РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2016Справа №910/1147/16
За позовом Публічного акціонерного товариства "Сумиобленерго"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

третя особа-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПАТ "Акцент-Банк"

третя особа-2, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. ОСОБА_1

про визнання векселів такими, що не мають вексельної сили,

Суддя Борисенко І.І.

Представники сторін:

від позивача - Турчин С.М. за довіреністю;

від відповідача - Єршова С.В. за довіреністю;

від третьої особи-1 - не з'явився;

від третьої особи-1 - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Сумиобленерго" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про:

- визнання простого векселю №36 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., який виданий 04.05.2000 від імені ВАТ «Сумиобленерго», таким, що не має вексельної сили.

- визнання простого векселю №37 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., який виданий 04.05.2000 від імені ВАТ «Сумиобленерго», таким, що не має вексельної сили.

- визнання простого векселю №38 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., який виданий 04.05.2000 від імені ВАТ «Сумиобленерго», таким, що не має вексельної сили.

- визнання простого векселю №39 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., який виданий 04.05.2000 від імені ВАТ «Сумиобленерго», таким, що не має вексельної сили.

- визнання простого векселю №40 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., який виданий 04.05.2000 від імені ВАТ «Сумиобленерго», таким, що не має вексельної сили.

- визнання простого векселю №41 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., який виданий 04.05.2000 від імені ВАТ «Сумиобленерго», таким, що не має вексельної сили.

- визнання простого векселю №42 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., який виданий 04.05.2000 від імені ВАТ «Сумиобленерго», таким, що не має вексельної сили.

- визнання простого векселю №43 номінальною вартістю 1 000 000,00 грн., який виданий 04.05.2000 від імені ВАТ «Сумиобленерго», таким, що не має вексельної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що вказані векселі видані з порушенням вимог Уніфікованого закону про переказні і прості векселі та Закону України "Про обіг векселів в Україні", оскільки не містять всіх обов'язкових реквізитів (реквізиту підпису керівника ВАТ «Сумиобленерго»), що свідчить про відсутність в спірних векселях підпису особи, що видає документ (векселедавець), який є обов'язковим для простих векселів в силу вимог ст. 75 Уніфікованого закону. Відсутність на простому векселі будь-якого з обов'язкових реквізитів, в силу вимог ст. 76 Уніфікованого закону призводить до визнання векселя таким, що не має вексельної сили.

Представник відповідача подав письмовий відзив, в якому проти позову заперечив, зокрема вказав, що підтвердження легітимності підписів на спірних векселях є відбиток печатки Позивача. Зазначив, що спірні векселі містять усі реквізити, які визначені ст. 75 Уніфікованого закону, видані позивачем із додержанням форми. Окрім того вказав, що вищезазначені обставини були предметом дослідження у судових справах №№910/10794/14 та 910/12353/15.

Ухвалою суду від 29.03.2016 залучено до участі у справі ПАТ "Акцент-Банк" в якості третьої особи-1, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та залучено до участі у справі ОСОБА_1 в якості третьої особи-2, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Третя особа-1 надала суду письмові пояснення по справі, які долучені судом до матеріалів справи, відповідно до яких третя особа-1 позов не визнала з підстав його необґрунтованості.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відкритим акціонерним товариством "СУМИОБЛЕНЕРГО" (правонаступником якого є - публічне акціонерне товариство "СУМИОБЛЕНЕРГО", надалі - Товариство) 04.05.2000 були емітовані прості векселі, строком оплати "за пред'явленням, але не раніше 2015 року" Українському кредитному банку, а саме: № 36 номінальною вартістю 1.000.000,00 грн, № 37 номінальною вартістю 1.000.000,00 грн, № 38 номінальною вартістю 1.000.000,00 грн, № 39 номінальною вартістю 1.000.000,00 грн, № 40 номінальною вартістю 1.000.000,00 грн, № 41 номінальною вартістю 1.000.000,00 грн, № 42 номінальною вартістю 1.000.000,00 грн, № 43 номінальною вартістю 1.000.000,00 грн.

Як вказує позивач, на адресу останнього 27.03.2015 надійшов лист публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" від 13.03.2015 №26-1847/1.2-15 з пропозицією оплатити вказані вище векселі.

Як свідчать матеріали справи, у зв'язку з неоплатою позивачем вказаних вище векселів зазначені векселі 26.03.2015 були опротестовані в неплатежі проти векселедавця приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Марченко І.В.

01.04.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком Андрієм Васильовичем на спірних векселях за заявою ПАТ «НАК «Нафтогаз України» було вчинено виконавчі написи №№492, 493, 494, 495, 496, 497, 498, 499.

Спір між сторонами виник в результаті того, що на думку позивача у останнього відсутні зобов'язання по оплаті спірних векселів, оскільки вказані векселі не маються вексельної сили, зважаючи на відсутність в спірних векселях реквізиту підпису керівника юридичної особи.

Відповідно до статті 194 Цивільного кодексу України цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам.

Частиною 1 ст. 21 Закону України "Про цінні папери та фондову біржу", що діяв на час випуску векселів, визначено поняття векселя як цінного паперу, що засвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця сплатити після настання строку визначену суму грошей власнику векселя (векселедержателю).

Згідно зі ст. 2 цього Закону усі зобов'язання, що виникають у зв'язку з випуском цінних паперів, повинен виконувати емітент в строки і в порядку, передбачені цим Законом, іншими актами законодавства України, а також рішеннями про випуск цінних паперів. Права і обов'язки щодо цінних паперів виникають з моменту їх передачі емітентом або його уповноваженою особою одержувачу (покупцю) чи його уповноваженій особі.

Згідно зі статтею 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, запровадженого Женевською конвенцією 1930 року (дата приєднання Україною 06.07.1999, дата набуття чинності для України 06.01.2000) простий вексель містить: (1) назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; (2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; (3) зазначення строку платежу; (4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; (5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; (6) зазначення дати і місця складання простого векселя; (7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Частиною 1 статті 3 Конвенції про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі (дата приєднання Україною 06.07.1999, дата набуття чинності для України 06.01.2000) форма будь-якого зобов'язання, яке виникає із переказного або простого векселя, підпорядковується законам місця підписання зобов'язання.

На дату видачі векселів, за якими вчинено виконавчі написи, в Україні діяли Правила виготовлення і використання вексельних бланків, затверджені Постановою КМУ № 528 від 10.09.1992 р., пунктом 1 розділу 2 яких встановлено, що вексель підписується керівником та головним бухгалтером юридичної особи та завіряється печаткою.

Пунктами 9.26, 9.26.7 статуту ВАТ "Сумиобленерго" (в редакції станом на дату підписання спірних векселів), виконавчим органом позивача, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління, роботою якого керує голова правління.

Судом встановлено, що Головою Правління ВАТ «Сумиобленерго» на момент видачі (емісії) векселів був ОСОБА_6, який був обраний 01.10.1998 загальними зборами акціонерів ВАТ «Сумиобленерго».

Судом встановлено, що спірні векселі підписані від імені позивача генеральним директором ОСОБА_1, головним бухгалтером ОСОБА_7 та скріплені печаткою товариства.

Матеріали справи не містять доказів того, що позивач у встановленому порядку уповноважив генерального директора ОСОБА_1 на підписання вищевказаних векселів, а відтак, матеріалами справи належним чином підтверджений факт підписання спірних векселів не уповноваженою особою керівника позивача.

Абзацом 3 пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 08.06.2007 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» встановлено, що при розгляді справ такої категорії судам слід також враховувати, що у разі схвалення в подальшому особою видачі (передачі) векселя представником без повноважень або з їх перевищенням, відповідальність за векселем на підставі ч. 2 ст. 241 ЦК несе ця особа, якщо інше не випливає із самого векселя.

З матеріалів справи слідує, що листом № 50/6773 від 14.09.2006 позивач повідомив відповідача про те, що векселі за №№ 36 - 43 загальною номінальною вартістю 8 000 000 грн. із строком погашення за пред'явленням, але не раніше 01.01.2015 дійсно емітовані 04.05.2000 ВАТ "Сумиобленерго".

При цьому, Позивач не заперечує факту емісії ним спірних векселів.

Факт видачі позивачем векселів підтверджується також Звітом про випуск, реалізацію та обіг цінних паперів за січень 2002 року (форма № 2-Б), згідно з яким на початок 2002 року фіксується позивачем видача у попередні періоди векселів на загальну суму 8 000 000 грн.

Судом встановлено, що видача спірних векселів схвалена позивачем.

За таких обставин, відповідно до положень приписів ч. 2 ст. 241 ЦК України спірні векселі вважаються такими, що створюють, змінюють і припиняють цивільні права та обов'язки з моменту їх видачі та, відповідно, позивач є особою, яка має перед відповідачем зобов'язання щодо сплати грошових коштів за вказаними векселями.

Приписи частини 1 статті 241 Цивільного кодексу України не містять виключного переліку дій особи, які можуть розцінюватись як вчинення дій, що свідчать про схвалення особою, яку представляють, правочину, вчиненого з перевищенням повноважень.

Частиною 1 статті 92 вказаного Кодексу передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Разом з тим, необхідно зазначити, що рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2015 , залишеним без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 07.10.2015 та Вищого господарського суду України від 02.12.2015, ухваленими по справі №910/10794/15 за позовом ПАТ "Сумиобленерго" до ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання простих векселів № 36, № 37, №38, № 39, № 40, № 41, № 42, № 43 від 04.05.2000 такими, що не підлягають виконанню, відмовлено позивачу у задоволенні позову з тих підстав, що вказані векселі вважаються такими, що створюють, змінюють і припиняють цивільні права та обов'язки з моменту їх видачі, а ПАТ "Сумиобленерго" є особою, яка має перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов'язання щодо сплати грошових коштів за цими векселями.

Таким чином, той факт, що спірні векселі підлягають виконанню, доведені судом в іншій справі та в силу ст. 35 ГПК України в даній справі доказуванню не підлягають.

Статтею 76 Уніфікованого закону встановлено, що документ, у якому відсутній будь-який із вказаних реквізитів (зазначених у статті 75 Уніфікованого закону), не має сили простого векселя, за винятком випадків, встановлених цією нормою.

Отже, Уніфікований закон про переказні та прості векселі, пов'язує визнання векселів такими, що не мають вексельної сили, з підставами, пов'язаними з дефектом форми.

Абзацами 1, 2 пункту 9 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 08.06.2007 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» визначено, що відповідно до статей 8, 77 Уніфікованого закону кожний, хто поставив свій підпис на простому або переказному векселі як представник особи, від імені якої він не був уповноважений діяти, сам зобов'язаний за векселем і, якщо заплатить, матиме ті самі права, що й особа, за яку він мав намір діяти. Таке ж правило застосовується до представника, який перевищив свої повноваження. з огляду на це особа, яка отримала вексель від представника, що не мав достатніх повноважень на видачу (передачу) векселя, не може вимагати виконання зобов'язань за векселем від особи, котра видала (передала) вексель. Однак вона вправі вимагати здійснення платежу за векселем від такого представника, що поставив свій підпис на векселі, в обсязі і за умов, зазначених у векселі, виходячи з того, що його видано (передано) особисто цим представником. У разі перевищення повноважень представником особи, від імені якої вексель підписано, тобто прийняття ним зобов'язання за векселем від імені іншої особи на суму, що перевищує ту, в межах якої він мав право діяти, зобов'язання переноситься на представника не в повному обсязі, а лише в межах перевищення.

Тобто, навіть виявлення підробленого підпису на векселі від імені векселедавця або ж підпису вигаданих осіб чи інших осіб, які не можуть зобов'язуватися за векселем з тих чи інших підстав, не означає відсутності такого підпису взагалі. Такий вексель не слід вважати таким, що має дефект форми - відсутність підпису.

Твердження позивача проте, що спірні векселі не мають вексельної сили, оскільки не мають такого реквізиту підпису, як реквізит підпису керівника, судом визнаються необґрунтованими та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки п. 7 ст. 75 Уніфікованого закону містить вимогу про те, що простий вексель має містити підпис особи, яка видає документ (векселедавець), а не «реквізит підпису керівника».

Згідно з абз. 1,2,5 п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 08.06.2007 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів» при вирішення питання про наявність вексельних зобов'язань судам слід звертати увагу на додержання вимог вексельного законодавства щодо підписів зобов'язаних за векселем осіб. Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України "Про обіг векселів в Україні" вексель підписується від імені юридичних осіб власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. Підписи скріплюються печаткою. За відсутності зазначених реквізитів підпису юридичної або фізичної особи останній теж слід вважати відсутнім, а сам вексель - таким, що виданий з дефектом форми і не має вексельної сили (ст. 2 Уніфікованого закону).

Судом встановлено наявність підпису юридичної особи вчиненого представником з перевищенням повноважень (спірні векселі підписані від імені позивача генеральним директором ОСОБА_1, головним бухгалтером ОСОБА_7І.) та скріплення вказаного підпису печаткою позивача.

Судом також встановлено факт схвалення видачі спірних векселів позивачем. При цьому, як було зазначено раніше, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 08.06.2007 № 5 "Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів" визначено, що у разі схвалення в подальшому особою видачі (передачі) векселя представником без повноважень або з їх перевищенням, відповідальність за векселем на підставі ч. 2 ст. 241 ЦК несе ця особа, якщо інше не випливає із самого векселя.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання спірних векселів такими, що не мають вексельної сили, а саме, дефекту форми векселя (відсутності підпису особи, яка видає документ).

За вказаних обставин суд вважає, що спірний вексель був виданий позивачем з додержанням вимог ст. 75 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі, тому дані векселі не можна вважати такими, що не мають вексельної сили, відповідно позовні вимоги позивача є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись ст.ст. 32 - 34, 44, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 85 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст. 93 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 21.07.2016

Суддя І.І. Борисенко