015 року.

Поставка березня 2015 року на суму 125380,08 грн.

Платіж за зобовязаннями березня 2015 року мав бути здійснений не пізніше 14.04.2015р. включно. Відтак, період прострочення для нарахування інфляційних втрат за ним починається з травня 2015 року. При цьому, позивачем відповідне нарахування здійснено у березні 2015 року.

За таких обставин, з урахуванням того, що позивачем не було враховано правил нарахування інфляційних втрат при здійсненні відповідного розрахунку, що призвело до безпідставного заявлення до стягнення суми інфляційної складової боргу за поставками січня-квітня 2015 року, за висновками суду, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, зясувавши обставини, повязані з правильністю здійснення позивачем розрахунків пені, 3% річних, інфляційних втрат здійснивши оцінку доказів, на яких ці розрахунки ґрунтуються, прийнявши до уваги заперечення відповідача, розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» про зменшення пені, суд дійшов висновку, що позовні вимоги стосовно стягнення процентів річних підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 657,80 грн. Водночас, в частині вимог про стягнення пені слід відмовити з урахуванням висновків суду про безпідставність цих вимог в силу норм Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

Також, судом залишаються без задоволення вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат з огляду на вищенаведені висновки суду про безпідставність такого нарахування у визначені позивачем періоди.

Згідно із ст.49 Господарського процесуального кодексу України судовий збір в сумі 1378 грн підлягає розподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м.Київ до Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь про стягнення пені у розмірі 13203,05 грн, 3% річних 753,06 грн, інфляційних втрат 52181,19 грн, задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (87504, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Левченка, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м.Київ, вул.Б.Хмельницького, буд.6, ) 3% річних 657,80 грн, а також судовий збір в сумі 13,93 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

В іншій частині позов залишити без задоволення.

У судовому засіданні 26.07.2016р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повне рішення складено 01.08.2016р.

Суддя Ю.О.Паляниця