РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

29 липня 2016 року

Справа № 902/181/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючого судді Маціщук А.В.

судді Петухов М.Г. ,

судді Гулова А.Г.

за участю представників сторін:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився

третьої особи - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк"

на рішення господарського суду Вінницької області від 11.05.2016 р.

у справі № 902/181/16

за позовом публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК"

до Вінницького закритого акціонерного товариства "Спорттовари"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гр. ОСОБА_1.

про звернення стягнення на предмет іпотеки вартістю 757500,00 грн.

в с т а н о в и в :

Відповідно до рішення Господарського суду Вінницької області від 11.05.2016 р. у справі № 902/181/16 відмовлено в задоволенні позову публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" до Вінницького закритого акціонерного товариства "Спорттовари" за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача гр.ОСОБА_1 про звернення стягнення 757500,00 грн. на предмет іпотеки.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду, позивач публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 11.05.2016 р. у справі № 902/181/16 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги скаржник доводить, що рішення господарського суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, і не погоджується з висновками господарського суду, що претензіями № 94-11/96-6302 від 09.11.2010 р. та № 94-11/67-3278 від 09.11.2010 р. про дострокове погашення кредиту, сплати відсотків і пені по кредитному договору змінено строк виконання основного зобов`язана.

Пояснює, що 12.05.2011 р. вчинено виконавчий напис нотаріуса, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно за договором іпотеки від 06.05.2008 р. Для вчинення виконавчого напису банк надав приватному нотаріусу оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, які підтверджують безспірність заборгованості боржника та підтверджують прострочення виконання зобов'язання. Вимогу боржнику про усунення порушення було надіслано банком у визначений Інструкцією термін. Сума, яка підлягає стягненню складається з сум, про які позичальник повідомлений на момент видачі кредиту, а саме сума заборгованості за кредитом, відсотки, пеня і штрафи.

Даний виконавчий напис нотаріуса від 12.05.2011 р. реєстраційний номер 589 перебував на виконанні у відділі ДВС Гайсинського районного управління юстиції.

22 квітня 2014 року постановою державного виконавця виконавчий напис від 12.05.2011 р. повернуто стягувану на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак, виконавчий напис нотаріуса перебував у відділі ДВС Гайсинського районного управління юстиції, тому банк не мав можливості звернутись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки прийняте рішення призвело б до подвійного стягнення.

Тому скаржник вважає, що банком не було пропущено строк позовної давності.

Відповідач та третя особа не надали відзиви на апеляційну скаргу.

Сторони не забезпечили участь представників в судовому засіданні.

Зважаючи, що судом вжито необхідних заходів для завчасного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /а.с.155-156,160/, явка представників сторін в судове засідання обовязковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. При цьому апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність та обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в повному обсязі.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено слідуюче.

01.11.2007 р. Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та громадянином ОСОБА_2/позичальником укладений договір кредиту № 280/44-22 /а.с.9-11/. Договір підписаний представниками сторін та скріплений печаткою Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку Укрсоцбанк.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 600000,00 грн. зі сплатою 14% процентів річних до 10 числа кожного місяця з наступним порядком погашення суми основного боргу: у період з грудня 2007 року по жовтень 2014 року по 7143,00 грн. і у листопаді 2014 року - 7131,00 грн.

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що кредит надається позичальнику на споживчі цілі.

Згідно з п. 1.3 кредитного договору в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає з ТОВ "Патріа-Баланс"', майновим поручителем іпотечний договір, за умовами якого майновий поручитель передає кредитору нерухоме майно, а саме - приміщення магазину "Меркурій", загальною площею 374.5 кв.м, що знаходиться за адресою: Україна м.Житомир, вулиця Вітрука, будинок 19, заставною вартістю 1200000.00 грн. (Один мільйон двісті тисяч гривень 00 копійок) на день видачі кредиту.

Відповідно до п.2.4 кредитного договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360.

Згідно з п.3.2.3 кредитного договору кредитор має право вимагати негайного повернення кредиту, погашення нарахованих процентів та сплати можливих штрафних санкцій, якщо позичальник протягом трьох робочих днів від дати отримання вимоги кредитора про надання додаткових засобів забезпечення виконання зобов'язання, згідно з п.3.2.2. договору не дасть таких засобів (шляхом укладення відповідного договору), або запропоновані засоби не влаштують кредитора

Пунктом 3.3.7 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку визначеному п.п. 2.4., 2.5 цього договору.

Відповідно до п.3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п. 1.1. цього договору.

Згідно з п.4.3. кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п. п. 3.3.2.-3.3.16 цього договору позичальник зобов'язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 10 (десять) процентів від суми кредиту, визначеного п. 1.1. цього договору, за кожний випадок.

Пунктом 4.4. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених 3.3.2.-3.3.6., 3.3.10.-3.3.12. та 3.3.15. цього договору, порушення позичальником умов договорів, визначених п. 1.3. цього договору, протягом більше, ніж п'ять днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно позичальник зобовязаний протягом одного робочого дня погасити погасити Кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредігп. а іакож нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Згідно з п.4.5. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених п.п. 3.3.7, 3.3.8. цього договору, протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

06.05.2008 р. Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк та громадянином ОСОБА_1 укладена додаткова угода № 1 до договору кредиту № 280/44-22 від 01.11.2007 р./а.с.12/, за умовами якої сторони домовились внести зміни до договору кредиту стосовно забезпечення зобовязання та викласти п.1.3.1. кредитного договору в наступній редакції: з Вінницьким ЗАТ „Спорттовари"', надалі за текстом - "майновий поручитель" іпотечний договір, за умовами якого майновий поручитель передає кредитору нерухоме майно, а саме - приміщення магазину з котельнею та складом, загальною площею 291,80 кв.м., що знаходиться за адресою: Україна, Вінницька область, Гайсинський район, м. Гайсин, вул. Південна, буд 20, заставною вартістю 757500,00 грн. (сімсот п`ятдесят сім тисяч п`ятсот гривень 00 копійок) на день видачі кредиту. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяження нерухомого майна іпотекою - реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона.

06.05.2008 р. на забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором № 280/44-22 від 01.11.2007 р. Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку Укрсоцбанк/іпотекодержатель та Вінницьким закритим акціонерним товариством "Спорттовари"/іпотекодавець укладений іпотечний договір від /а.с.13-15/. Договір підписаний представниками сторін та скріплений їх печатками.

Відповідно до п.1.1 договору іпотеки іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання позичальником основного зобов'язання, наступне нерухоме майно - нежитлову будівлю магазину з котельнею та складом літ.«А», «а1», «а2», загальною площею 291,8 кв.м, що розташована за адресою: Україна Вінницька область Гайсинський район м.Гайсин вул.Південна, буд.20, та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору № 6 купівлі-продажу майнового комплексу, посвідченого четвертою вінницькою нотаріальною конторою 31.12.1993 р. за р. № І-6700 та зареєстрований в Тульчинському державному комунальному бюро технічної інвентаризації 14.06.2000 р. за реєстраційним номером 45, та записано в реєстрову книгу № 1 та підтвердження права власності на будівлі передані до статутного фонду у власність покупцю від 02.02.2000 р. за № 1-16/207.

Пунктом 1.3 договору іпотеки сторони погодили, що вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 757500,00 грн.

Відповідно до п.1.4.1. іпотека поширюється на основне зобовязання з повернення кредиту в сумі 600000,00 грн. з порядком погашення, визначеним кредитним договором з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 01 листопада 2014 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором, яким обмовлене основне зобов`язання.

Відповідно до п.2.4.4 договору іпотеки іпотекоджержатель має право у разі невиконання іпотекодавцями хоча б одного із своїх обов'язків, встановлених згідно з п. 2.1.1 2.1.12. цього договору, вимагати дострокового виконання позичальником основного зобовязання, а у разі його невиконання - задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п.4.5. іпотечного договору іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один з наступних способів : на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса ; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в порядку, встановленому ст.37 Закону України „Про іпотеку; шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві в порядку, встановленому ст.38 Закону України „Про іпотеку; шляхом організації іпотекодержателем продажу предмету іпотеки через укладення договору купівлі-продажу предмету іпотеки в порядку ст.6 Закону України „Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним та іпотечні сертифікати.

Умовами пункту 4.6. сторони погодили, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме:

шляхом продажу предмета іпотеки іпотеко держателем від свого імені будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або

шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

09.11.2010 р. публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» направило претензії Вінницькому закритому акціонерному товариству "Спорттовари" № 94-11/67-3278 від 09.11.2010 р. та ОСОБА_1 № 94-11/96-6302 від 09.11.2010 р. про дострокове погашення кредиту та сплати відсотків і пені по кредитному договору /а.с.112-113/. За текстом претензії, направленої боржнику та ЗАТ „Спорттовари як майновому поручителю, запропоновано негайно до 30.11.2010 р. повернути заборгованість по кредиту та відсоткам, а у випадку невиконання таких вимог стягнення буде звернуто на предмет іпотеки.

Претензії залишені без відповіді та реагування. Докази відшкодування боргу суду не надані.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий напис № 589 виданий 12.05.2011 р. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу /а.с.94/ не був виконаний, що підтверджується постановою відділу державної виконавчої служби Гайсинського управління юстиції від 22.04.2014 р. про повернення виконавчого документу стягувачеві, відповідно до якої припинено чинність арешту майна боржника та скасування інших заходів примусового виконання рішення.

Відповідач подав заяву про застосування позовної давності.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини

Водночас, відповідно до п.2 ч.1 ст.199 ГК України - до відносин щодо забезпечення виконання зобовязання учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" та ст.572 ЦК України іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ст.11 Закону України "Про іпотеку").

Згідно ст.3 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель мас право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про іпотеку" за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст.33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заборгованість позичальника у сумі 2350377,01 грн., заявленій позивачем, підтверджена матеріалами справи і не спростована відповідачем.

Відповідно до ч.1, ч.3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.

Згідно з п.4.5. кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків щодо своєчасної та в повному обсязі сплати кредиту та процентів за користування кредитом протягом більше ніж 60 (шістдесят) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Такі умови договору відповідають нормам статті 1050 ЦК України.

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника та майнового поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 09 листопада 2010 року претензії (вимоги) боржнику та поручителю про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів.

Отже, пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, кредитор/позивач відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору змінив строк виконання основного зобов'язання, а тому перебіг позовної давності за вимогами банку про повернення кредиту та платежів за ним почався з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як кінцевий строк виконання її умов.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладеній у постанові від 02.12.2015 у справі № 6-1707цс15.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

Відповідно до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги

Умови кредитного договору (зокрема, п.3.2.3, п.4.5) обумовлюють право позикодавця в разі прострочення повернення чергової частини вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків негайно, протягом одного робочого дня.

У претензії банку від 09.11.2010 р., одержаній відповідачем рекомендованим листом 18.11.2010 р./а.с.112/, кредитор пред'явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій і запропонував відшкодувати борг негайно до 30.11.2010 р.

Отже, строк позовної давності на предявлення вимоги до відповідача як іпотекодавця розпочав перебіг після 01.11.2010 р. і закінчився на час звернення банку з позовом до суду 03.03.2016 р.

Обставини зверненення до нотаріуса і в подальшому до виконавчої служби не перервали перебіг позовної давності, оскільки не повязані з обставинами, які б свідчили про визнання боргу відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст.267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із обґрунтованим висновком суду першої інстанції про застосування ст.ст.266, 267 ЦК України та відмову у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк". Рішення Господарського суду Вінницької області від 11.05.2016 р. у справі № 902/181/16 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на нормах законодавства і немає підстав для його скасування чи зміни за ст.104 ГПК України. Доводи скаржника не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Судові витрати за розгляд апеляційних скарг покладаються на скаржника відповідно до ч.1 ст.49 ГПК України.

Керуючись ст.ст.49,99,101,103-105 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Вінницької області від 11.05.2016 р. у справі № 902/181/16 залишити без змін.

Матеріали справи № 902/181/16 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Петухов М.Г.

Суддя Гулова А.Г.