донецький апеляційний господарський суд

Постанова

Іменем України

27.07.2016р. справа №908/1197/16

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивача: не зявився
від відповідача:не зявився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуТовариства з обмеженою відповідальністю «Контратос» м.Запоріжжя
на рішення господарського суду Запорізької області
від30.05.2016р.
по справі№908/1197/16 (суддя Гандюкова Л.П.)
за позовом:Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» м. Київ в собі відокремленого підрозділу «ОСОБА_5 електроенергетична система» м.Вінниця
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Контратос» м.Запоріжжя
простягнення 68144,79 грн.

В С Т А Н О В И В:

Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» м. Київ в собі відокремленого підрозділу «ОСОБА_5 електроенергетична система» м.Вінниця звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Контратос» м.Запоріжжя про стягнення 68144,79 грн., з яких: за порушення договірних зобовязань сума 33375,00 грн. пені, 10500,00 грн. штрафу за прострочення строків поставки понад 30 днів, 225,00 грн. інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобовязання по поверненню авансу, 1544,79 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами, 22500 грн. авансового платежу.

Рішенням господарського суду Запорізької області від 30.05.2016р. у справі №908/1197/16 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Контратос» на користь Державного підприємства «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «ОСОБА_5 електроенергетична система» суму 22500грн. 00 коп. авансового платежу, 33375 грн. 00 коп. пені, 10 500грн. 00 коп. штрафу, 1542грн. 13 коп. 14% річних за користування чужими грошовими коштами, 1373грн. 40 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Контратос» м.Запоріжжя, не погодившись з прийнятим судовим рішенням, звернулось до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Запорізької області від 30.05.2016р. по справі №908/1197/16 скасувати в частині стягнення пені та штрафу та прийняти нове рішення.

Підставами для скасування рішення господарського суду скаржник вважає порушення норм матеріального права.

Скаржник посилається на те, що порушення умов договору щодо поставки позивачу електроприладів сталося не з його вини. Зокрема посилається на те, що неможливість виконання договору поставки обумовлена відсутністю можливості поставки товару, з вини сторонніх осіб.

Представник позивача у судове засідання не прибув, надіслав відзив на апеляційну скаргу.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, причини неприбуття суду не повідомив.

Судова колегія вважає можливим здійснити розгляд справи у відсутності представників сторін за наявними матеріалами справи, оскільки сторони були повідомлені про день та час судового засідання належним чином відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду відповідно до ст.101 Господарського процесуального кодексу України, на підставі встановлених фактичних обставин, переглядає матеріали господарської справи та викладені в скарзі доводи щодо застосування судом при розгляді норм матеріального та процесуального права, що мають значення для справи. Апеляційний господарський суд не звязаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.10.2015 року між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго» в особі Відокремленого підрозділу «ОСОБА_5 електроенергетична система» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Контратос» (постачальник) було укладено договір поставки товару №70-1/3069-15 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобовязується поставити покупцеві електроприлади, зазначені в п. 1.2. договору, а покупець зобовязується прийняти та товар і оплатити його вартість (п. 1.1. Договору).

Сума цього договору становить 75 000,00 грн. (сімдесят п'ять тисяч гривень 00 коп.) в тому числі ПДВ 12 500,00 грн. (п. 3.1. договору).

Відповідно до пункту з п. 4.1. договору розрахунки за договором здійснюються на умовах перерахування покупцем на поточний рахунок постачальника авансу у розмірі 30% від замовленої партії товару, решта коштів у розмірі 70% перераховується на рахунок постачальника протягом 150 банківських днів після поставки замовленої партії товару.

Покупець зобовязаний своєчасно та в повному обсязі сплатити за поставлений товар (п. 6.1.1. договору); постачальник зобовязаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором (п. 6.3.1. договору).

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що Покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей Договір у разі невиконання зобов'язань Постачальником, письмово повідомивши про це його у п'ятиденний строк до дати розірвання Договору.

Згідно з п. 8.1 даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 30.06.2016 р., а в частині гарантійних зобовязань - до закінчення гарантійного строку на товар.

Договір підписано обома сторонами та скріплено печатками підприємств без зауважень.

Оцінивши зміст спірного договору, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що останній за правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно з статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно ст.ст. 526, 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок та зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

На виконання умов договору, позивач перерахував відповідачу аванс у розмірі 30% від замовленої партії товару, що становить 22500,00 грн. і підтверджується платіжним дорученням № 7079 від 26.10.2015 р.

У розділі 5 договору сторони обумовили строк та умови поставки. Згідно п. 5.1. договору поставка товару здійснюється протягом 15 (п'ятнадцяти) днів після отримання авансу та письмової заявки Замовника. Передача товару здійснюється на умовах DDP (Інкотермс-2010) за адресою: Вінницька область, Вінницький район, с. Гуменне, ПС-750 кВ Вінницька, центральний склад Південно Західної залізниці (п. 5.2. договору).

Відповідно до п. 5.6. договору датою передачі товару вважається дата відмітки представника покупця про прийняття товару в відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.10.2015 р. відповідачем на адресу позивача направлено рахунок - фактуру № СФ-0000113 від 26.10.2015р. на суму 74340,00 грн. на поставку товарів, найменування і кількість яких відповідала умовам договору, але за зменшеною ціною.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем неодноразово направлялися відповідачу листи № 37-01/7579 від 24.11.2015р. та № 37-01/8077 від 16.12.2015р. з вимогою поставити товар в найкоротший термін. Однак, зазначені листи залишені без відповіді.

18.12.2015р. позивачем електронною поштою отримано лист № 1612 від 16.12.2015р. відповідача про те, що затримка поставки товару відбувається в зв'язку з затримкою виходу товару від виробника, а також, що поставка товару планується до 25.12.2015 року включно. Поставку товару у вищевказаний термін здійснено не було.

18.01.2016р. позивачем електронною поштою отримано лист № 101601 від 10.01.2016р. про розірвання договору у звязку з відсутністю можливості поставки товару через невиконання умов компанії «Норд» перед Товариством з обмеженою відповідальністю Контратос та про нарахування штрафних санкцій за договором і складання акту мирних домовленостей.

28.01.2016р. позивач листом № 32-2/640 повідомив відповідача про розірвання договору в односторонньому порядку з 08.02.2016 р. відповідно до п.6.2.1 договору у звязку з невиконанням зобов'язань постачальником, а також відповідно до п. 7.11. вимагав терміново (не пізніше 3 робочих днів) повернути отриманий за договором аванс.

Умовами п. 6.2.1. Договору передбачено, що покупець має право достроково в односторонньому порядку розірвати цей договір у разі невиконання зобовязань постачальником, письмово повідомивши про це його у пятиденний строк до дати розірвання договору.

Частина 3 ст. 651 Цивільного кодексу України визначає, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

При таких обставинах, Договір від 02.10.2015р. №70-1/3069-15 припинив свою дію.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами пункту 7 статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач суму авансу у розмірі 22500,00грн. позивачу не повернув.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що оскільки відповідач свої зобов'язання з поставки товару не виконав і в добровільному порядку суму передоплати не повернув, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення 22500,00грн. суми авансу підлягають задоволенню.

Позивачем також заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь суми 1 544,79 грн. 14% річних за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за період з 27.10.2015 р. по 22.04.2016 р. та 225,00 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2016 року по квітень 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Відповідно до ст. 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Пунктом 7.11 договору визначено, що у разі невиконання зобов'язань постачальник повертає покупцю грошові кошти, перераховані за договором (авансові платежі) протягом 3-х робочих днів із дати вимоги покупця з урахуванням індексу інфляції та сплачує 14% річних за увесь час користування грошовими коштами покупця (чужими грошовими коштами).

У звязку з вищевикладеним та здійснивши повний розрахунок 14% річних за кожен день користування авансом колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що дійсний розмір цих відсотків становить у загальній сумі 1542,13грн.

Водночас, заявлена вимога щодо стягненя 225,00 грн. інфляційних втрат задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Пунктом 5.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 р. № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» встановлено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 Цивільного кодексу України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 Цивільного кодексу України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Зазначені висновки кореспондуються з позицією Верховного Суду України, викладеної в постанові №921/266/13-г/7 від 16.09.2014р., що обовязок оплатити повернення грошових коштів, отриманих як предоплата, не можна розцінювати як грошове зобовязання в розумінні ст. 625 Цивільного кодексу України.

Враховуючи вищевикладене, оскільки предметом спору не є грошове зобовязання, яке випливає з Договору №70-1/3069-15 від 02.10.2015р., тому відсутні правові підстави для застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України щодо стягнення 225,00грн. інфляційних витрат та п. 7.11 Договору в цій частині господарським судом правомірно не застосовано.

Крім того, позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача на його користь пені в сумі 33 375,00 грн., нарахованої за загальний період з 11.11.2015 р. по 07.02.2016 р. та штрафу у сумі 10 500,00 грн. за прострочення строків поставки понад 30 днів.

Відповідно до ст. ст. 610-611 Цивільного кодексу України невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), є його порушенням, у разі якого настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки.

Такий вид забезпечення виконання зобовязання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу країни, статтями 1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 7.2. договору передбачено, що за порушення встановленого умовами договору строку виконання зобов'язань постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі 0,5% вартості прострочених зобов'язань, за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково сплачує штраф у розмірі 14% від вказаної вартості.

Таким чином, оскільки на момент розгляду справи в суді відповідач не надав доказів повернення позивачу попередньої оплати (авансового платежу) в сумі 22 500,00 грн., або виконання своїх зобовязань по поставці товару, яка за умовами договору повинна бути здійснена 10.11.2015 р., тому факт порушення відповідачем термінів розрахунків є доведеним.

Здійснивши повний розрахунок суми пені та 14% штрафу колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, щодо задоволення даної вимоги повністю та стягнення з відповідача 33 375,00грн. пені за період з 11.11.2015р. по 07.02.2016р., а також 10 500,00 грн. штрафу за прострочення строків поставки понад 30 днів.

Довод скаржника про те, що порушення умов договору щодо поставки позивачу електроприладів сталося не з його вини, не приймається колегією суддів, з огляду на наступне.

Згідно з п.5.2. Договору передача товару здійснюється на умовах DDP (Інкотермс 2010) за адресою: Вінницька область, Вінницький р-н, с. Гуменне, ПС-750 кВ «Вінницька», центральний склад ОСОБА_5

Правилами Інкотермс 2010 передбачено, що термін DDP визначає, що продавець надає товар в розпорядження покупця в названому місці призначення.

Пунктом А.4. Правил Інкотермс 2010 визначено, що продавець зобов'язаний надати товар у розпорядження покупця або іншої особи, призначеної покупцем, на будь-якому транспортному засобі, який прибув, в названому місці призначення, в узгоджену дату або в межах узгодженого для поставки.

В свою чергу, пунктом 5.4. Договору визначено, що постачальник несе всі ризики і витрати до моменту, коли товар буде передано покупцю у відповідності з умовами договору, а покупець після вказаного моменту.

Таким чином, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

При цьому, колегія суддів зазначає про те, що жодна з умов спірного договору не повязана з поставкою цього товару іншими особами постачальнику.

При таких обставинах доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 34 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи.

Враховуючи вищевикладене та здійснивши повний перегляд справи, апеляційний господарський суд вважає, що судом першої інстанції повно зясовано фактичні обставини справи, тому рішення господарського суду Запорізької області від 30.05.2016р. у справі №908/1197/16 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Відповідно до статті 49 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись статтями 49, 99, 101, 102, 103, 105 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Контратос» м.Запоріжжя на рішення господарського суду Запорізької області від 30.05.2016р. у справі №908/1197/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 30.05.2016р. у справі №908/1197/16 - залишити без змін.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено до Вищого господарського суду України протягом двадцяти днів з набрання постановою апеляційного господарського суду законної сили.

Головуючий Н.В. Ломовцева

Судді: О.А. Скакун

ОСОБА_3

Надруковано 7 прим.:

2прим.-Позивачу;

2прим.-Відповідачу;

1прим.-У справу;

1прим.-ДАГС;

1прим.-ГСЗО.