РІШЕННЯ

21.07.2016Справа №910/9700/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Курдельчука І.Д., за участю секретаря судового засідання Нечай О.Н., розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/9700/16

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, м. Київ,

до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1, м. Київ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця», м. Київ,

про виселення,

за участю представників:

позивача - не з'явилися;

відповідача - ОСОБА_2 (договір про надання правової допомоги від 03.06.2016 № 03);

третьої особи - не з'явилися;

вільний слухач - ОСОБА_3 (паспорт серія НОМЕР_1).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі - Фонд) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи ОСОБА_1 (далі - СПД ОСОБА_1.) про виселення з орендованого державного нерухомого майна загальною площею 22 кв.м. (частина будівлі конкорсу Центрального вокзалу з правої та лівої сторони від сходів на 13-12 колії загальною площею 12 кв.м. та частини будівлі Центрального вокзалу з правої сторони виходу на конкорс площею 10 кв.м.), яке розміщене за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 порушено провадження у справі та призначено судовий розгляд на 09.06.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.05.2016 було задоволено клопотання Фонду та відстрочено сплату судового збору до 09.06.2016.

09.06.2016 позивач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку із неможливістю забезпечити явку повноважного представника.

У судовому засіданні 09.06.2016 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та заяву про залучення публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» (далі - Укрзалізниця) у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Суд визнав заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2016 було відкладено розгляд справи на 21.07.2016; залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача -Укрзалізницю.

21.07.2016 відповідач подав суду клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.07.2016 надав пояснення по суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечив.

Представники позивача у судове засідання 21.07.2016 не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, вимоги ухвал суду не виконали, доказів сплати судового збору суду не подали.

Ухвали Господарського суду міста Києва були надіслані учасникам процесу на адреси, зазначені у позовній заяві та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що також підтверджується відмітками канцелярії на звороті таких ухвал.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» (далі - Постанова № 18) зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Господарський суд визнав наявні в матеріалах справи документи достатніми для вирішення спору та відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розглянув справу за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 21.07.2016 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення, відповідно до статті 85 ГПК України.

Судом, у відповідності до вимог статті 811 ГПК України, складалися протоколи судових засідань, які долучені до матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.12.2005 Фондом (орендодавець) та СПД ОСОБА_1 (орендар) укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 2522 (далі - Договір), за умовами якого:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 22 кв.м. (частина будівлі конкорсу Центрального вокзалу з правої та з лівої сторони від сходів на 13-12 колії загальною площею 12 кв.м. (к кв.м. + 6 кв.м.), частина будівлі Центрального вокзалу з правої сторони виходу на конкорс площею 10 кв.м., розміщене за адресою: АДРЕСА_1, що знаходиться на балансі Вокзалу станції Київ-Пасажирський державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (балансоутримувач), вартість якого становить за експертною оцінкою станом на 30.06.2005 - 357 312 грн. (пункт 1.1 Договору);

- орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінет Міністрів України, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (останній місяць, по якому є інформація про індекс інфляції) - листопад 2005 року: 4 592,66 грн. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством (пункт 3.1 Договору);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (пункт 3.2 Договору);

- орендар зобов'язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати орендну плату (пункт 5.2 Договору);

- Договір укладено строком на 11 (одинадцять) місяців, що діє з 21.12.2005 до 21.11.2006 (пункт 10.1 Договору);

- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені Договором з урахуванням змін законодавства на дату продовження Договору (пункт 10.5 Договору);

- сторони погодилися, що Договір буде достроково розірваний на вимогу орендодавця, якщо орендар систематично (більше трьох раз) порушує терміни здійснення будь-яких платежів за Договором (пункт 10.8 Договору).

Договір підписано уповноваженими особами, а саме, від позивача - начальником ОСОБА_4, який діяв на підставі положення та відповідачем СПД ОСОБА_1, та скріплено печаткою позивача.

Договір у встановленому порядку не оспорено, не визнано недійсним.

Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Отже, укладений учасниками процесу Договір за своєю правовою природою є договором з оренди державного майна.

Судом встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв нежитлове приміщення, що підтверджується актом приймання-передачі орендованого майна від 21.12.2005, який підписано повноважними представниками сторін і скріплено печаткою позивача.

Також, сторонами було підписано додатковий договір від 15.11.2007 № 1 до Договору; договір про внесення змін до Договору від 18.11.2008 № 2522/02; договір про внесення змін до Договору від 04.08.2010 № 04.08.2010; договір про внесення змін до Договору від 29.08.2012 № 2522/04; договір про внесення змін до Договору від 13.06.2014 № 2522/06; договір про внесення змін до Договору від 25.06.2013 № 2522/05.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Позивач 31.03.2016 надіслав відповідачу заяву про припинення чинності Договору у зв'язку із закінченням строку його дії.

Оскільки, відповідач на вказану заяву не відреагував та орендоване майно Фонду не повернув, то позивач звернувся із даним позовом про виселення СПД ОСОБА_1

Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з такого.

Судом встановлено, що у зв'язку зі створенням публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (Укрзалізниця), відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» від 23.02.2014 № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України «Про утворення публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 25.06.2014 № 200 та статті 15 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» усі права та обов'язки орендодавця за Договором перейшли до третьої особи.

Разом з тим, зі зведеного переліку майна державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», що вноситься до статутного капіталу Укрзалізниці вбачається, що нерухоме майно, яке є предметом Договору, було передано у статутний капітал третьої особи.

Отже, з моменту державної реєстрації Укрзалізниці, а саме з 21.10.2015 до останньої перейшло право власності на спірне майно.

Судом встановлено, що відповідачем та третьою особою було укладено:

- додатковий договір від 16.03.2016 № б/н до Договору, відповідно до умов якого орендодавцем за вказаним Договором оренди стала Укрзалізниця;

- додатковий договір від 20.05.2016 № б/н до Договору, відповідно до умов якого строк дії Договору оренди продовжено до 30.06.2016.

Крім того, відповідачем та третьою особою було підписано акт приймання-передачі в оренду нерухомого (або іншого) майна від 16.03.2016 № б/н, за яким Укрзалізниця передала, а СПД ОСОБА_1 прийняла нерухоме майно в оренду.

Таким чином, при розгляді справи суд встановив, що між позивачем та відповідачем по суті відсутній предмет спору про виселення з нерухомого майна що є предметом Договору, оскільки з моменту створення Укрзалізниці спірне майно перейшло у власність останньої; в подальшому третя особа та відповідач уклали додатковий договір від 16.03.2016, і, як наслідок, позивач з моменту укладення вказаного правочину не є учасником даних правовідносин.

Пунктом 4.4. Постанови №18 передбачено, що припинення провадження у справі на підставі пункту 11 частини першої статті 80 ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Отже, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позовна заява подана суду 26.05.2016, тобто після реєстрації Укрзалізниці та укладення додаткового договору від 16.03.2016.

Саме на позивачеві лежить тягар доказування тих обставин, на які він посилається, заявляючи позовні вимоги.

Відповідно до частини першої статті 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими і речовими доказами, висновками судових експертів; поясненнями представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі. В необхідних випадках на вимогу судді пояснення представників сторін та інших осіб, які беруть участь в судовому процесі, мають бути викладені письмово (частина друга статті 32 ГПК України).

Відповідно до пункту 2.3 Постанови № 18 якщо стороною (або іншим учасником судового процесу) у вирішенні спору не подано суду в обґрунтування її вимог або заперечень належні і допустимі докази, в тому числі на вимогу суду, або якщо в разі неможливості самостійно надати докази нею не подавалося клопотання про витребування їх судом (частина перша статті 38 ГПК України), то розгляд справи господарським судом може здійснюватися виключно за наявними у справі доказами, і в такому разі у суду вищої інстанції відсутні підстави для скасування судового рішення з мотивів неповного з'ясування місцевим господарським судом обставин справи; крім того, неподання позивачем витребуваних господарським судом матеріалів, необхідних для вирішення спору, тягне за собою правові наслідки у вигляді залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 81 ГПК України.

Позивач не надав суду доказів (у розумінні статті 32 ГПК України), які б підтверджували наявність підстав для виселення відповідача.

З огляду на наведене у позові слід відмовити.

Що ж до судового збору, то слід зазначити таке.

Позивач звертався з клопотанням про відстрочення сплати судового збору, яке було задоволено ухвалою від 30.05.2016 та відстрочено сплату судового збору до 09.06.2016.

На день судового розгляду Фонд судовий збір за подання позовної заяви не сплатив.

Відповідно до пункту 3.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» якщо строк (строки), на який (які) судом було відстрочено або розстрочено сплату судового збору, закінчився, а таку сплату не здійснено, господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи може своєю ухвалою продовжити цей строк (але не довше ніж до прийняття судового рішення по суті справи), або звільнити сторону від сплати судового збору, або стягнути несплачену суму судового збору у прийнятті судового рішення.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Отже, судовий збір у сумі 1 378 грн. підлягає стягненню з позивача на користь державного бюджету України.

Керуючись статтями 43, 49, 75, 82 - 85 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по м. Києву (01032, м. Київ, бульвар Тараса Шевченка, 50-Г; ідентифікаційний код 19030825) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, в доход державного бюджету України 1 378 (одну тисячу триста сімдесят вісім) грн. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Відповідно до частини п'ятої статті 85 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня підписання повного рішення шляхом подачі апеляційної скарги до місцевого господарського суду.

Відповідно до статті 87 ГПК України повне рішення та ухвали надсилаються сторонам, прокурору, третім особам, які брали участь в судовому процесі, але не були присутні у судовому засіданні, рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше трьох днів з дня їх прийняття або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо у суді.

Повне рішення складено 27.07.2016.

Суддя І.Д. Курдельчук