ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2016 року Справа № 915/1759/15

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представників позивача: ОСОБА_2 - дов. від 15.02.2015,

представників відповідача: ОСОБА_3 директор,

ОСОБА_4 - дов. від 14.01.2016,

ОСОБА_5 - дов. від 11.01.2016,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства ЗАКАРПАТНАФТОПРОДУКТ-МУКАЧЕВО (89600, Закарпатська обл., м.Мукачеве, вул.Берегівська-обїздна, 11),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю МИКОНТ

(54018, м.Миколаїв, вул. Космонавтів, 1),

про: повернення палива дизельного ULSD 10 ppm в кількості 312,860 тонн, -

в с т а н о в и в:

Публічне акціонерне товариство ЗАКАРПАТНАФТОПРОДУКТ-МУКАЧЕВО звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МИКОНТ про повернення останнім дизельного палива ULSD 10 ppm в кількості 312,860 тонн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що відповідачем не виконані умови Договору про надання послуг по прийому, зберіганню та відпуску нафтопродуктів №МЗ-16 від 07.10.2014 в частині повернення позивачу зі зберігання за цим договором палива дизельного ULSD 10 ppm в кількості 312,86 тонн.

Рішенням господарського суду Миколаївської області від 13.11.2015 в задоволенні позовних вимоги було відмовлено.

За наслідками перегляду справи в апеляційному порядку, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 рішення суду першої інстанції було залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.05.2016 скасовані рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.11.2015 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 27.01.2016 у справі №915/1759/15, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Миколаївської області.

Під час нового розгляду справи позивачами позовні вимоги підтримані в повному обсязі та подано заяву №201 від 16.06.2016 про зміну підстав позову (т.2 а.с.6-9).

Враховуючи, що відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України, позивач скористався своїм правом змінити підстави позову до початку розгляду справи по суті, судом розглядаються позовні вимоги викладені у заяві позивача №201 від 16.06.2016.

Відповідно до заяви №201 від 16.06.2016 позивач обґрунтовує свої вимоги наступним:

- сторонами укладено Договір поставки №МЗ-19 від 11.11.2014 та додаток №1 від 21.11.2014 до цього договору, у відповідності до яких позивач зобовязувався поставити, а покупець прийняти та оплатити нафтопродукти - паливо дизельне ULSD 10 ppm (вміст сірки до 10 мг/кг) (надалі - майно) в кількості 520 тонн на умовах ЕХV - нафтобаза ТОВ «МИКОНТ» (м.Миколаїв, вул. Космонавтів, 1). Згідно п.2.1. Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору поставки №МЗ-19 від 11.11.2014 відповідач був зобов'язаний оплатити майно до 20.03.2016. Позивач фактично поставив відповідачу майно згідно акту прийому-передачі нафтопродуктів №1 від 21.11.2014. В подальшому, 16.06.2015 сторони уклади Угоду про розірвання Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору поставки №МЗ-19 від 11.11.2014, у відповідності до якої відповідач був зобовязаний протягом двох робочих днів з дня підписання угоди повернути позивачу дизельне паливо ULSD 10 ppm в кількості 520 тонн. 16.06.2015 позивач та відповідач підписали акт прийому-передачі нафтопродуктів №4, у відповідності до якого позивач прийняв, в відповідач передач по базису нафтобаза ТОВ МІКОНТ (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1) дизельне паливо ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) в кількості 520 тонн. Вартість вказаного майна відповідач не оплачував. Однак, за заявками позивача відповідач відвантажив з нафтобази за адресою м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1, дизельне паливо лише в кількості 207,14 тонн. На даний час у володінні відповідача знаходиться дизельне паливо ULSD 10 ppm в кількості 312,86 тонн. Вказана обставина підтверджується листом відповідача №282-01 від 31.07.2015. Таким чином, відповідач не виконав Угоду від 16.06.2016 про розірвання Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору поставки №МЗ-19 від 11.11.2014 та не повернув позивачу дизельне паливо ULSD 10 ppm в кількості 312,86 тонн. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки відповідач добровільно повернути, а саме відвантажити в автомобільні чи залізничні цистерни, вказане паливо відмовляється, позивач просить суд зобовязати відповідача повернути його позивачу.

- між сторонами укладено Договір про надання послуг по прийому, зберіганню та відпуску нафтопродуктів №МЗ-16 від 07.10.2014, згідно якого відповідач зобовязався за завданням позивача надати визначені даним договором послуги та виконати роботи, а позивач, в свою чергу, зобовязалося прийняти їх належним чином та оплатити згідно з умовами даного договору. Відповідно до п.п.1.3, 1.6 Ддговору про надання послуг об'єм послуг по прийманню та зберіганню нафтопродуктів, який є предметом даного договору, включає: прийом нафтопродуктів судновими насосами із танкера в берегові резервуари, а також прийом нафтопродуктів, які надійшли залізничним транспортом; зберігання нафтопродуктів у резервуарах відповідача, строк зберігання яких обмежується строком дії договору; налив нафтопродуктів у водний транспорт, залізничні та автомобільні цистерни. Послуги по прийому та відвантаженню нафтопродуктів надаються на терміналі, який розташований за адресою: Україна, 54018, м. Миколаїв, вул. Космонавтів, 1. Згідно п.1.4 вказаного договору ризики по майну переходять від замовника (позивача) до виконавця (відповідача) в момент приймання нафтопродуктів в резервуари виконавця (відповідача). У звязку з підписанням Угоди про розірвання додатку №1 від 21.11.2014 до Договору поставки №МЗ-19 від 11.11.2014, за актом №4 від 16.06.2015 відповідач передав позивачу по базису нафтобази ТОВ «Миконт» (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1) дизельне паливо в кількості 520 тонн. Нафтопродукти, що повертались відповідачем позивачу, перебували в резервуарах нафтобази відповідачаГза адресою м.Миколаїв, вулКосмонавтів, 1, тобто перебували у володінні відповідача і залишились у володінні відповідача. Відповідач вказану обставину не заперечує. Відповідач частково відвантажив в автомобільний транспорт позивачу у відповідності до заявок позивача дизельне паливо ULSD 10 ppm в кількості 207,14 тонн. Вказана обставина підтверджується належним чином посвідченими копіями акту повернення зі зберігання №23-06/ДТ від 23.06.2015 та акту повернення зі зберігання №24-06/ДТ від 24.06.2015. Листом №329 від 22.06.2015 позивач на виконання умов Договору про надання послуг просив у відповідача провести вибірку мертвих залишків дизельного палива ULSD 10 ppm з резервуарів та технічних трубопроводів. Відповідач повідомив позивача про готовність виконання робіт вартістю 18328, 95 грн. по відкачці мертвих залишків із резервуарів та трубопроводів у резервуар №24. Позивач 25.06.2015 для відшкодування витрат по перекачці дизельного палива згідно з Договором №МЗ-16 від 07.10.2014. сплатив відповідачу 18328,95 грн. що підтверджується платіжним дорученням №130 від 25.06.2015. Листом №№282-01 від 31.07.2015 відповідач визнав, що згідно договору №МЗ-16 від 07.10.2014 і станом на 29.07.2015 на зберіганні у відповідача перебуває 312,86 т. дизельного палива, яке належить позивачу. Відповідно до ч.2 ст.628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно з ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання. У зв'язку з тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір №МЗ-16 від 07.10.2014, з огляду на акти повернення зі зберігання №23-06/ДТ від 23.06.2015 та №24-06/ДТ від 24.06.2015,. листи відповідача № 256-01 від 25.06.2015 та №282-01 від 31.07.2015, відповідач у відповідності з умовами договору №МЗ-16 від 07.10.2014 повинен повернути позивачу дизельне паливо ULSD 10 ppm в кількості 312,86 тонн.

- не зважаючи на складання сторонами Угоди від 16.06.2016 про розірвання Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору поставки №МЗ-19 від 11.11.2014, акту №4 від 16.06.2015, Договору про надання послуг по прийому, зберіганню та відпуску нафтопродуктів №МЗ-16 від 07.10.2014, лист №282-01 від 31.07.2015, акти повернення зі зберігання №23-06/ДТ від 23.06.2015 та №24-06/ДТ від 24.06.2015 та інших документів, які підтверджують обовязок відповідача повернути позивачу дизельне паливо на виконання Угоди від 16.06.2016 про розірвання Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору поставки №МЗ-19 від 11.11.2014, якщо в процесі розгляду справи господарським судом буде встановлено, що між позивачем та відповідачем не має ніяких договірних відносин щодо передачі та (або) зберігання дизельного палива ІЛ.80 10 ррт в кількості 312,86 тонн, і що це паливо перебуває у відповідача без достатньої правової підстави, то в такому разі відповідач зобовязаний повернути позивачу спірне дизельне паливо в силу вимог ст.1212 ЦК України.

Відповідач у відзиві (т.1 а.с.43) та додаткових поясненнях (т.2 а.с.16-18) проти позовних вимог заперечує, посилаючись на наступне:

- отримане по Договору поставки №МЗ-19 від 16.11.2014 дизельне паливо ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн повернуто відповідачем позивачу у тому ж порядку, як і його приймання, а саме за актом №4 від 16.06.2015, що передбачено п.4.3 та п.5.3 Договору поставки №МЗ-19 від 11.11.2014, і в силу приписів ч.1 ст.203 ЦК України, свідчить про припинення зобовязань між сторонам по Договору поставки №МЗ-19 від 16.11.2014;

- позивач не передавав, а відповідач не приймав від позивача на зберігання 520 тонн палива дизельного ULSD 10 ppm на підставі Договору про надання послуг по прийому, зберіганню та відпуску нафтопродуктів №МЗ-16 від 07.10.2014. Відповідно до вказаного договору, така обставина справи, як приймання товару на зберігання, може підтверджуватись виключно наступними доказами: генеральним актом, актом-повідомленням, актом замірів в берегових резервуарах та ОСОБА_5 приймання майна на зберігання. Відповідно до законодавства факт приймання товару на зберігання має бути підтверджено: складською квитанцією, простим складським свідоцтвом, подвійним складським свідоцтвом. Таким чином, належними та допустимими доказами приймання відповідачем нафтопродуктів на зберігання є виключно вищенаведені документи. Відповідно до ч. 2 ст. 34 ГПК України, будь-які інші документи (в тому числі - листування сторін, акти повернення зі зберігання щодо інших партій товару, які не є предметом спору), незалежно від їх змісту, такими доказами вважатися не можуть, оскільки їх складання не передбачено чинним законодавством та Договором № МЗ-16, отже вони не мають жодної доказової сили.

- відповідно до п.1.2 Договору №МЗ-16 від 07.10.2014, під наданням послуг за даним договором розуміється надання виконавцем замовнику послуг із прийому в резервуари нафтобази нафтопродуктів, що надійшли водним транспортом, вивантаження яких здійснюється судновими насосами танкера, залізничним транспортом, вивантаження яких здійснюється устаткуванням виконавця, зберігання й налив (відвантаження) у залізничні та/або автомобільні цистерни, у морський (річковий) транспорт. Згідно п.1.3 Договору №МЗ-16 від 07.10.2014, обсяг послуг із прийому й зберігання нафтопродукту, що є предметом даного Договору, включає: прийом нафтопродуктів судновими насосами з танкера в берегові резервуари, а також

прийом нафтопродуктів, що надійшли залізничним транспортом; зберігання нафтопродуктів в резервуарах виконавця, строк зберігання яких обмежується терміном дії договору; налив нафтопродуктів у водний транспорт, залізничні й автомобільні цистерни. Тобто, предметом Договору № МЗ-16 від 07.10.2014 є приймання, зберігання та відвантаження нафтопродуктів, які надійшли у термінал ТОВ «Миконт» водним або залізничним транспортом. Приймання на зберігання нафтопродуктів, право власності на які перейшло на умовах ЕХV - по терміналу договором не передбачено та не здійснюється. Жодних змін до Договору № МЗ-16 від 07.10.2014 у цій частині сторонами не вносилось. Зазначене спростовує позицію позивача щодо передання відповідачу спірних нафтопродуктів на умовах Договору № МЗ-16 від 07.10.2014. Отже, позивач не лише не надав належних та допустимих доказів отримання відповідачем спірних товарів на зберігання за Договором №МЗ-16 від 07.10.2014, а навіть не обґрунтував саму можливість зберігання за цим договором нафтопродуктів, які не надійшли на термінал ТОВ «Миконт» водним або залізничним транспортом, без внесення до нього відповідних змін.

- повернення дизельного палива ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн, придбаного по Договору поставки №МЗ-19 від 16.11.2014, відбулось по акту №4 від 16.06.2015 в повному обсязі, а не частково за актами + Відповідно, у відповідача відсутні належні позивачу на праві власності 520 тонн палива дизельного ULSD 10 ppm, поставка якого є предметом договору №МЗ-19 від 16.11.2014.

- директор підприємства-відповідача, посилаючись у листі №282-01 від 31.07.2015 на Договір про надання послуг по прийому, зберіганню та відпуску нафтопродуктів №МЗ-16 від 07.10.2014, припустився технічної помилки. Зміст даного листа свідчить насамперед про необхідність проведення додаткових заходів щодо збору нафтопродуктів з чотирьох резервуарів та технологічних трубопроводів в один резервуар. Акт виконаних робіт щодо збирання дизельного палива в один резервуар не складався.

Під час нового розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові та запереченнях проти позову.

У судовому засіданні 06.07.2016 судом оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 27.07.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

16.11.2014 між сторонами був укладений Договір поставки №МЗ-19 (надалі Договір №МЗ-19) (т.1 а.с.8-11), за умовами якого позивач зобовязався передати, а відповідач, в свою чергу, прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах цього договору та додатків до нього, які є невідємною частиною договору. Базис і терміни поставки, кількість, номенклатура і ціна товару зазначаються в додатках до цього договору.

Пунктами 4.1., 4.3. Договору №МЗ-19 сторони передбачили наступне:

- поставка товару здійснюється на умовах EXW назва місця передачі товару, якщо інше не передбачено відповідним додатком;

- зобовязання позивача з поставки партії товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від позивача до відповідача при базисі EXW назва місця передачі товару з підписання акту прийому-передачі товару. Датою поставки товару вважається: при базисі EXW назва місця передачі товару підписання акту прийому-передачі товару.

Згідно з п.5.3 Договору №МЗ-19 відповідач має право протягом дії цього договору в будь-який час повернути позивачу отриманий товар, а позивач зобовязаний його прийняти. При поверненні товару ніякі додаткові платежі не проводяться.

Відповідно до п.6.1 Договору №МЗ-19 відповідач зобовязаний здійснити оплату вартості товару у строк до 20.03.2016, якщо інше не передбачено відповідним додатком. Строк оплати товару може бути продовжений за згодою сторін.

Згідно з п.11.1 Договору №МЗ-19 цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін і діє до 20.03.2016.

Відповідно до п.1.1 Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19 (т.1 а.с.12, 13) позивач зобовязався передати, а відповідач прийняти і оплатити дизельне паливо ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) у кількості 520 тонн загальною вартістю 9464000,00 грн., що в еквіваленті становить 591502,08 доларів США.

Згідно з п.п.2.1, 2.2, 3.2 Додатку №1 до Договору №МЗ-19 відповідач здійснює оплату за товар у строк до 20.03.2016. Строк оплати товару може бути продовжений за згодою сторін; Сума, що підлягає сплаті відповідачем за товар у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти станом на день, що передує даті платежу за даними офіційного сайту Національного банку України. Поставка товару здійснюється на умовах EXW нафтобаза ТОВ МІКОНТ (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1).

Відповідно до п.4.1. Додатку №1 до Договору №МЗ-19 цей додаток набуває чинності з моменту його підписання сторонами, є невідємною частиною Договору №МЗ-19 та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим додатком або підписання сторонами угоди про розірвання цього додатку за взаємною згодою.

21.11.2014 позивач, на виконання умов Договору №МЗ-19 передав, а відповідач прийняв на умовах EXW нафтобаза ТОВ МІКОНТ (м.Миколаїв, вул. Космонавтів, 1) дизельне паливо ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) у кількості 520 тонн загальною вартістю 9464000,00 грн., що підтверджується актом №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19 (т.1 а.с.14) та поясненнями сторін.

16.06.2015 між сторонами укладена Угода про розірвання Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19 (т.1 а.с.15), у відповідності до якої відповідач зобовязався протягом двох робочих днів з дня її підписання повернути позивачу по базису терміналу ТОВ МІКОНТ (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1) дизельне паливо ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) в кількості 520 тонн.

16.06.2015 сторони склали та підписали ОСОБА_5 №4, згідно якого постачальник (позивач у справі) приймає, а покупець (відповідач у справі) передає по базису нафтобаза ТОВ МІКОНТ (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1) дизельне паливо ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) в кількості 520 тонн (т.1 а.с.16).

07.10.2014 між сторонами укладений Договір про надання послуг по прийому, зберіганню та відпуску нафтопродуктів №МЗ-16 (надалі Договір №МЗ-16) (т.1 а.с.17-26), за яким відповідач зобовязався за завданням позивача надати визначені даним договором послуги та виконати роботи, а позивач, в свою чергу, зобовязався прийняти їх належним чином та оплатити згідно з умовами даного договору.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.6 Договору №МЗ-16, обєм послуг по прийманню та зберіганню нафтопродуктів, який є предметом даного договору, включає: прийом нафтопродуктів судновими насосами із танкера в берегові резервуари, а також прийом нафтопродуктів, які надійшли залізничним транспортом; зберігання нафтопродуктів у резервуарах відповідача, строк зберігання яких обмежується строком дії договору; налив нафтопродуктів у водний транспорт, залізничні та автомобільні цистерни. Послуги по прийому та відвантаженню нафтопродуктів надаються на терміналі, який розташований за адресою: Україна, 54018, м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1.

Згідно з пунктами 3.1, 3.3 Договору №МЗ-16 якість та обєм кожної конкретної партії нафтопродуктів обумовлюються сторонами додатково у письмовому вигляді. Підтвердженням прийнятої кількості нафтопродуктів є генеральний акт, акт-повідомлення та акт замірів у берегових резервуарах, складені за висновком незалежних інспекторів, які залучені сторонами.

Відповідно до пунктів 4.3.7, 4.3.8, 4.3.10 п.4.3 Договору №МЗ-16 позивач зобовязався:

- забезпечити на період прийому нафтопродуктів в резервуари присутність свого уповноваженого представника для здійснення контролю та підписання генерального акту;

- підписувати зі своєї сторони акт відвантаження нафтопродуктів при відвантаженні в день виконання вказаних у актах дій;

- прийняти відповідальність по збереженню майна з моменту відвантаження йому майна або передати відповідальність по збереженню майна перевізнику на фронті наливу.

Згідно з пунктів 6.1, 6.2, 6.3 Договору №МЗ-16:

- вартість послуг визначається виходячи з фактично прийнятої та відвантаженої відповідачем кількості нафтопродуктів та встановлених сторонами розцінок. Розрахунковою є кожна партія майна;

- оплата послуг відповідача здійснюється у порядку та розмірі, встановленому додатком до цього договору;

- здача послуг відповідачем та приймання їх позивачем оформлюється актами наданих послуг, які підлягають узгодженню з позивачем протягом 3-х календарних днів з моменту надання актів у розпорядження представників позивача.

Відповідно до п.8.1 Договору №МЗ-16 договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін, скріплення печатками та діє до 07.10.2016 включно, а в частині розрахунків між сторонами та вивозу майна позивачем до повного виконання зобовязань.

07.10.2014 сторони уклали Додатки №№1, 2 до договору №МЗ-16 (т.1 а.с.54-57), якими узгодили, що позивач здійснює оплату вартості послуг по прийому та відвантаженню нафтопродуктів шляхом перерахування грошових коштів на рахунок відповідача наступним чином: протягом 1-го банківського дня з дня підписання акту прийому майна на зберігання відповідачем та позивачем.

Листом №329 від 22.06.2015 позивач, посилаючись на Договір №МЗ-16, просив відповідача провести вибірку мертвих залишків дизельного палива ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) з резервуарів та технологічних трубопроводів (т.1 а.с.27).

23-24.06.2015 відповідач повернув, а позивач прийняв зі зберігання дизельне паливо ULSD 10 ppm в кількості 207,78 тонн, що підтверджується актами №23-06/ДТ від 23.06.2015 та №24-06/ДТ від 24.06.2015 (т.1 а.с.71, 72).

У вказаних актах відсутні посилання як на Договір №МЗ-16, так і на Договір №МЗ-19.

Посилання у вказаних актах на Договір №МК-14 від 07.10.2014 сторони визнають помилковим, оскільки договір із зазначеними реквізитами між ними не укладався. Єдиний договір зберігання, який було укладено між сторонами - це Договір №МЗ-16 від 07.10.2014.

Листом №256-01 від 25.06.2015 відповідач повідомив позивача про готовність виконання робіт вартістю 18328,95 грн. по відкачці мертвих залишків ДП RON(EN 228) із резервуарів та трубопроводів у резервуар №24 (т.1 а.с.28).

25.06.2015 позивач сплатив відповідачу 18328,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням №130 від 25.06.2015 (т.1 а.с.30).

20.07.2015 позивач подав відповідачу заявку №368 про відвантаження з терміналу відповідача дизельного палива в кількості 240 тонн (т.1 а.с.51).

22.07.2015 позивач направив відповідачу заявку №371, в якій повторно просив відвантажити з терміналу відповідача дизельне паливо в кількості 240 тонн (т.1 а.с.31).

Доказів виконання відповідачем даних заявок суду не надано.

Листом №282-01 від 31.07.2015 відповідач повідомив позивачу, що згідно з Договором №МЗ-16 на зберіганні відповідача знаходиться 312,86 тонн належного позивачу дизельного палива, а для виконання заявки позивача №368 від 20.07.2015 необхідно завершити роботи по збиранню всього палива з резервуарів та технологічних трубопроводів в один резервуар.

Під час розгляду справи відповідач повідомив суду, що директор відповідача, посилаючись у листі №282-01 від 31.07.2015 на Договір №МЗ-16, припустився технічної помилки. Зміст даного листа свідчить насамперед про необхідність проведення додаткових заходів щодо збору нафтопродуктів з чотирьох резервуарів та технологічних трубопроводів в один резервуар.

21.08.2015 позивач подав відповідачу по Договору №МЗ-16 заявку №400 про відвантаження з терміналу відповідача дизельного палива в кількості 312,860 тонн (т.1 а.с.33).

Невиконання з боку відповідача вказаної заявки стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про повернення відповідачем дизельного палива ULSD 10 ppm в кількості 312,860 тонн.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно із статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За умовами укладеного між сторонами Договору №МЗ-19, постачальник (позивач у справі) зобовязався передати, а покупець (відповідач у справі), в свою чергу, прийняти та оплатити нафтопродукти на умовах цього договору та додатків до нього, які є невідємною частиною договору. Базис і терміни поставки, кількість, номенклатура і ціна товару зазначаються в додатках до цього договору.

Пунктами 4.1, 4.3. Договору №МЗ-19 сторони передбачили здійснення поставки товару на умовах EXW назва місця передачі товару, якщо інше не передбачено відповідним додатком. Зобовязання позивача з поставки партії товару вважаються виконаними, право власності на товар та ризики по його втраті (псуванню) переходять від позивача до відповідача при базисі EXW назва місця передачі товару з підписання акту прийому-передачі товару. Датою поставки товару вважається: при базисі EXW назва місця передачі товару підписання акту прийому-передачі товару.

Відповідно до п.1.1 Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19 позивач зобовязався передати, а відповідач прийняти і оплатити дизельне паливо ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) у кількості 520 тонн загальною вартістю 9464000,00 грн., що в еквіваленті становить 591502,08 доларів США.

Згідно з п.3.2 Додатку №1 до Договору №МЗ-19 поставка товару здійснюється на умовах EXW нафтобаза ТОВ МІКОНТ (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1).

На виконання умов Договору №МЗ-19, позивач передав, а відповідач прийняв на умовах EXW нафтобаза ТОВ МІКОНТ (м.Миколаїв, вул. Космонавтів, 1) дизельне паливо ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) у кількості 520 тонн загальною вартістю 9464000,00 грн., що підтверджується актом №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19 та не заперечується сторонами.

Пунктом 5.3 Договору №МЗ-19 сторони передбачили, що покупець має право протягом дії цього договору в будь-який час повернути позивачу отриманий товар, а позивач зобовязаний його прийняти. При поверненні товару ніякі додаткові платежі не проводяться.

16.06.2015 між сторонами укладена Угода про розірвання Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19, згідно якої відповідач зобовязався протягом двох робочих днів з дня її підписання повернути позивачу по базису терміналу ТОВ МІКОНТ (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1) дизельне паливо ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) в кількості 520 тонн.

16.06.2015 сторони склали та підписали ОСОБА_5 №4, згідно якого постачальник (позивач у справі) приймає, а покупець (відповідач у справі) передає по базису нафтобаза ТОВ МІКОНТ (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1) дизельне паливо ULSD 10 ppm (ULTRA LOW SULFUR DIESEL) в кількості 520 тонн.

До ОСОБА_5 №4 від 16.06.2015 сторонами вміщено пункт 2, згідно якого постачальник (позивач у справі) не має претензій щодо кількості та якості нафтопродуктів, що передаються.

В той же час, позивачем заперечується фактичне повернення відповідачем дизельного палива ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн по акту №4 від 16.06.2015. При цьому він зазначає, що відповідач передав позивачу дизельне паливо в кількості 520 тонн по базису нафтобази ТОВ «Миконт» (м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1), однак зазначені нафтопродукти залишились у володінні відповідача і були прийняті на зберігання на підставі укладеного між сторонами Договору №МЗ-16.

Відповідно до ст.ст.1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІV від 16.07.1999 (із змінами та доповненнями) (надалі Закон №996-ХІV) первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є саме первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обовязкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.п.2.1, 2.2. 2.4, 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 (із змінами та доповненнями) (надалі - Положення), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обовязкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

Таким чином, фактом підтвердження отримання товару або послуг є виключно первинні документи, які відображаються в регістрах бухгалтерського обліку відповідно до вимог діючого законодавства.

До первинних документів, які підтверджують виконання договору або наявність яких є обовязковою, згідно зі змістом договору поставки відносяться: накладні, акти приймання-передачі товару, специфікація, довіреності на отримання товарно-матеріальних цінностей, які свідчать про реальність здійснення операції.

Відповідно до ст.33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до приписів ст.34 ГПК України обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Дослідивши акт прийому-передачі нафтопродуктів №1 від 21.11.2014, суд встановив, що в ньому викладений зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції у натуральному та вартісному виразі; акт містить посади і прізвища осіб, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку обох сторін, особисті підписи таких осіб та печатки підприємств, що цілком відповідає приписам Закону №996-ХІV та Положення №88, відповідно, зазначений акт має доказову силу та підтверджує факт поставки відповідачу дизельного палива ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн на виконання Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19.

Дослідивши акт прийому-передачі нафтопродуктів №4 від 16.06.2015, суд встановив, що в ньому викладений зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції у натуральному та вартісному виразі; акт містить посади і прізвища осіб, яка брала участь у здійсненні господарської операції з боку обох сторін, особисті підписи таких осіб та печатки підприємств, що цілком відповідає приписам Закону №996-ХІV та Положення №88, відповідно, зазначений акт має доказову силу та підтверджує факт повернення відповідачем позивачу дизельного палива ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн на виконання Угоди про розірвання Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19. При цьому, підписавши акт №4 від 16.06.2015 позивач підтвердив відсутність у нього претензій щодо кількості та якості нафтопродуктів, що передаються.

Надана суду відповідачем картка рахунку 631 підтверджує факт приходування 21.11.2014 дизельного палива ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн та факт повернення зазначеного товару на підставі акту №4 від 16.06.2015 (т.2 а.с.36).

Згідно укладеного між сторонами Договору №МЗ-16, виконавець (відповідач у справі) зобовязався за завданням замовника (позивача у справі) надати визначені даним договором послуги та виконати роботи, а позивач, в свою чергу, зобовязався прийняти їх належним чином та оплатити згідно з умовами даного договору.

Відповідно до пунктів 1.3, 1.6 Договору №МЗ-16, обєм послуг по прийманню та зберіганню нафтопродуктів, який є предметом даного договору, включає: прийом нафтопродуктів судновими насосами із танкера в берегові резервуари, а також прийом нафтопродуктів, які надійшли залізничним транспортом; зберігання нафтопродуктів у резервуарах відповідача, строк зберігання яких обмежується строком дії договору; налив нафтопродуктів у водний транспорт, залізничні та автомобільні цистерни. Послуги по прийому та відвантаженню нафтопродуктів надаються на терміналі, який розташований за адресою: Україна, 54018, м.Миколаїв, вул.Космонавтів, 1.

Статтею 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ст.937 ЦК України договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобовязується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем. Прийняття речі на зберігання при пожежі, повені, раптовому захворюванні або за інших надзвичайних обставин може підтверджуватися свідченням свідків. Прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцеві номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання.

Відповідно до ст.ст.627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

При цьому, господарський договір, як головна підстава виникнення договірних відносин, є основною правовою формою організації економічних відносин між рівноправними субєктами господарювання, однак, договір не є первинним документом, оскільки він свідчить лише про намір вчинити будь-які дії, але не підтверджує факт їх здійснення.

Отже, згідно з наведеними нормами права прийняття речі на зберігання повинно підтверджуватись певними належними та допустимими доказами.

Пунктом 3.3 Договору №МЗ-16 сторони визначили, що підтвердженням прийнятої кількості нафтопродуктів є генеральний акт, акт-повідомлення та акт замірів у берегових резервуарах, складені за висновком незалежних інспекторів, які залучені сторонами.

Доказів складання зазначених документів, що підтверджують факт прийняття на зберігання дизельного палива ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн, в момент його повернення позивачу по акту прийому-передачі нафтопродуктів №4 від 16.06.2015 або після цього, позивачем суду не надано.

Під час розгляду справи судом встановлено, що в період 2014-2015 років відповідачем за замовленням позивача надавались послуги з прийняття та зберігання нафтопродуктів по Договору №МЗ-16, про що свідчить картка рахунку 02 за період з 01.12.2014 по 31.07.2015, тобто правовідносини по Договору №МЗ-16 між сторонами існували, однак доказів того, що вони виникли саме відносно прийняття та зберігання дизельного палива ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн суду не надано.

Під час розгляду справи, представник позивача підтвердив, що крім листа відповідача №282-01 від 31.07.2015 будь-яких інших доказів передання на зберігання відповідачу по Договору №МЗ-16 дизельного палива ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн він надати не може.

Відповідач дану обставину визнає та підтверджує, що по Договору №МЗ-16 ним від позивача 520 тонн палива дизельного ULSD 10 ppm на зберігання не приймалось.

Згідно з ч.1 ст.35 ГПК України обставини, які визнаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, можуть не доказуватися перед судом, якщо у суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Акти №23-06/ДТ від 23.06.2015 та №24-06/ДТ від 24.06.2015 свідчать про повернення зі зберігання дизельного палива ULSD 10 ppm в загальній кількості 207,78 тонн в межах Договору №МЗ-16, тому не можуть розцінюватись як часткове повернення товару отриманого по акту №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19.

Переписка сторін, а саме: листи ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» №329 від 22.06.2015, №371 від 22.07.2015 та листи ТОВ «Миконт» №256-01 від 25.06.2016, №282-01 від 31.07.2015, якими позивач обґрунтовує виконання сторонами своїх зобовязань, не мають статусу первинних документів, тому не можуть прийматись судом до уваги в якості доказів, що підтверджують виникнення, існування або припинення правовідносин сторін, що є предметом розгляду у даній справі.

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позивачем не доведено існування у відповідача обовязку повернути позивачу дизельне паливо ULSD 10 ppm в кількості 312,86 тонн на виконання Договору поставки №МЗ-19 від 11.11.2014 або Договору про надання послуг по прийому, зберіганню та відпуску нафтопродуктів №МЗ-16 від 07.10.2014.

В якості однієї з правових підстав позову позивач посилається на статтю 1212 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобовязальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобовязанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Якщо ж зобовязання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604-607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобовязання). Набуття однією зі сторін зобовязання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобовязання не є безпідставним. Тобто, у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі (даної правової позиції дотримується Верховний суд України в постанові №6-88цс13).

Перелік юридичних фактів, які є достатніми правовими підставами набуття та/або збереження майна, визначений ст.11 ЦК України.

Стаття 11 ЦК України до підстав виникнення цивільних прав та обовязків, що по суті є «достатніми правовими підставами набуття, збереження майна», відносить, серед іншого:

1) договори та інші правочини;

2) акти цивільного законодавства;

3) акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених актами цивільного законодавства;

4) інші юридичні факти.

Таким чином, зі змісту ст.ст.11, 1212 ЦК України походить, що закон визначає низку правових підстав для набуття, збереження майна учасниками цивільних відносин. Наявність у певного учасника цивільних відносин будь-якої правової підстави при набутті або збереженні майна обумовлює неможливість кваліфікації зазначених діянь, як таких, що відбулись без достатніх правових підстав.

З огляду на викладене вище, слід зробити висновок, що майно вважається набутим або збереженим без достатньої правової підстави, якщо набуття або збереження майна відбулося внаслідок дій або подій, які не визнаються законом підставами виникнення майнових прав та обовязків (набуття або збереження майна відбулося поза підстав виникнення майнових прав та обовязків).

Обставини даної справи свідчать про те, що поставка товару по акту приймання-передачі нафтопродуктів №1 від 21.11.2014 та його повернення по акту приймання-передачі нафтопродуктів №4 від 16.06.2015 відбувались у період дії Договору №МЗ-19 та на виконання його умов.

Угодою від 16.06.2015 сторонами досягнуто згоди про розірвання Додатку №1 від 21.11.2014 до Договору №МЗ-19, але сам Договір №МЗ-19 припинив свою дію лише з 21.03.2016.

Таким чином, набуття відповідачем права власності на дизельне паливо ULSD 10 ppm у кількості 520 тонн та перебування його на балансі підприємства, до моменту його повернення позивачу за актом №4 від 16.06.2015, мало достатню правову підставу.

Слід також зазначити, що на момент подання позивачем позову правовідносини сторін по даному Договору №МЗ-19 не були припинені.

Належні докази виникнення між сторонами правовідносин по Договору №МЗ-16, стосовно приймання на зберігання 520 тон, переданих по Договору №МЗ-19 відсутні.

При цьому, навіть у разі доведеності факту прийняття відповідачем зазначеного товару на зберігання по Договору №МЗ-16, набуття, однією зі сторін зобовязання, майна за рахунок іншої сторони, в порядку виконання договірного зобовязання, не є безпідставним, тому приписи ст.1212 ЦК України до таких правовідносин не можуть бути застосовані.

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позов позивача задоволенню не підлягає.

Відповідно до приписів ст.49 ГПК України, у разі відмови у позові, судовий збір підлягає покладенню на позивача.

Керуючись ст.ст.33, 34, 43, 44, 49, 82, 82-1, 84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 01 серпня 2016 року.

Суддя М.В.Мавродієва