ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2016 р. Справа № 909/515/16

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Фрич М. М., секретар судового засідання Вакалюк А. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Комунального підприємства "Коломияводоканал",

вул. Шевченка, 3,с. Шепарівці,

Коломийський район, Івано-Франківська область,78249

до відповідача: Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"

вул. Індустріальна, 34,м. Івано-Франківськ,76000

про зобов'язання укласти додатковий договір №1 від 16.05.2016 року до договору "Про постачання електричної енергії" №1048 від 19.01.2009 року

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 - представник, (довіреність №385 від 06.07.2016 р.);

від відповідача: ОСОБА_2 - представник, (довіреність №985 від 15.10.2015 р.).

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Коломияводоканал" подало позов до Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" про зобов'язання укласти додатковий договір №1 від 16.05.2016 року до договору "Про постачання електричної енергії" №1048 від 19.01.2009 року.

Ухвалою суду від 21.06.2016 року прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі і призначено розгляд справи на 07.07.2016 року. В судовому засіданні 07.07.2016 року судом оголошено перерву у розгляді справи до 14.07.2016 року, про що представники сторін були повідомлені. Ухвалою суду від 14.07.2016 року відкладено розгляд справи на 26.07.2016 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечив.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив таке.

Позивач вказує на те, що комунальне підприємство "Коломияводоканал" направило ПАТ "Прикарпаттяобленерго" для належного проведення розрахунків за спожиту електроенергію Додатковий договір №1 від 16.05.2016 року згідно якого запропонувало доповнити Договір "Про постачання електричної енергії" №1048 від 19.01.2009 року підпунктом 4.2.5. виклавши його в редакції:

- " 4.2.5. В разі проведення взаєморозрахунків за спожиту електроенергію у відповідності до Наказу Міністерства електроенергетики та вугільної промисловості України, Міністерства Фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 "Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію" штрафні санкції за несвоєчасну оплату за спожиту електроенергію споживачу не нараховуються".

Позивач стверджує, що 06.06.2016 року на адресу КП "Коломияводоканал" надійшов лист №026/666 від 01.06.2016 року в якому зазначено, що ПАТ "Прикарпаттяобленерго" не погоджується на запропоновані КП "Коломияводоканал" зміни до договору.

За словами позивача, послугами КП "Коломияводоканал" у м. Коломия на сьогоднішній день користуються 19 647 абонентів, які являються основним джерелом доходу підприємства, з них більша половина вже користується субсидією. Позивач стверджує, що безпосередньо на рахунки підприємства, що надає послуги громадянам, які користуються пільгами та субсидіями надходить незначна сума коштів від реалізованих послуг, а саме 41 %, яка спрямовується на оплату праці та на сплату податків та зборів.

Позивач, посилаючись на п. 1.2 Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, затверджений наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 03.08.2015 року №493/688, вказує на те, що розрахунки проводяться за згодою сторін на підставі актів звіряння за нарахованими пільгами, субсидіями та компенсаціями населенню або договорів, що визначають обсяг щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільного протокольного рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач безпідставно нараховує штрафні санкції КП "Коломияводоканал".

Таким чином, позивач просить суд зобов'язати ПАТ "Прикарпаттяобленерго" укласти Додатковий договір №1 від 16.05.2016 року до Договору "Про постачання електричної енергії" №1048 від 19.01.2009 року.

Відповідач з позовними вимогами не погодився, подав суду відзив №054/6716 від 06.07.2016 року (вх.№9539/16 від 07.07.2016 року. У своєму відзиві відповідач щодо договірних відносин вказує, що відповідно до п.5.5. Правил користування електричною енергією, що затверджені Постановою НКРЕ від 31.07.1996 року №28 відповідальність споживача за несвоєчасне внесення платежів є істотною умовою договору про постачання електричної енергії. На думку відповідача, внесення до договору про постачання електроенергії змін щодо не нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату за спожиту електроенергію буде суперечити чинному законодавству у сфері електроенергетики.

Щодо додаткового договору відповідач вказав, що запропонований позивачем проект додаткового договору розроблений всупереч Правилам користування електричною енергією та типовому договору, наведеному у додатку 3 Правил.

Разом з тим, відповідач зазначив, що в силу ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів.

Таким чином, відповідач просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Виходячи з матеріалів справи та керуючись вимогами діючого законодавства, суд дійшов в спірному випадку наступних висновків.

Позовні вимоги позивача, викладені ним у позовній заяві вих.№215 від 15.06.2016 року (вх.№6191/16 від 21.06.2016) не підлягають до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст.26 Закону України "Про електроенергію" споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією.

Статтею 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено договір про постачання електричної енергії від 19.01.2009 року №1048. Вказаним договором передбачено, зокрема, нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату за спожиту електроенергію.

Відповідно до ст.651 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.5.5 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної Комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 договір про постачання електричної енергії містить такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей, зокрема, відповідальність сторін за невиконання умов договору та підстави її застосування.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить суд укласти додатковий договір №1 від 16.05.2016 року, відповідно до якого просить доповнити п.4.2 договору "Про постачання електричної енергії" №1048 від 19.01.2009 року підпунктом 4.2.5. - в разі проведення взаєморозрахунків за спожиту електроенергію у відповідності до Наказу Міністерства електроенергетики та вугільної промисловості України, Міністерства Фінансів України від 03.08.2015 року №493/688 "Про затвердження Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію" штрафні санкції за несвоєчасну оплату за спожиту електроенергію споживачу не нараховуються. Таким чином, фактично має місце внесення змін до договору в частині, що стосується нарахування штрафних санкцій. Відповідальність сторін за невиконання умов договору та підстави її застосування є істотною умовою для договорів такого виду.

Суд погоджується з твердженнями відповідача про те, що внесення до договору про постачання електроенергії змін щодо не нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату за спожиту електроенергію буде суперечити чинному законодавству у сфері електроенергетики.

Крім того, відповідно до ст.179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови (п.4 ст.179 ГК України).

В спірному випадку, додатковий договір, який просить укласти позивач, суперечить вимогам п.5.5 Правил користування електричною енергією, затверджених Постановою Національної Комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28, а відтак і вимогам п.4 ст.179 ГК України, оскільки зміст Додаткової угоди №1 від 16.05.2016 року відступає від змісту типового договору, який укладається для регулювання відносин у сфері електроенергетики. Вказане підтверджується також Додатком 3 до Правил користування електричною енергією, який встановлює форму та зміст типового договору про постачання електричної енергії. В даному випадку, наявні розбіжності не можна вважати конкретизацією умов типового договору, оскільки додатковий договір, який просить укласти позивач і яким фактично вносяться зміни до договору "Про постачання електричної енергії" №1048 від 19.01.2009 року, виключає положення щодо нарахування штрафних санкцій, що є істотним для такого типу договорів.

Така правова позиція викладена в узагальненні судової практики вирішення спорів, що виникають у сфері надання послуг з електропостачання, що є додатком до постанови пленуму Вищого господарського суду України 16.12.2015 № 3 і взята судом до уваги при вирішенні даного спору.

Твердження позивача про те, що основною підставою для внесення змін до договору у вигляді укладення додаткового договору №1 про не нарахування штрафних санкцій є надходження незначної суми коштів на рахунки підприємства через користування населенням субсидією спростовується таким.

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) / правова позиція Вищого господарського суду, викладена в постанові Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013 року (п.1.10.)/.

Суд, дослідивши подані позивачем докази і на підставі цих доказів з урахуванням обставин по справі та діючого законодавства дійшов до висновку про те, що вимоги позивача є необґрунтованими.

Згідно зі ст. 32 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідно до ст.33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Статтею 43 ГПК України встановлено, що господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. Ніякі докази не мають для господарського суду заздалегідь встановленої сили.

В силу статті 49 ГПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 625, 651 Цивільного кодексу України, ст.ст. 179, 275 Господарського кодексу України, ст.26 Закону України "Про електроенергію", ст. ст. 32,33,43,49, 82 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові Комунального підприємства "Коломияводоканал" /78249, Івано-Франківська область, Коломийський район, с. Шепарівці, вул. Шевченка, 3, / до Публічного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго" /76000, м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, / про зобов'язання ПАТ "Прикарпаттяобленерго" укласти Додатковий Договір №1 від 16.05.2016 року до Договору "Про постачання електричної енергії" №1048 від 19.01.2009 року - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 27.07.16

Суддя Фрич М. М.