ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року Справа № 905/1104/16

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді суддівКорсака В.А., Данилової М.В., Данилової Т.Б.
розглянувши матеріали касаційної скарги Підприємства "Укртранснафтогазпром"
на ухвалуДонецького апеляційного господарського суду від 12.05.2016
у справі № 905/1104/16 Господарського суду Донецької області
за позовомПриватного підприємства "Аква-Сіті"
доПідприємства "Укртранснафтогазпром"
простягнення заборгованості, 3 % річних та інфляційних втрат
за зустрічним позовомПідприємства "Укртранснафтогазпром"
доПриватного підприємства "Аква-Сіті"
провизнання договору неукладеним

в судовому засіданні взяли участь представники :

- - позивачане з'явився
- - відповідачане з'явився

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 25.04.2016 у справі № 905/1104/16 (суддя Осадча А.М.) відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви Підприємства "Укртранснафтогазпром" до Приватного підприємства "Аква - Сіті" про визнання договору № 1708-1/2011 від 17.08.2011 неукладеним.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Підприємство "Укртранснафтогазпром" оскаржило її в апеляційному порядку.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.05.2016 (у складі головуючого судді Татенко В.М., суддів: Чернота Л.Ф., Скакун О.А.) апеляційну скаргу Підприємства "Укртранснафтогазпром" на ухвалу Господарського суду Донецької області від 25.04.2016 у справі № 905/1104/16 повернуто заявникові без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 97 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України), оскільки до скарги заявником не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Клопотання про звільнення від сплати судового збору залишено судом без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою апеляційної інстанції, Підприємство "Укртранснафтогазпром" звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити на розгляд до Донецького апеляційного господарського суду.

Приватне підприємство "Аква-Сіті" не надіслало відзив на касаційну скаргу, що в силу положень статті 1112 ГПК України не перешкоджає перегляду судового акту, що оскаржується.

Сторони у справі не реалізували процесуальне право на участь у судовому засіданні суду касаційної інстанції, хоча про час та місце його проведення були повідомлені належним чином.

Перевіривши доводи касаційної скарги, юридичну оцінку встановлених фактичних обставин, проаналізувавши правильність застосування господарськими судами норм процесуального права, колегія суддів Вищого господарського суду України вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 91 ГПК України апеляційна скарга подається на ухвалу місцевого господарського суду, яка не набрала законної сили. Прийняття і розгляд апеляційної скарги на ухвали можливий лише з дотриманням приписів частини третьої статті 94 ГПК України, щодо необхідності надання доказів сплати судового збору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 97 ГПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається апеляційним господарським судом, якщо до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Повертаючи без розгляду апеляційну скаргу Підприємства "Укртранснафтогазпром" на підставі пункту 3 частини першої статті 97 ГПК України, апеляційний господарський суд виходив з того, що до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку і розмірі. При цьому, додане до апеляційної скарги клопотання про звільнення від сплати судового збору розцінено судом як необґрунтоване, оскільки апелянтом не було надано жодних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав сплаті судового збору.

З таким висновком погоджується і колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до апеляційної скарги не додано доказів сплати судового збору, однак апелянтом заявлено клопотання про звільнення його від сплати судового збору у зв'язку з тяжким фінансовим станом підприємства, яке знаходиться та здійснює свою діяльність в зоні проведення АТО.

Як зазначено в п. 9 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" судовий збір за подання позовних заяв та інших звернень, сплачений при їх поданні до господарських судів, які розташовані в районі проведення АТО, повторно не сплачується і не стягується. Якщо ж такий збір сплачено не було, то його сплата (стягнення) здійснюється на загальних підставах відповідно до Закону України "Про судовий збір" та з урахуванням платіжних реквізитів, визначених для того господарського суду, до якого подається відповідна заява чи інше звернення.

Статтею 8 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 (із змінами і доповненнями) зазначено, що при розгляді питань, пов'язаних з відстроченням та розстроченням сплати судового збору, зменшенням його розміру або звільненням від його сплати (стаття 8 Закону) і застосуванням приписів Закону щодо пільг зі сплати судового збору (стаття 5 Закону) господарським судам слід враховувати, що єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін.

Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Отже, виходячи з наведених положень, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану скаржника, який останній повинен довести суду, надавши відповідні докази в розумінні ст. 36 ГПК України.

Згідно зі ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

До клопотання заявником (апелянтом) не було надано жодних фінансових та бухгалтерських документів, що характеризують його фінансовий стан, а саме баланс річний (звіт про фінансовий стан підприємства), річний звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід), банківські довідки по його рахунках тощо.

Таким чином, враховуючи, що Підприємством "Укртранснафтогазпром" до матеріалів апеляційної скарги не було додано жодних доказів на підтвердження того, що його майновий стан перешкоджав сплаті судового збору у встановлених законом розмірі і порядку та не наведено обґрунтованих підстав, висновок суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги колегія вважає достатньо обґрунтованим.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України").

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов'язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір. Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати позовну заяву (в т.ч. апеляційну скаргу) заявнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В даному випадку, апеляційний суд, повертаючи без розгляду скаргу з підстав відсутності доказів сплати судового збору, надав належну оцінку посиланням скаржника, викладеним у його клопотанні про звільнення від сплати судового збору, правильно застосував п. 3 ч. 1 статті 97 ГПК України та статтю 8 Закону України "Про судовий збір".

Доводи, які викладені у касаційній скарзі не спростовують наведених висновків.

За таких обставин, касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до пункту 1 статті 1119 Господарського процесуального кодексу України касаційна інстанція за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити рішення першої інстанції або постанову апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 1115, 1117, 1119, 11111, 11113 Господарського процесуального кодексу України, Вищий господарський суд України

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького апеляційного господарського суду від 12.05.2016 у справі № 905/1104/16 залишити без змін.

Головуючий суддя В. А. Корсак

С у д д і М. В. Данилова

Т. Б. Данилова