ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р.Справа № 922/1470/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Присяжнюка О.О.

при секретарі судового засідання Косма К.І.

розглянувши справу

за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Зонт", м. Одеса
до Приватного АТ "НВЦ "Трансмаш", м.Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача - не з'явився.

відповідача - ОСОБА_2 (дов. №060-59 від 01.07.2016 року)

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з додатковою відповідальністю "Зонт", звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного АТ "НВЦ "Трансмаш" про стягнення з останнього на свою користь заборгованості з оплати товару в сумі 243 000,0грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 3645,0грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, про укладення Товариством з додатковою відповідальністю ЗОНТ" - Постачальником та Приватним акціонерним товариством Науково- виробничий центр Трансмаш - Покупцем, 19 червня 2013 року договору поставки за. № 1318.

Як передбачено Специфікацією, яка є додатком № 1 до Договору поставки від 19 червня 2013 року за № 1318, позивач зобов'язався передати у власність відповідачу за плату ОСОБА_3 Комета МП-ІПЛ-ЗК-п-2, 5-8-12-1, яка складається з слідуючих комплектуючих: портал 1 шт., путь рейковий 1 шт., система координатного руху 3 шт., суппорт провідний 1 шт., суппорт ведений 3 шт., система автоматичної газової різки 3 шт., стабілізатор 3 шт., підводка прокольна 1 шт., підводка поперечна 1 шт., блок управління 1 шт., САПР МАРС, комплект 1 шт. Загалом, як передбачено Специфікацією, сторони домовились, що вартість товару, включаючи податок на додану вартість 20%, становить 540 000,00 грн.

Також, позивач вказував на те, що 23.12.2013 ТДВ ЗОНТ уклало з ПрАТ НВЦ Трансмаш Договір №1318/2 відповідального зберігання товарно-матеріальних цінностей, п.1 якого зазначає, що Постачальник передає, а Покупець приймає на тимчасове зберігання товарно матеріальні цінності (далі ТМЦ), згідно додатку №1. Згідно додатку №1 до Договору №1318/2 позивач зобов'язався передати відповідачу ТМЦ: портал 1 шт., система координатного руху 3 шт., суппорт провідний 1 шт., суппорт ведений 3шт., система автоматичної газової різки 3 шт., стабілізатор 3 шт., підводка прокольна 1 шт., підводка поперечна 1 шт., САПР МАРС, комплект 1 шт. Загалом, як передбачено додатком, сторони домовились, що вартість ТМЦ, включаючи податок на додану вартість 20%, становить 243 000,00грн.

Оскільки,як вказує позивач у позовній заяві, відповідачем було здійснено оплату лише першої частини поставленого товару, оплата другої частини відповідачем здійснена не було, не зважаючи на перемовини сторін, позивач звернувся до суду з відповідним позовом , за захистом свої порушених прав

Ухвалою господарського суду від 12.05.2016року порушено провадження у справі №922/1470/16, розгляд справи призначено на 26.05.2016року.

Ухвалами господарського суду,розгляд справи відкладався з 26.05.2016 року до 16.06.2016 року тат 16.06.2016 року до 23.06.2016 року..

Ухвалою господарського суду від 23.06.2016 року, задоволено заяву відповідача щодо продовження строку розгляду справи на підставі ч.3 ст.63 ГПК України, розгляд спору продовжено до 25.07.2016 року , також розгляд справи відкладено до 21.07.2016 року.

Представник позивача в судове засідання 21.07.2016 року не з'явився, через канцелярію господарського суду (вх.№21632 від 04.07.2016року) та факсом (вх.№23110 від 14.07.2016 року) надав заяви щодо розгляд справи без участі представника позивача за наявними в матеріалах справи доказами, крім того позивачем долучено до матеріалів справи лист №34 від 22.06.2016 року до ПАТ «НВЦ Трансмаш» та лист відповідь від 22.06.2016 року, позовні вимоги позивачем підтримано в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 21.07.23016 року заперечував проти заявлених позовних вимог, через канцелярію суду (вх.№23968 від 21.07.2016 року надав відзив на позовну заяву, в якому ,зокрема, вказував на відсутність належного повідомлення з боку позивача про готовність товару до відвантаження за договором поставки №1318 від 19.06.2013року, тому відповідач вважає, що зобов'язання сплачувати кошти на виконання умов п.3.1.2 договору поставки№1318 у останнього не виникло, вважає вимоги позивача необґрунтованими та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Враховуючи те, що норми ст. 65 Господарського процесуального кодексу України, щодо обов'язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, що необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. З ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих ним повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та здійснені всі необхідні дії щодо витребування додаткових доказів, та вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній та додатково поданими на вимогу суду матеріалами та документами.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши представника відповідача, суд встановив наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів.

Відповідно до частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Майново-господарські зобов'язання між суб'єктами господарювання виникають на підставі договорів (ст. 179 Господарського кодексу України) й сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору (ст. 627 Цивільного кодексу України).

Між товариством з обмеженою відповідальністю «ЗОНТ» та Приватним акціонерним товариством «Науково виробничий центр «Трансмаш» 19.06.2013 року було укладено договір поставки №1318.

У відповідності до п..1.1. договору позивач зобов*язався поставити, а відповідач прийняти машину для термічного різання металу модель машину Комета МП-ІПЛ-ЗК-п-2, 5-8-12-1, в номенклатурі , кількості , комплектності , вказаній у Специфікації , яка є невід'ємною частинного даного договору і вказаній у додатку №1 до даного договору .

Розділом другим договору поставки, сторонами визначено порядок і строки поставки наступним чином.

Згідно п.2.1. договору поставки , сторонами визначено, що поставка товару здійснюється продавцем на умовах СРТ м. Луганськ (згідно Інкотермс 2010 р.)

Згідно п.2.2. договору поставки, товар повинен був бути готовий до відвантаження в строк 60 (шістдесят) календарних днів з дати надходження на розрахунковий рахунок продавця попередньої оплати , передбачено п.3.1.1. договору поставки. Строк поставки не пізніше 5(п*яти) банківських днів з моменту отримання оплати згідно п.3.1.2.

Згідно п.2.3. договору поставки, сторонами визначено, що продавець сповіщає факсом абр телефонограмою покупця за три банківських дні до дня настання строку поставки про готовність товару до відвантаження , надаючи слідуючи данні:

- дату відвантаження,

- найменування товару,

- серійний номер товару,

- кількість місць,

- вага брутто,

- номер договору .

Згідно п.2.4. договору поставки сторонами визначено, що продавець має право дострокової поставки товару за згодою покупця отриманого шляхом поштового або факсимільного зв'язку.

Згідно п.2.5. договору поставки, сторонами передбачено, що датою поставки товару вважається дата передачі товару продавцем покупцю вказана в підписаному сторонами акті прийму-передачі товару (видатковій накладній).

Відповідно до п.2.6. договору сторонами визначено, що відвантажений для покупця товар повинен супроводжуватися наступними документами:

- оригінал рахунку,

- видаткова накладна у двох екземплярах,

- податкова накладна,

- формуляр заводу виготовлювача на товар (паспорт),

- руководство по експлуатації товару ,

- схеми товару (електрична, принципіальна і т.д.).

Розділом третім договору сторонами визначено порядок розрахунків наступним чином.

Відповідно до 3.1. договору поставки сторонами визначено, що платежі за товар, поставлений продавцем покупцю в рахунок цього договору, здійснюються в національній валюті України в наступному порядку:

3.1.1 243 000,0 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. будуть перераховані покупцю в рахунок часткової попередньої оплати на рахунок продавця , вказаний у виставному ним рахунку - фактурі , на протязі 10-ти банківських днів з моменту підписання договору та виставлення рахунку,

3.1.2 243 000,0 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. будуть перераховані покупцю в рахунок часткової попередньої оплати на рахунок продавця , вказаний у виставному ним рахунку - фактурі, на протязі 10-ти банківських днів з моменту повідомлення про готовність товару до відвантаження і підписання договору та виставлення відповідного рахунку-фактури .

3.1.3 54 000,0грн. в тому числі ПДВ 7000,0грн. покупець зобов'язується оплатити на протязі 10-банківських днів з моменту підписання акту вводу в експлуатацію , відповідно до 5.1. договору поставки.

Згідно п.3.2 договору, сторонами також визначено, що дострокова оплата товару сторонами допускається.

Відповідно до п.4.1.,4.2. договору поставки сторонами передбачено, що поставляємий товар по цьому договору повинен відповідати ГОСТ 5614-74,даним вказаним у додатку №2 до цього договору та підтверджуватися паспортом заводу - виготовлювача. Прийомка товару покупцем по кількості, здійснюється згідно товарно-супровідних документів, по якості згідно документам, підтверджуючим якість товару.

В п.13.3. договору сторонами визначено, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до виконання сторонами своїх обов'язків. Дострокове розірвання договору в односторонньому порядку не допускається.

Як встановлено матеріалами справи, позивач на виконання умов договору поставки, відповідно до Специфікації, яка є додатком № 1 до Договору поставки від 19 червня 2013року за № 1318,зобов'язався передати у власність відповідача ОСОБА_3 Комета МП-ІПЛ-ЗК-п-2, 5-8-12-1, яка складається з слідуючих комплектуючих: портал 1 шт., путь рейковий 1 шт., система координатного руху 3 шт., суппорт провідний1 шт., суппорт ведений 3 шт., система автоматичної газової різки 3 шт., стабілізатор 3 шт., підводка прокольна 1 шт., підводка поперечна 1 шт., блок управління 1шт., САПР МАРС, комплект 1 шт. Загалом, як передбачено Специфікацією, сторони домовились, що вартість товару, включаючи податок на додану вартість 20%, становить 540 000,00 грн.

Таким чином на виконання умов договору поставки позивач виставив відповідачеві рахунок на оплату №13/182 від 11.09.2013 року на суму 243 000,0 грн., та поставив на підставі видаткової накладної №165 від 27.12.2013 року комплектуючи до машини для термічного різання металу модель «Комета М П-1Пл-ЗК-П-2,5-8-12-1» згідно додатку №1 до договору №1318 від 19.06.2012 року, у складі: шлях рейковий (12м), без підрейкових металоконструкцій). Блок керування з ЧПУ CNC 4000 на загальну суму 243 000,0грн., вказана частина товару була оплачений відповідачем згідно платіжного доручення 32213 від 02.08.2013 року в сумі 243 000,0грн. та прийнята останнім на підставі довіреності №2072 від 24.12.2013 року провідним інженером ОСОБА_4 .

Також, з матеріалів справи вбачається , що 23.12.2013 ТДВ ЗОНТ уклало з ПрАТ НВЦ Трансмаш Договір №1318/2 відповідального зберігання товарно-матеріальних цінностей, згідно якого, Постачальник передає, а Покупець приймає на тимчасове зберігання товарно матеріальні цінності (далі ТМЦ), згідно додатку №1.

Відповідно до додатку №1 до Договору№1318/2 позивач зобов'язався передати відповідачу ТМЦ: портал 1 шт., система координатного руху 3 шт., суппорт провідний 1 шт., суппорт ведений 3шт., система автоматичної газової різки 3 шт., стабілізатор 3 шт., підводка прокльна 1 шт., підводка поперечна 1 шт., САПР МАРС, комплект 1 шт. Загалом, як передбачено додатком, сторони домовились, що вартість ТМЦ, включаючи податок на додану вартість 20%, становить 243000,00грн

З матеріалів справи вбачається, що другу частину товару прийняв директор ПрАТ НВЦ «Трансмаш» ОСОБА_1 згідно акту прийому передачі ТМЦ на відповідальне зберігання від 27.12.2013 року, на підставі договору відповідального зберігання №1318/2 від 23.12.2013 року

Також судом встановлено, що згідно товарно-транспортної накладної від 26.12.2013 року ТДВ «Зонт» відвантажило ПрАТ НВЦ «Транцмаш» - машину для термінсного різання металу модель «Комета М П-1Пл-ЗК-П-2,5-8-12-1» на суму 486 000.0грн., що не заперечується самим відповідачем.

Як вказував , ТДВ ЗОНТ (позивач) за вих.№64 від 08.04.2014 направило лист про необхідність сплати заборгованості ( в матеріалах господарської справи відсутній вищевказаний лист), на що, останнім отримано лист від відповідача за №539 від 05 травня 2014року яким відповідач визнає заборгованість та запевняв, що здійснить погашення заборгованості при першій же можливості, також листом вих№9 від 02.02.2016 року позивач звернувся до відповідача з вимогою сплати 243 000,0грн. та отримати товар на законних підставах у власність , або повернути вищевказану машину відповідачу відповідно до умов п.2.3.4. договору №1318/2 відповідального зберігання .

Відповідач в процесі розгляду справи заперечував проти заявлених позовних вимог, зокрема, вказував на відсутність належного повідомлення з боку позивача про готовність товару до відвантаження , тому відповідач вважає, що зобов'язання сплачувати кошти на виконання умов п.3.1.2 договору поставки у останнього не виникло.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки. Згідно положень статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За умовами договору поставки , а саме :п. 3.1.2. договору 243 000,0 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. будуть перераховані покупцю в рахунок часткової попередньої оплати на рахунок продавця, вказаний у виставному ним рахунку - фактурі, на протязі 10-ти банківських днів з моменту повідомлення про готовність товару до відвантаження і підписання договору та виставлення відповідного рахунку-фактури . Дострокова оплата покупцем поставленого товару допускається.

У позовній заяві позивач вказав, що 03.09.2013 року ТДВ «ЗОНТ» надіслало ПрАТ НВЦ» Трансмаш» повідомлення №147 про готовність товару на відвантаження та вистави рахунок №13/182 на другу частину товару на суму 243 000,0грн.

Проте, господарський суд критично сприймає лист позивача №147 від 03.09.2013 року, як повідомлення про готовність товару відвантаження товару, оскільки вищевказаний лист містить інший зміст, а саме в ньому йдеться про виклик спеціалістів відповідача на проведення прийомки обладнання та необхідності бронювання готелю, тобто господарський суд констатує, що вищевказаний лист не відповідає вимогам п.2.3. договору поставки, який стосується готовності товару до відвантаження, та не може вважатися належним повідомленням по готовність відвантаження товару відповідачеві.

Суд дослідивши, рахунок №13/182 від 11.09.2013 року, зазначає, що позивачем не надано суду доказів виставлення відповідачем рахунку на оплату другої партії товару, який міг би бути доказом підтвердження замовленням постачальником другої партії, оскільки наймення товару, що визначено у спірному рахунку не відповідає найменуванню другої партії товару , більше того друга частина товару передавалась відповідачеві на відповідальне зберігання та прийнято відповідачем відповідно акту прийому передачі ТМЦ на відповідальне зберігання за договором №1318/2 від 23.12.2013 року , термін дії якого закінчився .

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 538 ЦК України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту. У разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Проаналізувавши умови договору поставки №1318, суд констатує, що у зв'язку з невиконанням позивачем свого обов'язку за договором поставки щодо виставлення рахунку, у нього не виникло право вимоги виконання зустрічного зобов'язання -здійснення відповідачем оплати у розмірі 243 000,0 грн. в тому числі ПДВ - 40500,0грн. на протязі 10-ти банківських днів з моменту повідомлення про готовність товару до відвантаження і підписання договору та виставлення відповідного рахунку-фактури .

В матеріалах справи міститься лист відповідача за №50/032 від 09.06.2016 року, в якому відповідач запропонував позивачу вирішити питання наступним чином, або пролонгувати договір відповідального зберігання №1318/2 до 15.12.2016 року з відповідним графіком погашення заборгованості, або повернути обладнання у випадку отримання дозволу на переміщення обладнання через лінію розмежування по прибуттю залізничного вагону в м. Слов*янськ за умови повернення попередньої оплати в сумі 243 000,0грн.

В свою чергу позивач відхилив вищевказані пропозиції викладені у листі №50/032 від 09.06.2016 року, та наполягав на погашенні заборгованості в сумі 243000,0грн. запропонував позивач вирішити питання наступним чином ,або пролонгувати договір відповідального зберігання №1318/2 до 15.12.2016 року з відповідним графіком погашення заборгованості, або повернути обладнання у випадку отримання дозволу на пе5рміщення обладнання через лінію розмежування по прибуттю залізничного вагону в м.Слов*янськ за умови повернення попередньої оплати в сумі 243 000,0грн.

Проте при дослідженні судом вищевказаного листа суду не зрозуміло на який саме договір посилається позивач, як на підставу виконання зобов*язання, оскільки визначені у листі від 22.06.2016року правова природа, дата договору, строки оплати товару суперечать документам наданим самим же позивачем .

Таким чином, наданий позивачем рахунок №13/182 від 11.09.2013 року не підтверджує настання строку виконання зобов'язань відповідача з оплати вартості другої частини поставленого товару.

Дослідивши надану відповідачем копію товарно-транспортної накладної від 26.12.2013р., на яку посилається позивач, суд констатує, що вона не відповідає ознакам первинного документу, що підтверджує здійснення господарської операції з поставки товару за договором, в розумінні вимог ст. 9 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, на підставі якого здійснюється господарська операція з поставки (купівлі-продажу) товару, нарахування податків і здійснення розрахунків за товар.

Так, вказана товарно-транспортна накладна від 26.12.2013 р. не містить власного номеру, номеру подорожнього листа, реквізитів договору, реквізитів довіреності на особу, що приймала ТМЦ, дати видаткової накладної, дати отримання товару отримувачем.

До того ж, виходячи з положень Закону України Про автомобільний транспорт та Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.97 №363, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.02.98 за № 128/2568, товарно-транспортна накладна є обов'язковим документом, який повинен оформлюватися при перевезенні вантажів автомобільним транспортом.

Відповідно до пункту 11.1. Правил, товарно-транспортна накладна та дорожні листи є основними документами на перевезення вантажів, товарно-транспортна накладна - це єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їхнього переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи (пункт 1 Правил).

Сама по собі товарно-транспортна накладна не дозволяє відобразити усі дані, які необхідні для здійснення господарської операції та її належного документального підтвердження.

Таким чином, надана позивачем копія товарно-транспортної накладної від 26.12.2013 - є документом, що оформлює процес (послуги) перевезення вантажу, але не є підставою для здійснення оплати за перевезену продукцію у відповідності з умовами договору.

Отже, зважаючи на викладене, товарно-транспортна накладна від 26.12.2013 року також не може бути достатньою правовою підставою для стягнення грошових коштів у розмірі 243 000,0 грн.

Наведене вище свідчить про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин позивач не довів суду факт того, що у відповідача вже наступив строк оплати, як того вимагає п. 3.1.2. договору поставки , і, відповідно, не довів, що у позивача вже виникло право вимагати такої оплати.

Таким чином суд погоджується з висновком відповідача, що строк виконання грошового зобов'язання відповідачем по сплаті суми 243000,0грн. основного боргу не настав.

Разом з цим, позивач не позбавлений права звернутися до відповідача з такою вимогою, і у лише у разі невиконання відповідачем взятого на себе за Договором поставки зобов'язання, пред'явити позовні вимоги щодо стягнення суми із зазначеної підстави.

Згідно ч. 1 ст. 36 Господарського процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи і матеріали, які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об"ективному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 23.03.2012 р. "Про судове рішення" рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Отже, оцінюючи наявні у справі письмові докази в їх сукупності, господарський суд дійшов висновку про передчасність пред'явлених позивачем вимог, а отже не довів їх обґрунтованість.

З урахуванням вищевикладеного, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 32, 33, 44, 49, 82- 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити .

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня його підписання, якщо не було подано апеляційну скаргу. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 26.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_5