ВИЩИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД УКРАЇНИ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2016 року Справа № 5006/8/126/2012(5023/3532/12)

Вищий господарський суд України у складі колегії суддів:

головуючогоМачульського Г.М. (доповідач),
суддівКоробенка Г.П.,
Полянського Г.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуПублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
на постановуДонецького апеляційного господарського суду
від23.04.2014
у справі№5006/8/126/2012 (5023/3532/12)
Господарського судуДонецької області
за позовомПублічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"
доПриватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"
третя особаОСОБА_4
простягнення суми

за участю

- позивача:Артеменко П.М. (довіреність від 24.10.2014)
- відповідача:Жигальська Ю.Ю. (довіреність від 04.01.2016),

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись у суд з даним позовом, Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (далі - позивач) просило стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" (далі - відповідач) 85244,11 грн. страхового відшкодування, 5983,44 грн. трьох відсотків річних, 7757,21 грн. інфляційних втрат та 31 284,59 грн. пені.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач відповідно до приписів статей 979, 988, 990 Цивільного кодексу України та статті 25 Закону України "Про страхування" повинен відшкодувати позивачу, як єдиному вигодонабувачу відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, суму страхового відшкодування, та згідно статті 625 Цивільного кодексу України і пункту 12.1 цього договору має сплатити йому суму інфляційних витрат, трьох відсотків річних та пені від простроченої суми.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 11.09.2013 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Бокова Ю.В., судді Сгара Е.В., Уханьова О.О.) позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у сумі 85244,11 грн. В частині позовних вимог щодо стягнення 5983,44 грн. трьох відсотків річних, 7757,21 грн. інфляційних втрат та 31 284,59 грн. пені відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2014 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Будко Н.В., судді Москальова І.В., М'ясищев А.М.) це рішення суду першої інстанції скасовано в частині задоволення позову і прийнято нове, про відмову в позові, в решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, а також рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, і позов у цій частині задовольнити, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, вказуючи на необґрунтованість доводів, викладених касаційної скарги, просить судові рішення залишити без змін.

Третя особа відповідно до приписів статті 1114 Господарського процесуального кодексу України належним чином повідомлялась про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак не використала наданого законом процесуального права на участь свого представника у судовому засіданні.

Переглянувши у касаційному порядку оскаржені судові рішення, колегія суддів Вищого господарського суду України, приймаючи до уваги межі перегляду справи в касаційній інстанції, виходить з наступного.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 14.08.2007 позивачем та третьою особою був укладений договір кредиту № 861/27/39-18/7-90, згідно з умовами якого позивач надав третій особі у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 20604,00 доларів США. За умовами п.7.3 цього договору, останній набирає чинності з дати його укладання та діє до остаточного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

14.08.2007 позивачем (заставодержатель) та третьою особою (заставодавець) було укладено договір застави № 861/27/39-18/7-132, відповідно до умов якого заставодавець передає в заставу позивачу в якості виконання зобов'язань за договором кредиту № 861/27/39-18/7-90 від 14.08.2007, транспортний засіб марки "Dodge Caliber", державний номер НОМЕР_1, 2007-го року випуску.

Пунктами 2.1.7, 2.4.11 договору застави № 861/27/39-18/7-132 встановлено, що заставодавець зобов'язаний застрахувати предмет застави протягом одного робочого дня від дати укладання цього договору на користь заставодержателя за пакетом "повне КАСКО" на термін дії договору кредиту. Позивач має право задовольнити свої вимоги за рахунок сум страхового відшкодування у разі знищення, пошкодження або зіпсування предмету застави та не надання заставодавцем належної зміни.

14.08.2007 Закритим акціонерним товариством "Страхова компанія "ВУСО" (правонаступник - відповідач) та третьою особою було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №57766-20-02, за умовами якого відповідач застрахував третій особі (вигодонабувачу) майнові інтереси у відповідності з чинним законодавством, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом "Dodge Caliber", державний номер НОМЕР_1, 2007-го року випуску. За умовами п.1.3 договору, застрахований транспортний засіб є предметом договору застави, який є забезпеченням зобов'язань страхувальника перед Дзержинським відділенням ХВД АКБ "Укрсоцбанк" (вигодонабувачем) за кредитним договором.

Пунктами 3.1, 3.2 договору страхування сторони встановили, що заявлена вартість транспортного засобу на момент страхування складає 145 700,00 грн., а страхова сума за договором на указані роки страхування складає: перший рік - 145 700,00 грн., другий рік - 131 130,00 грн., третій рік - 118 017,00 грн., четвертий рік - 106 215,30 грн., п'ятий рік - 95 593,77 грн., шостий рік - 86 034,39 грн., сьомий рік - 77 430,95 грн.

Згідно з пунктами 4.1.1, 4.1.6 договору, страховим випадком є пошкодження або знищення транспортного засобу внаслідок ДТП - події, яка сталася під час руху транспортного засобу, у результаті якого спричинено шкоду застрахованому засобу. Франшиза при повній загибелі транспортного засобу у результаті страхового випадку, зазначеному у п.4.1.1 договору, складає 7% - 10 199,00 грн.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.1.1, 9.1.2, 9.1.3 договору, для підтвердження настання страхового випадку та визначення розміру спричиненого збитку, страхувальник зобов'язаний надати страховику відповідні документи, а саме: заяву на виплату страхового відшкодування встановленої страховиком форми; оригінал договору страхування; а при настанні страхового випадку за ризиком, зазначеним у п.4.1.1 договору: копію водійського посвідчення особи, що керувала транспортним засобом; довідку ДАІ про ДТП, копію протоколу огляду місця ДТП (за можливістю), копію протоколу огляду та перевірки технічного стану транспортного засобу (за можливістю), копію схеми ДТП (за можливістю).

Пунктами 10.1, 10.2 договору передбачено, що страхове відшкодування сплачується страховиком на підставі письмової заяви страхувальника (його представника) та страхового акту про визнання випадку "страховим", що складається страховиком на підставі документів, що підтверджують факт настання страхового випадку і розмір спричинених збитків. Страхове відшкодування сплачується лише після того, як повністю будуть встановлені причини страхового випадку і сума збитку. Страхове відшкодування може бути виплачене частками у декілька етапів (згідно заяви страхувальника), якщо у страховика є на те обґрунтування. Страхувальник зобов'язаний надати страховику всі необхідні документи, які підтверджують факт настання страхового випадку та розмір збитку, перелік яких наведений у п.9 договору. У разі не надання зазначених документів страховик має право відмовити страхувальнику у виплаті страхового відшкодування як в цілому, так і в частині збитку, що не підтверджений такими документами.

Згідно з пунктами 10.6, 10.6.2 договору у разі пошкодження застрахованого транспортного засобу, внаслідок якого відсутня технічна можливість виконання ремонтно-відновлювальних робіт, які забезпечують усунення пошкоджень, що виникли у результаті настання страхового випадку, або якщо вартість таких робіт перевищує 75% дійсної вартості цього засобу на момент настання страхового випадку (повна загибель транспортного засобу) страхувальник має право звернутись до страховика із заявою про відмову від своїх прав на застрахований засіб на користь страховика з метою отримання страхового відшкодування у повному обсязі. Страховик у кожному конкретному випадку залишає на власний розсуд вирішення питання про прийняття відмови страхувальника від застрахованого засобу. У разі відмови страховика задовольнити заяву страхувальника про відмову від прав на застрахований транспортний засіб (або за відсутності такої заяви), розмір спричинених збитків дорівнює меншій сумі з: 1) дійсної вартості транспортного засобу на момент настання страхового випадку за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання; 2) страхової суми транспортного засобу за вирахуванням вартості залишків, придатних для подальшого використання.

Відповідно до п.10.22 договору виплата страхового відшкодування здійснюється страховиком особам, зазначеним страхувальником, якщо інше не передбачене листом вигодонабувача.

Судами встановлено, що 06.03.2010 приблизно о 14-00 год. по вул. Леніна, в м. Барвінкове, Харківська область сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортного засобу марки "Dodge Caliber", державний номер НОМЕР_1, 2007-го року випуску, що належить третій особі, під керуванням водія ОСОБА_7, згідно з свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу АХС 046880, внаслідок чого настав страховий випадок, визначений підпунктом 4.1.1 договору страхування, у зв'язку з чим третьою особою було повідомлено представника відповідача про настання страхового випадку.

Внаслідок ДТП водія зазначеного автомобілю було госпіталізовано до хірургічного відділення Барвінківської Центральної районної лікарні з діагнозом: закритий перелом в/3-с/3 лівого стегна зі зміщенням уламків та кутової деформації, при цьому даних про алкогольне сп'яніння у водія не виявлено, про що видано відповідно довідку.

06.03.2010 о 14-10 год. було здійснено повідомлення до чергової частини Барвінківського РВ ГУ МВСУ в Харківській області. Дана пригода була зареєстрована того ж дня у ЖРЗПЗ №263 і на місце події виїжджала слідчо-оперативна група, яка склала протокол огляду місця пригоди; схему ДТП; відібрала пояснення у водія транспортного засобу ОСОБА_7

10.03.2010 третьою особою було подано заяву із відповідними документами на виплату страхового відшкодування, однак 28.05.2010 нею було отримано листа від відповідача з повідомленням про відмову у виплаті суми страхового відшкодування, в якому страховик посилався на те, що не здійснювалось інформування про ДТП компетентних органів та не проводилось медичне обстеження водія ОСОБА_7 на стан сп'яніння.

Судами встановлено, що третя особа посилаючись на те, що страховик в односторонньому порядку відмовився від виконання договірного зобов'язання, чим порушив її право на отримання страхового відшкодування, звернулася до Київського районного суду м. Харкова із позовом до ЗАТ "СК "ВУСО" в особі представництва у м. Харкові, третя особа - ПАТ "Укрсоцбанк", про стягнення страхового відшкодування.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2011 у справі №2018/2-725/11, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20.06.2011, було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та стягнуто з ЗАТ "СК "ВУСО" на її користь страхового відшкодування у сумі 85244,11грн., 1331,21грн. 3% річних та 16196,38грн. пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.10.2011 вказані судові рішення у справі № 2018/2-725/11 були скасовані, позовну заяву третьої особи залишено без розгляду.

В подальшому стягнуті кошти були повернути позивачем 29.10.2012 згідно з меморіальним ордером №8883.

Враховуючи вказані обставини позивач, як вигодонабувач, звернувся у суд з позовом у даній справі.

Суд першої інстанції своє рішення про часткове задоволення позову мотивував тим, що оскільки мав місце страховий випадок, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума страхового відшкодування. Відмовляючи у іншій частині позову цей суд виходив із того, що оскільки позивач не звертався до відповідача із вимогою про виплату страхового відшкодування, а таке звернення мало місце безпосередньо у суд, то відсутні підстави для визначення прострочення.

Апеляційний господарський суд погодився з висновком місцевого господарського суду про неналежність звіту автотоварознавчого дослідження від 26.08.2010 №58, наданого відповідачем, з огляду на його невідповідність Методиці проведення товарознавчої експертизи та оцінки транспортних засобів. Разом з цим, апеляційний господарський суд не погодився з висновком цього суду про відповідність зазначеній Методиці звіту №03/08/10 від 11.08.2010, вказавши, що зазначений звіт також не відповідає вищевказаній Методиці, а отже не може вважатись належним і допустимим доказом у справі. При цьому апеляційний господарський суд дійшов висновку, що з огляду на встановлену експертом відсутність в матеріалах справи даних, достатніх для визначення утилізаційної вартості пошкодженого застрахованого автомобіля, ні позивачем, ні відповідачем не доведено належними і допустимими доказами розміру вартості залишків пошкодженого ТЗ, що дало б можливість вирахувати розмір належного до сплати страхового відшкодування.

Між тим, погодитись із висновками судів не можна виходячи із наступного.

Відповідно до приписів статті 25 Закону Україні "Про страхування" здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом статей 524 та 533 цього кодексу грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Згідно із положеннями статті 625 вказаного кодексу боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).

Отже правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов'язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов'язанням.

У своєму позові позивач, як на підставу своїх вимог, посилався на те, що із заявою до відповідача про виплату страхового відшкодування зверталась третя особа у справі, пошкоджене майно якої було застраховано за договором страхування, вказуючи при цьому, що на підставі цього звернення у відповідача виник обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування на його, позивача, користь.

Разом з тим, вирішуючи спір суди обох інстанцій не дослідили всі умови договору у цій частині спору, що регулюють спірні правовідносини, а відтак їх висновки є неповними щодо дійсних прав та обов'язків сторін у справі.

Так, судами встановлено, що за умовами договору добровільного страхування наземного транспорту страхувальник зобов'язаний надати страховику відповідні документи, разом з тим не досліджено, чи визначено цим договором обов'язок для позивача звертатись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування.

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідно до умов п.12.1 договору добровільного страхування наземного транспорту відповідач несе майнову відповідальність за несвоєчасну виплату страхового відшкодування шляхом виплати особі, майно якої застраховано, або вигодонабувачу, яким є позивач у справі, пені у розмірі 0,1 % від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочення виплати.

Разом з тим, відмовляючи у цій частині позову, а також у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних місцевий господарський суд не врахував усіх приписів статті 25 Закону Україні "Про страхування" щодо того, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника, або осіб, визначених умовами страхування.

Таким чином згідно цієї норми суду належало враховувати умови договору страхування стосовно того, яка особа у спірних правовідносинах мала звертатись із заявою про виплату страхового відшкодування, чи повноважена особа за вказаною нормою права та за умовами договору її подала, та у разі наявності таких повноважень дослідити на чию користь така особа просила виплатити страхове відшкодування і дати таким вимогам належну правову оцінку.

Як вбачається із умов пункту 9.1, та підпункту 9.1.9 вказаного договору, третя особа зобов'язана надати відповідачу для виплати страхового відшкодування серед наведеного переліку документів лист вигодонабувача - позивача у справі, із зазначенням особи, якій належить сплатити страхове відшкодування.

Судами у вказаній частині умови договору залишились не дослідженими у повному обсязі, їх виконання не перевірено.

Відтак суду належало дослідити чи було дотримано особою, яка звернулась із заявою про виплату страхового відшкодування, вимоги пункту 9.1.9 договору страхування щодо надання відповідачу листа вигодонабувача за договором, дослідити цей лист у разі його видачі на предмет визначення у ньому особи, яка має право отримати страхове відшкодування, і в залежності від встановлених обставин справи суду належало визначитись, чи виникло у відповідача прострочення на оплату саме перед позивачем.

За вказаних обставин суд першої інстанції без належного дослідження всіх умов договору та без дослідження поданих відповідачу документів на здійснення страхового відшкодування дійшов передчасного висновку про те, що оскільки позивач не звертався до відповідача із вимогою виплатити страхове відшкодування, то обов'язок у останнього із виплат трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені, відсутній.

Таким чином від дослідження вказаних обставин залежало вирішення спору у частині стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені.

Також, суд касаційної інстанції зазначає, що суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення місцевого господарського суду та відмовляючи у позові виходив із того, що оскільки внаслідок ДТП, яке сталось 06.03.2010 відбулась повна загибель застрахованого автомобіля, то у зв'язку з цим при розрахунку спричинених збитків необхідно було згідно із умов договору страхування встановити вартість залишків пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля, які придатні для подальшого використання, і за вирахуванням цієї суми та франшизи визначити розмір страхового відшкодування.

Однак, зазначені судами попередніх інстанцій та наявні в матеріалах справи автотоварознавчі дослідження, а саме звіт №58 від 26.10.2010 відповідно до якого утилізаційна вартість складає 40 836,40 грн. та звіт №03/08/10 від 11.08.2010 відповідно до якого утилізаційна вартість складає 19 370,16 грн., не визнані судом апеляційної інстанції такими, що відповідають «Методиці товарознавчої експертизи та оцінок колісних транспортних засобів», а тому на підставі викладеного суд другої інстанції призначив додаткову автотоварознавчу експертизу, яку, згідно з отриманим судом повідомленням 27.03.2014 від Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса провести неможливо, на підставі чого судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні позову.

Разом з тим, судами обох інстанцій не враховано та не досліджено умови п.10.7 договору добровільного страхування наземного транспорту, згідно яких на відповідача, або на уповноважену ним особу (аварійного комісара) покладено обов'язок скласти кошторис, до якою включаються і роботи із дефектовки.

Отже саме відповідач мав довести необхідність зменшення страхового відшкодування на суму придатних для подальшого використання залишків пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля.

Окрім того слід зазначити, що судами попередніх інстанцій неповно досліджено матеріали справи, у зв'язку з тим, що не було досліджено наявний в матеріалах справи звіт експертного дослідження №159/27 від 18.04.2013 відповідно до якого вартість матеріального збитку нанесеного страхувальнику автомобіля Dodge Caliber, реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП, яке сталось 06.03.2012, складає 139 240,00 грн. (а.с. 136-138).

Відповідно до частини першої статті 47 Господарського процесуального кодексу України судове рішення приймається суддею за результатами обговорення усіх обставин справи. Частина перша статті 43 названого Кодексу містить вимоги щодо всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності. Згідно вимог ст.84 ч.1 п.3 цього кодексу обставини справи, встановлені місцевим господарським судом, вказуються в мотивувальній частині рішення суду, а встановлені судом апеляційної інстанції, згідно ст.105 ч.2 п.7 вказаного кодексу, в постанові.

Оскільки суди обох інстанцій припустились порушень вказаних норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а з'ясування цих обставин справи пов'язане із дослідженням та оцінкою доказів, за наслідками скасування судових рішень справу належить направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 1115, 1117, 1119 п.3, 11110 ч.1, 11111, 11112 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити частково.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 23.04.2014 та рішення Господарського суду Донецької області від 11.09.2013 у справі Господарського суду Донецької області №5006/8/126/2012 (5023/3532/12), скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Головуючий суддя Г.М. Мачульський

Судді Г.П. Коробенко

А.Г. Полянський