КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р. Справа№ 910/4661/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Отрюха Б.В.

Тищенко А.І.

За участю представників:

від прокуратури: Колодяжна А.В. - прокурор відділу

від позивача: Рог О.В. - за дов.

від відповідача: не з'явився

розглянувши апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий Едем»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016

у справі №910/4661/16 (суддя Спичак О.М.)

за позовом Київської місцевої прокуратури №2 в інтересах держави в особі Київської міської ради

до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий Едем»

про внесення змін до договору оренди земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Київська місцева прокуратура №2 (далі, прокуратура) в інтересах держави в особі Київської міської ради (далі, позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий Едем» (далі, відповідач або ОСББ «Новий Едем») про внесення змін до пункту 4.2. Договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004, укладеного між Київською міською радою та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Новий Едем», а саме, викласти пункт 4.2. в наступній редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 3% (три відсотки) від її нормативної грошової оцінки».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок прийняття рішення Київською міською радою «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України» № 89/9146 від 28.02.2013 існують підстави для внесення змін до Договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004 в частині встановлення розміру орендної плати.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі №910/4661/16 позовні вимоги задоволено повністю.

Внесено зміни до Договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004, укладеного між Київською міською радою та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Новий Едем», а сааме, викладено пункт 4.2. Договору в наступній редакції: «Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється в розмірі 3% (три відсотки) від її грошової оцінки».

Присуджено до стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий Едем» на користь Прокуратури міста Києва судовий збір в розмірі 1 378,00 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСББ «Новий Едем» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі №910/4661/16 та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На думку скаржника, господарським судом було проігноровано порядок зміни та розірвання господарських договорів, передбачений статтею 188 Господарського кодексу України. У матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання, вручення відповідачу пропозиції про внесення змін до договору.

Крім того, апелянт наголошує на тому, що є неприбутковою організацією та не має достатніх надходжень для того, щоб здійснювати нову орендну плату.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями апеляційну скаргу відповідача у справі було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Отрюх Б.В., Тищенко А.І.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 24.06.2016 апеляційну скаргу відповідача прийнято до провадження та розгляд справи призначено на 28.07.2016.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, 27.07.2016 подав через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з об'єктивною неможливістю бути присутнім у судовому засіданні Голови правління Симоненка І.В., а також у зв'язку з відсутністю у ОСББ «Новий Едем» можливості направити в судове засідання іншого представника, у зв'язку з перебуванням представника Попеску М.В. у відпустці з 25.06.2016 по 12.08.2016.

Представники прокуратури та позивача у судовому засіданні 28.07.2016 проти відкладення розгляду справи заперечували.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України господарський суд відкладає в межах строків, встановлених статтею 69 цього Кодексу, розгляд справи, коли за якихось обставин спір не може бути вирішено в даному засіданні.

Пунктом 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» визначено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд з урахуванням обставин конкретної справи може відхилити доводи учасника судового процесу - підприємства, установи, організації, іншої юридичної особи, державного чи іншого органу щодо відкладення розгляду справи у зв'язку з відсутністю його представника (з причин, пов'язаних з відпусткою, хворобою, службовим відрядженням, участю в іншому судовому засіданні і т. п.). При цьому господарський суд виходить з того, що у відповідних випадках такий учасник судового процесу не позбавлений права і можливості забезпечити за необхідності участь у судовому засіданні іншого представника згідно з частинами першою - п'ятою статті 28 Господарського процесуального кодексу України, з числа як своїх працівників, так і осіб, не пов'язаних з ним трудовими відносинами. Неможливість такої заміни представника і неможливість розгляду справи без участі представника підлягає доведенню учасником судового процесу на загальних підставах (статті 32 - 34 Господарського процесуального кодексу України), причому відсутність коштів для оплати послуг представника не може свідчити про поважність причини його відсутності в судовому засіданні.

Відповідно до статті 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частиною третьою статті 22 Господарського процесуального кодексу України сторони зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

Колегія суддів зазначає, що до клопотання про відкладення розгляду справи відповідачем не надано будь-яких доказів на підтвердження викладених у ньому обставин.

У зазначеному клопотанні відповідачем також не доведено факту неможливості заміни його іншим представником чи обставин, які унеможливлюють розгляд справи у його відсутності.

З огляду на зазначене, колегія суддів відмовляє представнику відповідача у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.

Представники прокуратури та позивача письмових відзивів на апеляційну скаргу суду не дали, у судовому засіданні 28.07.2016 проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Як підтверджується матеріалами справи, 29.10.2004 між Київською міською радою (орендодавець) та Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Новий Едем» (орендар) було укладено Договір оренди земельної ділянки, відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець на підставі рішення №237/1447 від 29.10.2004 Київської міської ради за актом приймання-передачі передає, а орендар приймає в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку (територія, де розташовані міські інженерні комунікації).

У пункті 2.1. Договору від 29.10.2004 контрагенти погодили, що об'єктом оренди є земельна ділянка за наступними характеристиками:

- місце розташування - проспект Миколи Бажана в Дарницькому районі м.Києва;

- розмір - 0,4347 га;

- цільове призначення - для експлуатації та обслуговування житлового будинку;

- кадастровий номер: :90:292:0018.

При цьому, згідно з пунктом 2.2. Договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення цього договору становить 1 577 683,75 грн.

У пункті 3.1. Договору зазначено, що останній укладено на 25 років.

У відповідності до статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Так, пунктами 4.1, 4.2 Договору погоджено, що визначена договором орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою у грошовій формі. Річна орендна плата за земельну ділянку встановлюється у розмірі: 0,03 відсотка від нормативної грошової оцінки частини земельної ділянки, яка визначається пропорційно площі житлового фонду; 2 відсотків від грошової оцінки частини земельної ділянки, яка визначається пропорційно площі інших будівель (приміщень) і споруд.

Згідно з пунктом 4.3. Договору розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідно рішення Київською міською радою та внесення змін до цього Договору.

Зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки та її індексація провадиться без внесення змін та доповнень до даного договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України (пункт 4.4. Договору).

Договір оренди земельної ділянки від 29.10.2004 було зареєстровано 09.11.2004 Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської адміністрації) за №63-6-00179 й скріплено підписом голови та печаткою Київської міської ради.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, прокурор стверджує, що зміна розміру відсотків від грошової оцінки землі є підставою для внесення змін до договору в частині орендної плати, у зв'язку з чим прокурор заявляє вимоги в інтересах держави в особі Київської міської ради та просить внести зміни до договору оренди земельної ділянки від 29.10.2004р. щодо приведення умов договору в частині розміру орендної плати у відповідність до вимог чинного законодавства, посилаючись на положення статті 188 Господарського кодексу України, статті 274, 288 Податкового кодексу України.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2.18. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» вирішення спорів про внесення змін до договору пов'язане із застосуванням положення частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, відповідно до якої договір є узгодженим волевиявленням двох або більше сторін, і тому суд не може зобов'язати іншу сторону договору внести зміни до нього. Отже, зацікавлена сторона у випадках, передбачених законом, може просити суд про внесення зміни до договору згідно з рішенням суду, а не про зобов'язання відповідача внести такі зміни до договору.

Колегія суддів зазначає, що з 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, положеннями якого передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (стаття 288 Податкового кодексу України).

Статтею 288 Податкового кодексу України визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом та не може перевищувати: для земельних ділянок, наданих для розміщення, будівництва, обслуговування та експлуатації об'єктів енергетики, які виробляють електричну енергію з відновлюваних джерел енергії, включаючи технологічну інфраструктуру таких об'єктів (виробничі приміщення, бази, розподільчі пункти (пристрої), електричні підстанції, електричні мережі), - 3 відсотки нормативної грошової оцінки; для земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності та надані для будівництва та/або експлуатації аеродромів - чотирикратний розмір земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших земельних ділянок, наданих в оренду, - 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

З метою приведення у відповідність до вимог законодавства істотних умов договорів оренди земельних ділянок, відповідно до статті 30 Закону України «Про оренду землі», статей 40, 41, 286, 288 Податкового кодексу України 28.02.2013 Київською міською радою прийнято рішення № 89/9146 «Про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині приведення розміру річної орендної плати у відповідність до положень статті 288 Податкового кодексу України» (далі, Рішення; том 1, а.с. 14-15). Відповідно до вказаного Рішення орган місцевого самоврядування вирішив внести зміни до договорів оренди земельних ділянок в частині річної орендної плати, встановивши її у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки. Зазначеним Рішенням було покладено обов'язок на орендарів земельних ділянок, зокрема, ОСББ «Новий Едем», забезпечити оформлення внесення відповідних змін до договорів оренди земельних ділянок.

Відповідно до частини 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно частини 5 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо органом чи посадовою особою не встановлено пізніший строк введення цих актів у дію.

Вказане Рішення КМР офіційно оприлюднено 02.04.2013 у газеті Київської міської ради «Хрещатик» та на офіційному веб-сайті Київської міської ради.

Зазначене Рішення КМР є чинним, в установленому законом порядку недійсним не визнавалось.

Натомість відповідач, всупереч встановленим у Рішенні КМР приписам, не забезпечив оформлення внесення відповідних змін до спірного Договору. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору (стаття 652 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Пунктом 2.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» визначено, що у разі прийняття уповноваженим органом рішення про внесення змін до ставок орендної плати за землю та затвердження нових коефіцієнтів, що використовуються для розрахунку орендної плати за земельні ділянки, такі обставини можуть не братися судом до уваги лише у разі скасування відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в установленому законом порядку.

Таким чином, проаналізувавши положення чинного законодавства України, колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, зазначає, що як на момент укладення спірного Договору, так і на момент розгляду спору в суді, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності була/є регульованою ціною, що, в свою чергу, свідчить про наявність підстав для перегляду розміру орендної плати - у разі законодавчої зміни її граничного розміру.

Водночас, як зазначено у пункті 2.19. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин», оскільки орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, то законодавча зміна граничного розміру цієї плати може бути підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору. При цьому, надсилання відповідачеві пропозицій щодо внесення змін до договору оренди є правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання останнім вимог частини другої статті 188 Господарського кодексу України щодо надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору не позбавляє його права звернутися до господарського суду з позовом про зміну умов договору.

Разом з тим, за висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові від 20.11.2012 у справі № 28/5005/640/2012 з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002, надсилання пропозиції відповідачу про внесення змін до спірного договору оренди є виключно правом, а не обов'язком позивача, тому недотримання вимог статті 188 Господарського кодексу України щодо обов'язку надсилання іншій стороні пропозицій про зміну умов договору оренди земельної ділянки не позбавляє його права звернутися до суду з позовом до відповідача про зміну умов договору за наявності спору, тобто відсутності згоди на зміну умов договору.

Враховуючи вищезазначене, доводи скаржники щодо недотримання позивачем порядку зміни умов договору оренди, зокрема, не направлення відповідачу відповідної пропозиції, є безпідставними, а відтак, колегією суддів відхиляються.

Посилання апелянта на ту обставину, що він є неприбутковою організацією та не має достатніх надходжень для того, щоб здійснювати нову орендну плату не приймаються судом до уваги, оскільки не спростовують вищезазначених висновків суду та не звільняють відповідача від обов'язку сплачувати оренду плату у відповідності до вимог чинного законодавства.

З огляду на вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Відповідно до статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу, а господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно частини 1 статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, а заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймає до уваги, оскільки останні не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду по даній справі обґрунтованим та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий Едем» необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, керуючись статтями 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Новий Едем» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі №910/4661/16 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 18.04.2016 у справі №910/4661/16 залишити без змін.

Матеріали справи №910/4661/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Б.В. Отрюх

А.І. Тищенко