ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2016 року Справа № 915/417/16

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складi головуючого суддi ОСОБА_1,

за участю:

секретаря судового засідання Долгової А.О.,

представників позивача: ОСОБА_2 - дов.№3762 від 04.07.2016,

ОСОБА_3- дов.№2449 від 28.04.2016,

представників відповідача: ОСОБА_4 - дов.№32 від 19.04.2016, ОСОБА_5-дов.№31 від 08.04.2016,

представника ІІІ особи: не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Державного підприємства Адміністрація морських портів України (01135, м.Київ, пр.Перемоги, 14) в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23),

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 КОМПАНІЯ (54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23/26),

ІІІ особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал (54001, м.Миколаїв, вул.Лягіна, 4/1),

про: стягнення заборгованості в сумі 872132,05 грн. Згідно заяви позивача №18-09/2222 від 04.04.2016 про виправлення описки: стягнення 976218,7 грн., -

в с т а н о в и в:

Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 КОМПАНІЯ заборгованість в сумі 872132,05 грн.

На підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Миколаївської області №170 від 07.06.2016 проведено повторний автоматизований розподіл справи №915/417/16.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2016, - справу №915/417/16 призначено головуючому судді Мавродієвій М.В.

Ухвалою суду від 08.06.2016 справу №915/417/16 прийнято до провадження суддею Мавродієвою М.В., розгляд справи призначено на 06.07.2016.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає наступне:

- нормами чинного законодавства, зокрема, Законом України Про морські порти України та постановою Кабінету Міністрів України №405 від 03.06.2013 встановлено, що Адміністрація надає портовим операторам спеціалізовану послугу та застосовує за її надання державні регульовані ціни тарифи, а портові оператори відповідно споживають спеціалізовану послугу та повинні її оплачувати. Позивач зазначає, що ним надана відповідачу спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, яка визначена додатком до постанови Кабінету Міністрів України №405 від 03.06.2013. Міністерством інфраструктури України Наказом №541 від 18.12.2015 затверджено тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України. У січні 2016 року відповідачем виконано навантажувально-розвантажувальні роботи із використанням причалів №5, №12, №13 тому, у відповідності до кількості перевантаженого товару, на підставі п.1 Розділу ІІ Тарифів йому нарахована плата за спеціалізовані послуги у розмірі 976218,7 грн. з ПДВ.

- Законом України Про морські порти України саме на позивача покладаються обовязки із забезпечення ефективного використання, підтримання у належному стані та розвитку причалів із забезпечення рівного доступу до них субєктів господарювання. Отримавши право користування причалом та причальною інфраструктурою на умовах договору сервітуту відповідач в будь-якому випадку має оплачувати спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, оскільки заходів згідно діючого законодавства, необхідних для підтримання у належному стані та розвитку причалу, ним не здійснюється;

27.04.2016 від позивача до суду надійшли письмові пояснення по справі №18-09/2682 від 27.04.2016, у яких він зазначає, що 12.04.2016 Товариством з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал виконані зобовязання відповідача щодо оплати спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу на суму 32459,89 грн. на підставі виставлених рахунків позивачем №22910088 від 11.04.2016 на суму 11823,72 грн. та №22920088 від 11.04.2016 на суму 20636,17 грн., у звязку з чим просить припинити провадження у справі в частині стягнення з відповідача 32459,89 грн. у звязку з відсутністю предмету спору та просить стягнути з відповідача на користь позивача 943758,81 грн. боргу (т.2 а.с.36-39).

06.07.2016 від позивача надійшло клопотання про виправлення у ч.2 прохальної частини позовної заяви №18-09/2222 від 04.04.2016 допущеної арифметичної помилки і замість ціни позову: 872132,05 грн. просить читати: 976218,7 грн. У даному клопотанні позивач також просить врахувати пояснення від №18-09/2682 від 27.04.2016 про припинення провадження в частині стягнення суми 32459,89 грн. та стягнення з відповідача 943758,81 грн.(т.2 а.с.234).

Відповідач у відзиві та додаткових поясненнях проти позовних вимог заперечує, посилаючись на наступне:

- відповідач жодного разу не надавав позивачу завдання (замовлення) на послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу; ніколи не отримував та не має наміру отримувати спеціалізовану послугу із забезпеченням доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України.

- відповідач використовує причал №12 та причальну інфраструктуру на підставі Договору про встановлення сервітуту №А3-А від 04.07.2013, який є діючим, оскільки додаткових угод про його розірвання сторонами не укладалось і немає жодного судового рішення про визнання вказаного договору недійсним або розірваним;

- згідно ст.22 Закону України Про морські порти України передбачений вичерпний перелік обовязкових платежів (портових зборів), які сплачуються в обовязковому порядку в морському порту, який не містить плати за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу. Тобто, спеціалізована послуга із забезпеченням доступу портового оператора до причалу це послуга, яка надається за погодженням сторін та не є обовязковою для кожного портового оператора, який здійснює свою господарську діяльність на території порту. За відсутності обовязковості надання портовим оператором послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу, та за відсутності факту замовлення такої послуги, у відповідача відповідно відсутній обовязок оплати таких послуг;

У додаткових письмових поясненнях (т.2 а.с.237, 238) відповідач висловив заперечення проти клопотання відповідача про припинення провадження у справі в частині стягнення 32459,89 грн. сплачених позивачу з боку ТОВ Дніпро-Бузький морський термінал, посилаючись на те, що припинення провадження у справі у звязку з відсутністю предмету спору можливе лише у разі існування предмету спору на початок розгляду справи. Оскільки у відповідача не виникло жодних зобовязань щодо оплати позивачу спеціалізованої послуги і наявність будь-якої заборгованості перед позивачем з її оплати відповідачем заперечується, то предмет спору був відсутній на момент подання позову. Крім того, відповідач зазначає, що ТОВ Дніпро-Бузький морський термінал виконало власні зобовязання зі сплати спеціалізованої послуги, а не здійснило оплату такої послуги за відповідача, оскільки навантажувально-розвантажувальні роботи по суднам Goodwill тa Navios Serenitu на причалах №5, №13 здійснювало саме ТОВ Дніпро-Бузький морський термінал.

3-я особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал у письмових поясненнях (т.2 а.с.76-78) підтримує висловлену відповідачем у справі позицію, зазначаючи зокрема, що рахунки №22920088 від 11.04.2016 та №22910088 від 11.04.2016 на суму 32459,89 грн. були ним сплачені у звязку з тим, що безпосередньо ТОВ Дніпро-Бузький морський термінал здійснювало навантажувально-розвантажувальні роботи по суднам Goodwill тa Navios Serenitu на причалах №5, №13. Посилання позивача на те, що ТОВ Дніпро-Бузький морський термінал виконало зобовязання ТОВ ОСОБА_6 КОМПАНІЯ з оплати послуг спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу на суму 32459,89 грн. на підставі ст.528 ЦК України вважає недоречним, оскільки ТОВ Дніпро-Бузький морський термінал виконало власне зобовязання щодо оплати вищевказаних виставлених рахунків на суму 32459,89 грн., адже саме ІІІ особою здійснено навантаження суден Goodwill тa Navios Serenitu на причалах №5, №13. Відповідачем не було покладено на ІІІ особу ніяких обовязків щодо сплати спеціалізованої послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу.

Під час розгляду справи, представники сторін підтримали доводи, викладені у позові, відзиві на позов та в письмових поясненнях по справі.

Розглянувши клопотання позивача про припинення провадження в частині стягнення з відповідача суми 32459,89 грн. у звязку з відсутністю предмету спору, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення клопотання відсутні, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що платником 32459,89 грн. є ІІІ особа - Товариство з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал, яка 12.04.2016 виконала свої власне зобовязання щодо оплати спеціалізованої послуги доступу портового оператора до причалу на підставі виставлених позивачем безпосередньо ІІІ особі рахунків №22910088 від 11.04.2016 на суму 11823,72 грн. та №22920088 від 11.04.2016 на суму 20636,17 грн. Факт здійснення навантажувально-розвантажувальні роботи по суднам Goodwill тa Navios Serenitu на причалах №5, №13, саме Товариством з обмеженою відповідальністю Дніпро-Бузький морський термінал як портовим оператором, сторонами не заперечено та не спростовано. При цьому, рахунки №02692671 від 03.01.2016 та №05312671 від 30.01.2016, які раніше були виставлені ТОВ ОСОБА_6 КОМПАНІЯ, були анульовані (т.2 а.с.43), тобто, правовідносини між сторонами по справі у цій частині взагалі не виникли і, відповідно, не можуть бети врегульовані сторонами у процесі розгляду даної справи. За вказаних обставин, правові підстави для припинення провадження у справі у порядку, визначеному п.1-1 ч.1 ст.80 ГПК України, відсутні.

08.07.2016 на адресу суду від ІІІ особи - ТОВ Дніпро-Бузький морський термінал надійшло клопотання про розгляд справу без участі його представника, за наявними матеріалах справи документами.

У судовому засіданні 06.07.2016 судом, у відповідності до ст.77 ГПК України, оголошувалась перерва.

У судовому засіданні 11.07.2016 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

При прийнятті рішення судом взято до уваги наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України Про морські порти України адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання обєктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Згідно ч.3 ст.23 Закону України Про морські порти України державні стратегічні обєкти портової інфраструктури та інше державне майно, закріплене за адміністрацією морських портів України, належать їй на праві господарського відання. Адміністрація морських портів України володіє, користується та розпоряджається закріпленим за нею державним майном з урахуванням його цільового призначення, а також обмежень правомочностей щодо розпорядження таким майном, визначених цим Законом, іншими законодавчими актами, її статутом.

Відповідно до ч.1 ст.136 ГК України право господарського відання є речовим правом субєкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

У господарському віданні Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) знаходиться причали №5, №12 та №13, які розташовані за адресою: 54020, м.Миколаїв, вул.Заводська, 23, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11671223 (т.1 а.с.22-23).

Товариство з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 КОМПАНІЯ є портовим оператором морського порту ОСОБА_1, що підтверджується Реєстром морських портів України, який ведеться відповідно до Порядку ведення Реєстру морських портів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №496 від 11.07.2013.

Відповідно до п.11 ст.1 Закону України Про морські порти України портовий оператор (стивідорна компанія) - субєкт господарювання, що здійснює експлуатацію морського терміналу, проводить вантажно-розвантажувальні роботи, обслуговування та зберігання вантажів, обслуговування суден і пасажирів, а також інші повязані з цим види господарської діяльності.

04.07.2013 між Державним підприємством „Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії Державного підприємства „Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) та Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 КОМПАНІЯ укладено Договір №А3-А про встановлення сервітуту (надалі Договір №А3-А), а також були підписані дві Додаткові угоди: №1 від 08.08.2013 та №2 від 01.04.2014, якими було внесено зміни до вищевказаного договору (т.2 а.с.188-201).

Як вбачається з преамбули Договору №А3-А про встановлення сервітуту договір було укладено у звязку з необхідністю виконання користувачем комплексу робіт і послуг, повязаних з перевалкою вантажів (навантажувально-розвантажувальних робіт) через причал №12 та з використанням причальної інфраструктури (залізничні колії та підкранові колії), а також забезпечення володільцем можливості користування користувачем вказаними причалами та причальною інфраструктурою.

Відповідно до п.1.1 Договору №А3-А, сервітут встановлюється щодо користування причалом та причальною інфраструктурою, які розташовані за адресою: 54020, м.Миколаїв, вул. Заводська, 23.

Згідно п. 2.1 Договору №А3-А, сервітут встановлюється для можливості здійснення користувачем навантажувально-розвантажувальних робіт через причал з використанням причальної інфраструктури.

У відповідності до п.3.1 Договору №А3-А, видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу №12 та причальної інфраструктури (Додаток № 1, який є невідємною частиною цього Договору), наступною довжиною:

причал №12 (інв. №1031039) -187,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

залізничні колії №53, №54 (інв. №№1031085, 1031086) 355,68 м.п.;

підкранові колії (інв. №1031068) - 180,0 м.п. у дві нитки.

Додатковою угодою №2 від 01.04.2014 до п.3.1 Договору №А3-А, сторони узгодили викласти в наступній редакції: Видом права сервітуту є право користування майном (причалом та причальною інфраструктурою) згідно з Планом-схемою причалу №12 та причальної інфраструктури (Додаток №1, який є невідємною частиною цього Договору), наступною довжиною:

причал №12 (інв. №1031039) -187,0 м.п., технологічна ширина 15,0 м.п.;

залізничні колії №53, №54 (інв. №№1031085, 1031086) 355,68 м.п.;

підкранові колії (інв. №1031068) - 182,0 м.п. у дві нитки.

Пунктом 3.2 Договору №А3-А визначено, що сервітут полягає у можливості вільного та безперешкодного користування користувачем причалом та причальною інфраструктурою, визначених вище у п.3.1 даного Договору.

Умовами п.п.4.1 Договору №А3-А встановлено, що зміст права сервітуту полягає у наданні права користування причалом та причальною інфраструктурою згідно п.3.1 Договору. Сервітут є строковим та оплатним.

Згідно до п.14.1 Договору №А3-А, договір набирає чинності з моменту підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє по 31.12.2018 включно. У випадку якщо користувач не пізніше ніж за один місяць до закінчення терміну дії Договору не повідомить володільця про намір припинити його дію, Договір вважається автоматично пролонгованим на той же самий строк на тих самих умовах.

У відповідності до п.5.1 Договору №А3-А, сторонами встановлено, що вартість плати за користування сервітутом причалом №12 та причальною інфраструктурою за місяць складає: 40083,33 грн. без ПДВ. ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України. У разі якщо фактичне користування причалом та причальною інфраструктурою користувачем не відбувається, плата за цей період володільцем з користувача не справляється.

08.08.2013 Додатковою угодою №1 до Договору №А3-А, п.5.1 було викладено в наступній редакції: Плата за сервітут за місяць складає: - причал №12 (інв. №1031039) 40083,33 грн. без ПДВ; залізничні колії №53, №54 (інв.№№1031085, 1031086) 1825,07 грн. без ПДВ; - підкранові колії (інв.№1031068) 1325,08 грн. без ПДВ. ПДВ стягується відповідно до чинного законодавства України. У разі якщо фактичне користування причалом користувачем не відбувається, плата за цей період володільцем з користувача не справляється. У разі, якщо протягом місяця фактичне користування обєктом причальної інфраструктури користувачем не відбувається, плата за такий місяць володільцем з користувача не справляється, у протилежному випадку плата за користування таким обєктом справляється у повному обсязі за місяць. 01.04.2014 Додатковою угодою №2 до п.5.1 Договору №А3-А, сторонами було внесено зміни, а саме: 1325,08 грн. замінено на 1327,67 грн..

Сервітут, встановлений Договором №А3-А, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На момент розгляду спору Договір №А3-А є чинним, тобто відповідно до положень ст.ст.525, 526 ЦК України, сторони можуть користуватися наданими за договором правами та повинні виконувати взяті на себе зобовязання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07 липня 2015 року №483 Про внесення зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 3 червня 2013 року №405 відповідно до ст..21 Закону України Про морські порти України внесено зміни в додаток до постанови Кабінету Міністрів України від 03 червня 2013 року №405 та доповнено перелік спеціалізованих послуг, що надаються у морському порту субєктами природних монополій, які підлягають державному регулюванню наступною послугою:

Забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Наказом Міністерства інфраструктури України Про затвердження Тарифів на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України №514 від 18.12.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 грудня 2015р. за №1608/28053, затверджено відповідні тарифи, розрахунок плати тощо.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України Про погодження тарифів на спеціалізовану послугу із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України №1331-р від 14.12.2015 погоджено встановлені Міністерством інфраструктури в установленому порядку тарифи на спеціалізовані послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, крім причалу, що використовується портовим оператором на підставі договору оренди, концесії, спільної діяльності, укладеного відповідно до законодавства.

Згідно з п.2 розділу І Тарифів сплата за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України (за групами морських портів), здійснюється портовим оператором за ставками за ці послуги, визначеними додатком 2 до цих Тарифів, державному підприємству Адміністрація морських портів України.

Відповідно до п. 3 розділу І Тарифів розрахунок вартості послуг із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, здійснюється за кількістю вантажу, яка пройшла через причал у процесі навантаження або вивантаження на борт або з борту судна або плавучої споруди, із залученням засобів, що перебувають у власності або використовуються портовим оператором для виконання навантажувально-розвантажувальних робіт і які розміщено у межах причалу або над причалом (конвеєри, трубопроводи).

Пунктом 4 розділу І Тарифів встановлено, що сплата за послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України, здійснюється відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Згідно з п.3 розділу II Тарифів нарахування плати за спеціалізовані послуги, здійснюється шляхом множення кількості вантажу, за яку здійснюється нарахування плати, визначеної у одиницях виміру згідно з пунктом 1 цього розділу, на ставку за ці послуги для відповідного вантажу, визначену відповідно до пункту 2 цього розділу.

Керуючись вказаними нормативними актами, позивачем по факту здійснення відповідачем у січні 2016 року навантажувально-розвантажувальних робіт на причалах №5, №12 та №13 останньому нарахована плата за спеціалізовані послуги в загальному розмірі 976218,7 грн. та виставлено до сплати 9 рахунків, факт отримання яких відповідачем підтверджується витягом з „Журналу реєстрації рахунків (гривня) 2016 рік (т.1 а.с.141-146) та підписами представників відповідача на супровідних листах, які містяться в матеріалах справи.

У звязку з відсутністю з боку відповідача оплати рахунків, позивачем були направлені на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_6 КОМПАНІЯ вимоги №18-19/514 від 28.01.2016 (т.1 а.с.147), №18-19/723 від 05.02.2016 (т.1 а.с.148) та претензія №18-09/1270 від 26.02.2016 (т.1 а.с.149-154), які залишено відповідачем без відповіді та задоволення, що стало підставою для звернення позивача до господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони та їх представників суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.12 ст.1 Закону України «Про морські порти України» причал це гідротехнічна споруда, яка має швартовні та відбійні пристрої і призначена для стоянки та обслуговування суден, обслуговування пасажирів, у тому числі для їх посадки на судна і висадки з суден, проведення вантажно-розвантажувальних робіт.

Частиною третьою статті 18 Закону України Про морські порти України встановлено, що власники та/або користувачі технологічно повязаних обєктів портової інфраструктури зобовязані укладати між собою договори, що визначають взаємні права і обовязки щодо організації та забезпечення безперервності технологічного процесу надання відповідних послуг у морському порту і встановлюють єдиний порядок експлуатації відповідної інфраструктури морського порту.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У пункті 2 частини першої статті 395 Цивільного кодексу України визначено, що речовими правами на чуже майно є право користування (сервітут).

За змістом статті 401 Цивільного кодексу України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України встановлено, що сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Відповідно до статті 403 Цивільного кодексу України сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобовязана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут не підлягає відчуженню. Сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

Згідно Договору №А3-А від 04.07.2013, сервітут полягає в праві відповідача користуватися причалом №12, підкрановими коліями та залізничними коліями з метою виконання навантажувально-розвантажувальних робіт із використанням належного відповідачу рухомого та нерухомого майна.

Умовами п.7.1.3. Договору №А3-А про встановлення сервітуту, передбачено, що відповідач зобовязаний організовувати виконання навантажувально-розвантажувальних робіт відповідно до діючого законодавства України, дотримуватись правил, діючих на території позивача.

Дії портового оператора щодо надання підтвердження позивачу готовності прийняття судна для обробки вантажів обумовлені положеннями Звіту звичаїв морського порту ОСОБА_1. Так, п.п.5.6., 5.7. Зводу Звичаїв передбачено, що прийом суден у морський порт ОСОБА_1 під обробку та інші операції проводиться на підставі укладених договорів (угод) та здійснюється тільки після попереднього узгодження з портовим оператором та Адміністрацією порту. Підтверджені судна включаються головною диспетчерською Адміністрації порту в графік підходу суден під обробку виходячи із заявленої дати приходу суден і запланованого часу обробки суден.

Зі змісту листів відповідача №01-3/5/1 від 05.01.2016, №01-3/1572/1 від 24.12.2015, №01-3/25/1 від 11.01.2016, №01-3/21/1 від 11.01.2016, №01-3/441 від 13.01.2016, №01-3/63/1 від 20.01.2016, №01-3/43/1 від 13.01.2016 вбачається, що відповідач їх скеровує у відповідь на заявки замовників послуг по переробці вантажу на підтвердження того, що портовий оператор має можливість та готовий прийняти судно для здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт в рамкам правовідносин, які врегульовані договорами про надання послуг із організації та виконання ВРР вантажів, укладеним між портовим оператором та замовником цих послуг. Таку заявку замовник послуг направляє портовому оператору та диспетчеру МФ ДП АМПУ, відповідно і підтвердження можливості прийняття та обробки вантажу портовий оператор направляє, як на адресу замовника так і МФ ДП АМПУ.

Отже, суд приходить до висновку, що позивач отримує вказані документи в порядку повідомлення про можливість здійснення відповідачем робіт по обробці вантажу, а не як замовлення відповідачем послуги з надання доступу до причалу №12.

Відповідач вказує на те, що такий порядок дій і обмін такою документацію існував між позивачем та відповідачем і в 2014-2015 році, коли здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт здійснювалось лише на підставі договору про встановлення сервітуту і такого виду спецпослуги, як забезпечення доступу до причалу не існувало, що не спростовано позивачем.

Пунктом 7.1.5 Договору №А3-А, визначений обовязок відповідача щомісячно до 20-го числа місяця наступного за розрахунковим, згідно виставленого рахунку позивача, вносити плату за користування сервітутом за попередній місяць.

Відповідачем на виконання п.7.1.5 Договору №А3-А здійснено оплату за користування сервітутом причалу №12 та причальної інфраструктури за січень березень 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням №809 від 12.04.2016.

Посилання позивача на те, що здійснення вантажних операцій відповідачем на причалі після прийняття Постанови КМУ №483 не дає змогу МФ ДП АМПУ забезпечити рівний доступ всіх субєктів господарювання до причалів судом відхиляється оскільки ним не доведено, що здійснення навантажувально-розвантажувальних робіт на підставі діючого договору про встановлення сервітуту будь-яким чином порушує права інших осіб та не дає можливості МФ ДП АМПУ забезпечити рівний доступ субєктів господарювання до причалів.

Твердження позивача, що відповідач не має можливості користуватися правами, наданими договором сервітуту у звязку з тим, що він не виконує умови Правил технічної експлуатації портових гідротехнічних споруд щодо вжиття заходів технічного нагляду експлуатації причалу не стосуються предмету спору та відхиляються судом.

Положення постанови Кабінету Міністрів України №483 від 07.07.2015, наказу Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015 не містять прямої вказівки на те, що правові механізми користування причалом та причальною інфраструктурою мають припинити свою дію або змінюються правовідносини сторін. Зазначеними нормативними актами лише врегульовано на законодавчому рівні додатковий правовий механізм доступу до причалу у формі відповідної послуги, яка не встановлена як обовязкова.

Зазначеними актами не надано визначення поняття спеціалізована послуга із забезпечення доступу портового оператора до причалу, не врегульовано, що саме включає в себе вказана послуга, та не передбачено, що вона включає в себе також надання права користування причалом, права користування причальною інфраструктурою (підкрановими та залізничними коліями) тощо.

Позивач помилково ототожнює внесення послуги доступу до причалу до переліку послуг природних монополій із встановленням єдиного (монопольного) механізму доступу до причалу.

Послуга доступу до причалу, що передбачена вказаними Постановою Кабінету Міністрів України і наказом Міністерства інфраструктури України, не заміняє сервітут, права сервітуарія є ширшими за обсягом за право доступу до причалу, а сервітут як речове право користування чужим майном не є предметом регулювання вказаних актів.

Станом на день розгляду справи в суді жодним актом не визначено незаконність вже існуючих правовідносин між сторонами, які регулюють використання відповідачем причалу та здійснення за його допомогою навантажувально-розвантажувальних робіт на підставі договору про встановлення сервітуту.

Правова природа правовідносин, що виникають із договору про надання послуг, та договору про встановлення сервітуту, є різною. Однак, обсяг набутих відповідачем прав за договором про встановлення сервітуту включає в себе можливість здіснення вантажних операцій через причал та причальну інфраструктуру, і не потребує вчинення будь-яких додаткових дій, тому в нього відсутня потреба в замовленні і споживанні спецпослуги по забезпеченню доступу до причалу. При цьому, позивачем не надано належних в розумінні статті 34 Господарського процесуального кодексу України доказів на підтвердження вчинення ним будь-яких дій, які б свідчали про надання відповідачу послуги та її замовлення останнім.

Не доведено позивачем і того, що вказана послуга, як податки й збори, носить обовязковий характер, оскільки положеннями Закону України «Про морські порти України», постанови Кабінету Міністрів України №405 від 03.06.2013, наказу Міністерства інфраструктури України №541 від 18.12.2015 лише встановлюють факт державного регулювання ціноутворення спеціалізованої послуги забезпечення доступу портового оператора до причалу, тобто ціна на таку послугу не може бути вільною, а не визначають умови, обставини, підстави її надання та не зобовязують отримувати таку послугу.

Відповідно до ст.32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

За вимогами ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст.34 ГПК України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивачем не доведено належними засобами доказування факту надання відповідачу спеціалізованої послуги доступу до причалу, з огляду на що у задоволенні позову Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Миколаївської філії державного підприємства Адміністрація морських портів України (адміністрація Миколаївського морського порту) слід відмовити.

Інші наявні в матеріалах справи документи вищевикладених висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.33, 34, 44, 49, 77, 82, 821,84, 85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду, у відповідності зі ст.85 Господарського процесуального кодексу України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом

Згідно ст.ст.91, 93 Господарського процесуального кодексу України, сторони у справі, прокурор, треті особи, особи, які не брали участь у справі, якщо господарський суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення місцевого господарського суду, яке не набрало законної сили.

Апеляційна скарга подається через місцевий господарський суд, який розглянув справу.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу.

Рішення оформлено у відповідності до ст.84 ГПК України

та підписано суддею 18 липня 2016 року

Суддя М.В.Мавродієва