ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2016 р. Справа № 911/1605/16

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Антонов»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Південна торгова компанія «Альянс Фарм»

про стягнення 399 361,79 грн

За участю представників:

від позивача ОСОБА_1 (дов. №35/5178 від 14.07.2015);

від відповідача ОСОБА_2 (дов. б/н від 14.05.2016);

від третьої особи не зявились.

Обставини справи:

Державне підприємство «Антонов» (далі позивач) звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» (далі відповідач) про стягнення 399 361,79 грн боргу, з яких 168 676,13 грн пені, 168 639,22 грн штрафу, 48 182,64 грн інфляційних втрат та 13 863,80 грн 3% річних за прострочення поставки продукції.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань з поставки товару згідно договору поставки обладнання №07-325-15 від 09.05.2015.

Ухвалою господарського суду Київської області від 19.05.2016 порушено провадження у справі № 911/1605/16, розгляд справи призначено на 16.06.2016.

16.06.2016 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника позивача надійшов лист б/н від 16.06.2016 (вх. №12705/16) про відсутність аналогічного спору.

16.06.2016 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника відповідача надійшла заява б/н від 16.06.2016 (вх. №12706/16) про залучення третьої особи та клопотання б/н від 16.06.2016 (вх. №12707/16) про зменшення розміру штрафних санкцій.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.06.2016 розгляд справи відкладено на 07.07.2016 та залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю Південна торгова компанія Альянс Фарм.

04.07.2016 через канцелярію господарського суду Київської області від представника позивача надійшли уточнення до позовної заяви №35/7026 від 30.06.2016 (вх. №13768/16).

07.07.2016 через канцелярію господарського суду Київської області, до початку судового засідання, від представника третьої особи надійшла заява б/н від 07.07.2016 (вх. №14057/16) про відкладення розгляду справи та про продовження строку розгляду справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.07.2016 продовжено строк вирішення спору у спарві №911/1605/16 на 15 днів, розгляд справи відкладено на 21.07.2016.

15.07.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника позивача надійшла уточнена позовна заява №35/7026 від 30.06.2016 (вх. №14741/16).

18.07.2016 до канцелярії господарського суду Київської області від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх. 14853/16), згідно якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, та просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Заяв чи клопотань про застосування позовної давності до вимог позивача відповідачем не заявлено.

В судовому засіданні 21.07.2016 представник позивача підтримав позов повністю, представник відповідача заперечив проти заявлених позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних, та в іншій частині позовних вимог просив зменшити розмір штрафних санкцій на 90%.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

29.07.2015 між Державним підприємством «Антонов» (позивач, за договором покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» (відповідач, за договором постачальник) було укладено договір поставки обладнання №07-325-15, згідно якого постачальник зобовязався в порядку та на умовах, визначених договором, поставити і передати у власність покупцю ендоскопічне обладнання виробництва компанії Olympus (товар), а покупець зобовязався в порядку та на умовах договору прийняти та оплатити цей товар.

Відповідно до п. 3.1 договору зазначений в п.1.1 договору товар та документи на нього повинні бути передані покупцю протягом 60 календарних діб з моменту отримання 100% передплати в розмірі, зазначеному в п.4. на розрахунковий рахунок постачальника.

Згідно п. 4.1, 4.2 договору ціна договору 7 668 780,95 грн, в т.ч. ПДВ 7% 501 695,95 грн. Розрахунок за цим договором між постачальником а покупцем проводиться шляхом перерахування коштів в розмірі 100% від вартості товару на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 5.1 договору сторони визначили, що договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами зобовязань зазначених в договорі.

Відповідно до п. 6.1.1 постачальник зобовязаний вчасно передати покупцю товар згідно п. 3.1 та 2.4 договору в стані, що відповідає умовам договору.

Згідно п. 7.1 договору за несвоєчасну поставку товару постачальник сплачує покупцеві пеню з розрахунку 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної суми.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач в повному обсязі здійснив оплату за товар, так платіжним дорученням №6444 від 31.07.2015 ДП «Антонов» перерахувало на рахунок відповідача 7 668 780,95 грн згідно рахунку фактури №77 від 30.07.2015.

Враховуючи умови договору, поставка товару повинна була бути здійснена до 29.09.2015 включно.

Однак, в порушення умов договору відповідач поставив товар з простроченням визначеного строку, а саме частина товару на суму 5 259 649,20 грн була поставлена 12.10.2015, що підтверджується видатковою накладною №320 від 12.10.2015 та частину товару на суму 2 409 131,75 грн поставлено 16.11.2015, що підтверджується видатковою накладною №438 від 16.11.2015.

Відтак, прострочення з поставки товару складає 11 днів згідно видаткової накладної №320 від 12.10.2015 та 46 днів згідно видаткової накладної №438 від 16.11.2015.

Позивач користуючись правом, передбаченим договором у разі прострочення поставки, нарахував 168 676,13 грн пені, 168 839,22 грн штрафу, 13 863,80 грн 3% річних та 48 182,64 грн інфляційних втрат.

З метою досудового врегулювання спору, 28.12.2015 позивач направив на адресу відповідача претензію №35/9748, згідно якої просив протягом 5 банківських днів сплати нараховані штрафні санкції за порушення строків поставки товару в загальному розмірі 399 361,79 грн.

Зазначена претензія була отримана відповідачем, але залишилась без відповіді та задоволення.

Предметом позову є вимоги позивача про стягнення 168 676,13 грн пені, 168 639,22 грн штрафу, 48 182,64 грн інфляційних втрат та 13 863,80 грн 3% річних за прострочення поставки продукції.

Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини поставки.

Частиною першою ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (абз. 2 ч. 1 ст. 175 ГК України).

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Пунктом першим статті 193 Господарського кодексу України та статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 217 ГК України встановлено, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Приписами ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно п. 7.1 договору за несвоєчасну поставку товару постачальник сплачує покупцеві пеню з розрахунку 0,1% від вартості несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної суми.

Відповідно до розрахунку позивача до стягнення пред'явлені, зокрема, пеня у розмірі 57 856,15 грн за порушення зобовязання з поставки товару на суму 5 259 649,20 грн за період з 30.09.2015 по 11.10.2015 та у розмірі 110 819,98 грн порушення зобовязання з поставки товару на суму 2 409 131,75 грн за період з 30.09.2015 по 15.11.2015; та штраф у розмірі 7 % за прострочення більш ніж 30 календарних днів за порушення зобовязання з поставки товару на суму 2 409 131,75 грн.

Перевіривши розрахунок позивача в частині стягнення пені та штрафу, суд дійшов висновку, що зазначені позовні вимоги про стягнення 168 676,13 грн пені та 168 639,22 грн штрафу є обґрунтованими, не заперечуються відповідачем, а відтак є такими що підлягають задоволенню.

Однак, відповідач звернувся до суду з клопотання про зменшення розміру пені та штрафу на 90%, тобто з 337 315,35 грн до 33 731,54 грн.

В обґрунтування зазначеного клопотання відповідач зазначає, що прострочення строків поставки товару відбулось не з його вини та позивач не поніс жодних збитків через затримку поставки обладнання.

На підтвердження чого відповідач зазначив, що затримка поставки відбулась через затримку виконання зобовязань за іншим договором укладеним між відповідачем та ТОВ «Альянс Фарм», від виконання якого повністю залежало виконання спірного договору.

Крім того, відповідач в підтвердження того, що позивач не зазнав збитків, надав інформацію про майновий стан ДП «Антонов».

Суд критично оцінює зазначені посилання відповідача, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими.

Так, укладаючи договір між ДП «Антонов» та ТОВ «Медікалгруп-Україна», сторони погодили строки поставки та передбачили відповідальність в разі невиконання умов договору, в договорі відсутні будь-які зауваження щодо відстрочення строку поставки в разі затримки поставки за іншим договором, що укладався відповідачем та третьою особою.

Крім того, відповідач не позбавлений права звернутись до третьої особи за відшкодуванням збитків, які міг зазнати відповідач у звязку з неналежним виконанням третьою особою укладеного між ними договору поставки.

Позивач також зазначив, що поставлений не в строк товар використовується позивачем для надання медичних послуг працівникам ДП «Антонов», які працюють на шкідливому виробництві, відтак затримка в поставці мала негативний вплив при наданні медичних послуг працівникам.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 48 182,64 грн інфляційних втрат та 13 863,80 грн 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно п. 1.1 Постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» грошовим, за змістом статей 524, 533 - 535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Грошове зобов'язання виражається в грошових одиницях України або в грошовому еквіваленті в іноземній валюті. Якщо зобов'язання виражене в банківському металі, то відповідне правовідношення не є грошовим зобов'язанням, і до нього не застосовуються норми про відповідальність за порушення такого зобов'язання.

Обовязок відповідача поставити обладнання не є грошовим зобовязанням в розумінні ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, відтак у позивача відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України при нарахуванні інфляційних втрат та 3% річних на зобовязання у звязку з простроченням строків поставки.

Враховуючи вищевикладене та положення вищезазначених норм, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення 168 676,13 грн пені, 168 639,22 грн штрафу, 48 182,64 грн інфляційних втрат та 13 863,80 грн 3% річних за прострочення поставки продукції підлягають частковому задоволенні у розмірі 168 676,13 грн пені та 168 639,22 грн штрафу.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до статей 44, 49 ГПК України, покладаються судом на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 44, 49, 82-85 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медікалгруп-Україна» (08133, Київська обл., Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Чорновола, буд. 1А; ідентифікаційний код 38467184) на користь Державного підприємства «Антонов» (03062, м. Київ, Святошинський район, вул. Академіка Туполєва, буд. 1; ідентифікаційний код 14307529) 168 676 (сто шістдесят вісім тисяч шістсот сімдесят шість гривень) 13 коп. пені, 168 639 (сто шістдесят вісім тисяч шістсот тридцять девять гривень) 22 коп. штрафу за прострочення поставки товару та 5 059 (пять тисяч пятдесят девять гривень) 73 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його належного оформлення та підписання, і може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Повне рішення складено: 22.07.2016

Суддя В.М. Антонова