ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.07.2016 Справа № 905/3069/15

Господарський суд Донецької області у складі головуючого судді Бокової Ю.В., суддів Огороднік Д.М., Сковородіної О.М.,

при секретарі судового засідання Степаненко Д.І.,

розглянувши матеріали справи за позовом: Прокурора Волноваського району, м. Волноваха

до відповідача: 1. Волноваської міської ради, м. Волноваха; 2. фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту та повернення земельної ділянки

за участю представників:

прокурор: Хряк О.О., посвідчення № 028256 від 15.08.14р.

від відповідача 1: не з'явився

від відповідача 2: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

Прокурор Волноваського району, м. Волноваха звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до Волноваської міської ради, м. Волноваха та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха про визнання недійсним рішення сесії Волноваської міської ради 6 скликання № 6/33-977 від 27.09.2013р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельного сервітуту», визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 01.04.2014р., укладеного між Волноваською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха звільнити та повернути до земель Волноваської міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 0,0051 га вартістю 21899,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що рішенням Волноваської міської ради № 6/33-977 від 27.09.2013р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельного сервітуту» прийнято з порушенням вимог статті 401 Цивільного кодексу України та статті 98 Земельного кодексу України, у зв'язку з чим просив визнати його недійсним в судовому порядку.

01.06.2016р. на адресу господарського суду Донецької області від Волноваської місцевою прокуратури надійшла заява №05-81-2778вих16 від 25.05.2016р. про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору. В обґрунтування зазначеного клопотання прокурор посилався на те, що 13.05.2016р. між Волноваською міською радою та фізичної особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір земельного сервітуту на право розміщення тимчасової споруди (малих архітектурних форм), який було зареєстровано 13.05.2016р. згідно інформаційної довідки № 59181879, а отже, негативні наслідки щодо допущених порушень відповідачами вимог чинного земельного законодавства відсутні, а прокурором досягнуто мети захисту інтересів держави, оскільки спірні правовідносини вирішені, а тому загрози для порушення інтересів держави немає.

23.06.2016р. на адресу господарського суду Донецької області від Волноваської місцевої прокуратури надійшли письмові пояснення по справі, в яких прокурор просить залишити без розгляду заяву № 05-81-2778вих16 від 25.05.2016р. про припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмету спору, визнати недійсним рішення сесії Волноваської міської ради 6 скликання № 6/33-977 від 27.09.2013р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельного сервітуту», визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту від 13.05.2016р., укладений між Волноваською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха звільнити та повернути до земель Волноваської міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 0,0051 га вартістю 21899,40 грн.

Суд задовольняє заяву Волноваської місцевої прокуратури щодо залишення без розгляду заяви № 05-81-2778вих16 від 25.05.2016р. про припинення провадження у справі.

Таким чином, суд розглядає первісні позовні вимоги заявлені Волноваською місцевою прокуратурою, а саме: про визнання недійсним рішення сесії Волноваської міської ради 6 скликання № 6/33-977 від 27.09.2013р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельного сервітуту», визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 01.04.2014р., укладеного між Волноваською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха звільнити та повернути до земель Волноваської міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 0,0051 га вартістю 21899,40 грн.

Прокурор підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Також просив розглянути справу за його відсутності.

Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував. Також просив розглянути справу за його відсутності.

Суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ст. 75 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин, а відсутність належним чином повідомлених представників сторін у світлі приписів ст. ст. 4-3, 22, 33 та 77 цього Кодексу істотним чином не впливає на таку кваліфікацію і не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши обставини спору, доводи учасників судового процесу суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2013 р. Волноваською міською радою було прийнято рішення № 6/33-977 "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельного сервітуту», згідно п. 1 якого обтяжено земельну ділянку площею 51,0 кв.м., яка розташована в районі автовокзалу по АДРЕСА_1 в м. Волноваха, згідно відповідності намірів щодо місцезнаходження тимчасової споруди, виданого на ім'я ОСОБА_1 сервітутом на право встановлення тимчасової споруди (1 торговий павільйон).

Відповідно до п. 1.1. вказаного рішення надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою з визначення меж земельного сервітут на земельну ділянку площею 51,0 кв.м., розташованої по АДРЕСА_1 в районі автовокзалу в м. Волноваха для розміщення тимчасових споруд, які не повинні мати заглиблення у ґрунт фундаментом - одного стаціонарного павільйону розміром у плані 7.3 х 4.10 м.

01.04.2014 р. між Волноваською міською радою (власник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сервітуарій) було укладено договір про встановлення земельного сервітуту (далі - Договір)

Відповідно до п. 1.1 договору земельний сервітут встановлюється відносно земельної ділянки площею 51 кв.м., цільове призначення - для розміщення тимчасової споруди (торгівельного павільйону розміром 7,30х4,10 м) із земель житлової та громадської забудови Волноваської міської ради, яка розташована за адресою: в районі автовокзалу по АДРЕСА_1 в м. Волноваха, в інтересах сервітуарія.

Згідно п. 2.1 договору цим договором встановлюється земельний сервітут строком до 5 років, а саме до 23.08.2018р. з моменту видачі паспорту прив'язки на тимчасову споруду 23.08.2013р.

Плата по договору розрахована у розмірі 9% нормативної грошової оцінки землі, що складає 1870,93 грн. на рік, щомісячна плата складає 155,91 грн., виходячи з того, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 20788,11 грн. (п. 3.1 Договору).

Пунктом 5.2 Договору передбачено право Сервітуарія приступати до використання земельної ділянки після реєстрації цього договору.

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами (п. 11.2. договору).

Протягом розгляду справи 13.05.2016р. між Волноваською міською радою (власник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сервітуарій) було укладено договір про встановлення земельного сервітуту (далі - Договір), предметом якого є земельна ділянка, що і за договором від 01.04.2014 р.

Відповідно до п. 1.1. договору відповідно до рішення Волноваської міської ради від 13.05.2016р. № 6/71-1677 власником встановлюється земельний сервітут відносно земельної ділянки площею 1,219 га, кадастровий номер НОМЕР_2, із земель житлової та громадської забудови Волноваської міської ради, яка розташована за адресою: в районі автовокзалу по АДРЕСА_1 в інтересах сервітуарія, згідно з кадастровим планом земельної ділянки із зазначенням меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право земельного сервітуту (додаток до договору, який є невід'ємною частиною цього договору). Площа земельного сервітуту складає 0,0051га. Вид земельного сервітуту - право на розміщення тимчасової споруди (малих архітектурних форм).

Згідно п. 2.1 договору цим договором встановлюється земельний сервітут на строк дії паспорту прив'язки тимчасової споруди - до 23 вересня 2018 року.

Плата по договору розрахована у розмірі 9% нормативної грошової оцінки землі, що складає 2824,32 грн. на рік, щомісячна плата складає 235,36 грн., виходячи з того, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки становить 31381,32 грн. (п. 3.1 Договору).

Договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та державної реєстрації (п. 12.2. договору).

Договір підписаний представниками обох сторін та скріплений відбитком печаток.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 59181879 від 17.05.2016р. даний договір зареєстрований 13.05.2016р.

Прокурор наполягав на тому, що Волноваською міською радою за оспорюваним рішенням фактично не було встановлено сервітут щодо спірної земельної ділянки.

Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи їх у сукупності, судом враховується таке.

Відповідно до приписів ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Обґрунтовуючи позов, прокурор посилається як на удаваність спірного договору, так і на невідповідність даного договору нормам, які регулюють порядок передачі земельної ділянки в оренду та встановлення сервітуту. При цьому, посилається на ст. 235, ч. 1, 2 ст. 215, ч. 1 ст. 203, главу 32 Цивільного кодексу України. Доводячи удаваність спірного договору, прокурор вказує, що він має ознаки договору оренди землі, а саме - платне використання земельної ділянки. В той же час розмір орендної плати прив'язаний до грошової (нормативної) оцінки земельної ділянки (п. 3). Прокурор звертає увагу й на те, що оспорюваний договір не містить правових ознак користування чужим майном (сервітуту), як визначено главою 32 Цивільного кодексу України.

Як вбачається зі спірного договору про встановлення земельного сервітуту від 01.04.2014 р., предметом є земельний сервітут, встановлений відносно земельної ділянки площею 54 кв. м. для розміщення тимчасової споруди (торгівельний павільйон 7,30х7,10 м) із земель житлової і громадської забудови Волноваської міської ради, яка розташована за адресою: в районі автовокзалу по АДРЕСА_1.

Пунктами 3.1, 3.2. договору визначено, що плата по договору розрахована у розмірі 9 % нормативної грошової оцінки землі, що складає 1870,93 грн. на рік, щомісячна плата складає 155,91 грн. виходячи з того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить - 20788,11 грн.

Обчислення розміру плати за землю здійснюються з урахуванням коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами.

Згідно ч. 1 ст. 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 ЦК України передбачено, що у разі, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06.11.2009 р. №9 зазначено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 Цивільного кодексу України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Аналогічні положення містяться в п. 3.11 постанови ВГСУ від 29.05.2013р. № 11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Суд, проаналізувавши умови договору про встановлення земельного сервітуту від 01.04.2014 р., дійшов висновку, що у даному випадку сторони договором встановлення земельного сервітуту оформили відносини оренди земельної ділянки.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК передбачено, що недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Як визначено в ст. 93 Земельного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 792 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про оренду землі» за договором оренди земельної ділянки орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк за плату.

За приписами ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Законом.

Аналізуючи матеріали справи, суд зазначає, що оскаржуваний правочин не відповідає вимогам законодавства щодо надання в користування земельної ділянки. При цьому, судом береться до уваги, що зокрема, відповідачу фактично було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів, за відсутності відповідного рішення власника земельної ділянки.

Крім того, суд вважає обґрунтованими доводи прокурора про відсутність в спірному договорі правових ознак користування чужим майном (сервітуту), як передбачено статтею 401 ЦК України.

Відповідно до ст. 401 ЦК України сервітут - право користування чужим майном може бути встановлений щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

За приписами ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

З аналізу зазначених норм вбачається, що об'єктом сервітуту може бути земельна ділянка (інші природні ресурси) та нерухоме майно.

Судом зважається на те, що відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на зазначене, суд доходить висновку, що договір про встановлення земельного сервітуту від 01.04.2014 р., суперечить вищенаведеним вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Суд звертає увагу, що договір про встановлення земельного сервітуту від 13.05.2016р., який був укладений між Волноваською міською радою (власник) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (сервітуарій) протягом розгляду справи, не є предметом позову. Але ж, частиною 1 статті 83 ГПК України встановлено право господарського суду при прийнятті рішення визнати недійсним повністю чи у певній частині пов'язаний з предметом спору договір, який суперечить законодавству.

Судом встановлено, що вимога позивача про зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 звільнити та повернути до земель Волноваської міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 0,0051 га вартістю 21899,40 грн., пов'язана з правом користування ОСОБА_1 цією земельною ділянкою.

Суд, проаналізувавши умови договору про встановлення земельного сервітуту від 13.05.2016 р., встановивши, що у даному випадку сторони договору земельного сервітуту оформили відносини оренди земельної ділянки, що відповідачу фактично було надано в користування земельну ділянку поза процедурою торгів, за відсутністю відповідного рішення, власника земельної ділянки, відсутність в договорі ознак користування чужим майном (сервітуту), дійшов висновку, з тих же підстав, що договір земельного сервітуту від 13.05.2016 р. суперечить вимогам законодавства та підлягає визнанню недійсним відповідно до ст. 215 ЦК України.

Статтею 216 Цивільного кодексу України закріплено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до п. 2.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» № 11 від 29.05.2013 р., якщо зі змісту господарського договору випливає, що зобов'язання за цим договором може бути припинено лише на майбутнє, оскільки неможливо повернути усе одержане за ним (наприклад, вже здійснене користування за договором майнового найму (оренди), користування електроенергією, спожиті послуги, зберігання, здійснене за відповідним договором, тощо), то господарський суд одночасно з визнанням господарського договору недійсним (за наявності підстав для цього) зазначає в резолютивній частині рішення, що зобов'язання за договором припиняється лише на майбутнє.

Таким чином, земельна ділянка по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 0,0051 га у м. Волноваха Донецької області підлягає звільненню фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та поверненню Волноваській міській раді.

Що стосується позовних вимог, щодо визнання недійсним рішення Волноваської міської ради № 6/33-977 від 27.09.2013р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельного сервітуту», суд виходить з наступного.

Дійсно, ініціатором встановлення земельного сервітуту може бути власник або користувач земельної ділянки, у яких є потреба у використанні суміжної (сусідньої) земельної ділянки, щоб усунути недоліки своєї ділянки, зумовлені її місцем розташування або природнім станом.

Але ж, як встановлено в межах даної справи, на момент укладання договору про встановлення земельного сервітуту від 01.04.2014 р. ФОП ОСОБА_1 не був ні власником ні землекористувачем земельної ділянки, на якій розміщується тимчасова споруда.

При цьому, земельний сервітут може бути встановлений лише для власника або землекористувача земельної ділянки, а також у разі, якщо потреби такого власника чи землекористувача не можуть бути задоволені в іншій спосіб, ніж встановлення сервітуту.

Тобто, будь-яких підстав для визнання між сторонами прав на встановлення сервітуту не існувало.

Тому, у Волноваської міської ради не було будь-яких підстав для встановлення сервітутних відносин з ФОП ОСОБА_1 та відповідно, для прийняття рішення.

З вищенаведених підстав є незаконним рішення Волноваської міської ради № 6/33-977 від 27.09.2013р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельного сервітуту», яким було надано згоду на укладання договору особистого строкового сервітуту для розміщення тимчасової споруди, оскільки воно не відповідає нормам чинного законодавства.

Як роз'яснено Пленумом Вищого господарського суду України в п. 2.23. постанови №7 від 21.02.2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VІ Господарського процесуального кодексу України", якщо факт недоплати судового збору з'ясовано господарським судом у процесі розгляду прийнятої заяви (скарги), суд у залежності від конкретних обставин справи може:

- зобов'язати позивача (заявника, скаржника) доплатити належну суму судового збору і подати суду відповідні докази у встановлений ним строк, та за необхідності відкласти розгляд справи або оголосити перерву в засіданні (стаття 77 ГПК);

- у разі неподання доказів оплати - стягнути належну суму судового збору за результатами вирішення спору з урахуванням приписів частин першої - четвертої статті 49 ГПК .

Положенням п. 4. 1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013 р. визначено, що, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо (зокрема, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. У разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати також розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідачів, відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 43, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Прокурора Волноваського району, м. Волноваха до Волноваської міської ради, м. Волноваха та фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха про визнання недійсним рішення сесії Волноваської міської ради 6 скликання № 6/33-977 від 27.09.2013р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельного сервітуту», визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 01.04.2014р., укладеного між Волноваською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та зобов'язання фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха звільнити та повернути до земель Волноваської міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 0,0051 га - задовольнити.

Визнати недійсним рішення Волноваської міської ради № 6/33-977 від 27.09.2013р. "Про надання дозволу на виготовлення технічної документації з встановлення меж земельного сервітуту».

Визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту, укладений 01.04.2014р. між Волноваською міською радою, м. Волноваха та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Волноваха.

Визнати недійсним договір про встановлення земельного сервітуту, укладений 13.05.2016р. між Волноваською міською радою, м. Волноваха та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1, м. Волноваха.

Зобов'язати фізичну особу-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 0,0051 га у м. Волноваха Донецької області та повернути її Волноваській міській раді, м. Волноваха (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Леніна, 88, 5).

Стягнути з Волноваської міської ради, м. Волноваха (85700, Донецька область, м.Волноваха, вул. Леніна, 88, 5) на користь прокуратури Донецької області, м. Маріуполь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, 6; р/р 6251, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь прокуратури Донецької області, м. Маріуполь (87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул. Університетська, 6; р/р 6251, банк отримувача: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172, ) судовий збір в сумі 1218,00 грн.

Стягнути з Волноваської міської ради, м. Волноваха (85700, Донецька область, м.Волноваха, АДРЕСА_1, 88, 5) на користь державного бюджету України (отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харкова, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , рахунок 3002, код бюджетної класифікації 22030001) суму судового збору у розмірі 1218,00 грн.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, м. Волноваха (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_1) на користь державного бюджету України (отримувач: Управління державної казначейської служби м.Харкова, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011, , рахунок 3002, код бюджетної класифікації 22030001) суму судового збору у розмірі 1218,00 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Рішення може бути оскаржено в Донецький апеляційний господарський суд згідно розділу XII ГПК України.

Повний текст рішення підписаний 26.07.2016 р.

Головуючий суддя Ю.В. Бокова

Суддя Д.М. Огороднік

Суддя О.М. Сковородіна