ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Справа № 916/5075/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: С.В. Таран,
Суддів: Л.О. Будішевської, М.А. Мишкіної,
при секретарі судового засідання Г.Є. Бєлянкіній,

за участю представників сторін:
від позивача - Ю.В. Завгородня, довіреність №350/312/24/244 від 01.02.2016;

від відповідача - участі не брали;

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2016

у справі №916/5075/15

за позовом: Військової частини НОМЕР_1

до відповідача: фізичної особи-підприємця Кир`якова Степана Івановича

про стягнення 19483,74 грн

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015р. Військова частина НОМЕР_1 звернулась до фізичної особи-підприємця Кир`якова Степана Івановича з позовом в редакції заяви від 25.03.2016 про стягнення з останнього заборгованості, нарахованих штрафних санкцій, пені та індексації на загальну суму 19483,74 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 29.04.2016 у справі №916/5075/15 (головуючий суддя О.Ю. Оборотова, судді: О.В. Цісельський, Л.В. Степанова) позовні вимоги задоволено частково: стягнуто з фізичної особи-підприємця Кир`якова С.І. на користь Військової частини НОМЕР_1 заборгованість у розмірі 10592,74 грн; в решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2016 у справі №916/5075/15 змінити та задовольнити позовні вимоги повністю.

У судовому засіданні 21.07.2016 представник позивача апеляційну скаргу підтримав; представник відповідача участі не брав, хоча був належним чином сповіщений про час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи (а.с.162-164); власну позицію щодо апеляційної скарги в письмовому вигляді не висловив.

Ухвали Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 15.06.2016 та про відкладення розгляду апеляційної скарги від 05.07.2016 були повернуті органом поштового зв`язку з відміткою на конверті: "за відмовою адресата від одержання" (а.с.140-142, 162-164).

Проте Одеський апеляційний господарський суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань, виходячи з наступного.

Ухвали Одеського апеляційного господарського суду про прийняття апеляційної скарги до провадження від 15.06.2016 та про відкладення розгляду апеляційної скарги від 05.07.2016 було надіслано на адресу відповідача, вказану в позовній заяві та в апеляційній скарзі, а саме: 68443, Одеська обл., Арцизький район, с. Холмське, вул. Радянська, буд. 20.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань від 04.07.2016, сформованим за електронним запитом головуючого судді, фізична особа - підприємець Кир`яков Степан Іванович, реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 156-157). Саме за цією адресою було направлено відповідачу Одеським апеляційним господарським судом ухвали від 15.06.2016 та від 05.07.2016.

Відповідач несе відповідальність за всі можливі наслідки неподання відомостей стосовно змін свого місцезнаходження.

Відповідно до пункту 4 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02.06.2006 №01-8/1228 до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних або місця проживання фізичних осіб-учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій, тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками „адресат вибув, „адресат відсутній і т.п., можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом процесуальних дій.

Таким чином, господарський суд апеляційної інстанції вжив усіх заходів для повідомлення відповідача про час і місце проведення судових засідань, направляючи рекомендованою кореспонденцією ухвали про прийняття апеляційної скарги до провадження від 15.06.2016 та про відкладення розгляду апеляційної скарги від 05.07.2016 за місцем реєстрації фізичної особи - підприємця Кир`якова Степана Івановича.

Заслухавши пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла наступних висновків.
08.01.2014 між Військовою частиною НОМЕР_3 («зберігач») та фізичною особою-підприємцем Кир`яковим Степаном Івановичем («поклажодавець») укладено договір складування №7/91 (далі договір №7/91 від 08.01.2014), за умовами якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання майно поклажодавця; зберігач зберігає майно поклажодавця у приміщенні будівлі за ГП № 126, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Світанку, 47 А, військове містечко №210, площа виділена під зберігання - 50 кв.м, а поклажодавець використовує вказану площу для складування свого майна.

Згідно з пунктами 2.27, 2.28 договору №7/91 від 08.01.2014 передача майна на складування здійснюється за вартістю, визначеною відповідно до розрахунку підписаного сторонами; у разі припинення цього договору майно повертається зберігачем поклажодавцю, про що складається акт приймання - передачі.

Відповідно до пункту 3.1 договору №7/91 від 08.01.2014 плата за надання послуг із складування визначається розрахунком, підписаним сторонами.

Наявний в матеріалах справи розрахунок вартості наданих послуг підписаний лише посадовими особами позивача та складає 971 грн в місяць.

Сторонами у пунктах 3.2, 3.4 договору №7/91 від 08.01.2014 узгоджено, що плата за договором у розмірі 100% перераховується поклажодавцем на спеціальний реєстраційний рахунок зберігача щомісячно не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним; плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

У пунктах 4.1 - 4.3 договору №7/91 від 08.01.2014 поклажодавець зобов`язався використовувати складське приміщення відповідно до його призначення та умов цього договору; своєчасно і в повному обсязі сплачувати плату по договору; забезпечити збереження складського приміщення, запобігати його пошкодженню і псуванню.

Цей договір діє з 01.01.2014 по 31.12.2014 з гарантованим щорічним продовженням терміну дії договору складування (за письмовим погодженням сторін) на загальний строк до п`яти років за умови сумлінного виконання поклажодавцем усіх зобов`язань за умовами договору; у разі відсутності заяви поклажодавця про припинення чи укладення договору складування на новий строк протягом місяця до закінчення строку дії договору, дія договору припиняється після закінчення строку, на який його було укладено (пункти 9.1, 9.4 договору №7/91 від 08.01.2014).

Сторонами не подані та в матеріалах справи відсутні докази письмового погодження ними продовження терміну дії вказаного договору.

В порушення прийнятих на себе зобов`язань за договором №7/91 від 08.01.2014, відповідач плату за складування вніс лише за січень, лютий, березень, травень та червень місяці 2014р. - на загальну суму 4855 грн, про що свідчать виписки по рахункам скаржника за 06.03.2014, 05.05.2014, 01.07.2014, 03.04.2014, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем.

В остаточній редакції позовних вимог Військова частина НОМЕР_1 просила стягнути з відповідача на його користь 19483,74 грн, що складається з 15536 грн основної заборгованості, 466,08 грн 3% річних, 144,26 грн пені, 1637,4 грн інфляційних втрат та 1700 грн штрафу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, Господарський суд Одеської області виходив з підстав неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором №7/91 від 08.01.2014 протягом строку його дії.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 936, частини першої статті 938, частини першої статті 946 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності; зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання; плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання.

Позивачем розмір плати за зберігання визначений у розмірі 971 грн в місяць.

Фактичні дії відповідача, пов`язані з внесенням ним плати за січень, лютий, березень, травень та червень місяці 2014р. у визначеному Військовою частиною НОМЕР_1 розмірі, свідчать про її узгодження сторонами.

Згідно з вимогами статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Кожна сторона повинна вжити всіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За таких обставин, місцевим господарським судом обгрунтовано задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача 6797 грн плати за зберігання протягом визначеного договором №7/91 від 08.01.2014 строку.

В задоволенні решти позовних вимог про стягнення основної заборгованості Господарським судом Одеської області підставно відмовлено з огляду на припинення строку дії договору.

Твердження скаржника стосовно продовження строку дії договору на 2015 рік є безпідставними з огляду на таке. Строк дії договору №7/91 від 08.01.2014 у пункті 9.1 сторонами визначений з 01.01.2014 по 31.12.2014 з гарантованим щорічним продовженням терміну дії договору складування за умови наявності письмового погодження сторін та сумлінного виконання поклажодавцем усіх зобов`язань за договором. Враховуючи відсутність доказів письмового погодження сторонами щодо продовження строку дії договору та доказів сумлінного виконання протягом 2014р. поклажодавцем його умов, Одеський апеляційний господарський суд вважає обгрунтованим висновок місцевого господарського суду щодо припинення строку дії договору 31.12.2014.

Не обгрунтованими є також доводи апеляційної скарги про дію договору №7/91 від 08.01.2014 протягом 2015р. з підстав відсутності акту приймання -передачі майна зі зберігання, так як такий акт не складався і при передачі майна на зберігання.

Посилання скаржника на звіт про результати внутрішнього аудіту відповідності фінансово-господарської діяльності Військової частини НОМЕР_1 , як на доказ продовження строку дії договору №7/91 від 08.01.2014, до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки зазначений документ складений в односторонньому порядку органом, підпорядкованим Міністерству оборони України, до сфери управління якого належить позивач.

Щодо позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з відповідача сум неустойки колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) згідно з приписами статті 549 Цивільного кодексу України є грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконання зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до пунктів 3.4, 10.1 договору №7/91 від 08.01.2014 плата перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі підлягає індексації і стягується відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати; за прострочення платежів по платі за складування понад три місяці, поклажодавець сплачує штраф в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За таких обставин, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню в сумі 144,26 грн та штраф у сумі 1700 грн за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором №7/91 від 08.01.2014.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вказану норму та встановлені вище обставини, колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду вважає підставним задоволення місцевим господарським судом позовних вимог про стягнення 1637,4 грн інфляційних втрат та 314,08 грн 3% річних.

З огляду на викладене, а також те, що доводи апелянта щодо порушення Господарським судом Одеської області норм права при прийнятті рішення від 29.04.2016 у справі №916/5075/15 не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування оспореного судового акта колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не вбачає.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 29.04.2016 у справі №916/5075/15 без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 26.07.2016.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя Л.О. Будішевська

Суддя М.А. Мишкіна