Господарський суд Чернігівської області
========================================================================================================================================================================

РІШЕННЯ

26 липня 2016 року справа № 927/629/16

позивач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_1,

провулок Аптечний, буд. 11, с. Журавка, Варвинський район, Чернігівська область, 17620

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРІКОР ХОЛДИНГ",

юридична адреса: вул. Шейгусівська, буд. 1-А, с. Сергіївка, Прилуцький район,

Чернігівська область, 17592

поштова адреса: вул. Пирятинська, 14, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500

предмет спору: про стягнення 68582,46 грн.

Суддя .ОСОБА_2

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

від позивача: ОСОБА_1, особисто

від відповідача: не з"явився

СУТЬ СПОРУ:

Позивачем Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано позов про стягнення з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІКОР ХОЛДИНГ" 50531,84 грн боргу; 4130,14 грн втрат від інфляції; 926,19 грн 3% річних та 12994,29 грн пені, за неналежне виконання умов договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2015.

Відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень №00868752 від 08.07.2015 та № 00868787 від 08.07.2016, але повноважного представника в судове засідання 26.07.2016 не направив, документів, витребуваних ухвалою суду від 08.07.2016 суду не надав.

Представник позивача в судовому засіданні 26.07.2016 надав письмове клопотання про відмову здійснення технічної фіксації судового процесу, яке задоволено судом.

Також представник позивача надав письмове клопотання про залучення до матеріалів справи додаткових документів. Суд клопотання задовольнив, подані документи залучено до матеріалів справи.

Інших заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

В судовому засіданні 26.07.2016 судом були вчинені дії щодо перевірки статусу та місця реєстрації позивача. Відповідно до Спеціального витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за умовами пошуку реєстраційний номер фізичної особи-підприємця в ЄДР: 9, станом на 26.07.2016 місцепроживання фізичної особи-підприємця ОСОБА_1: провулок Аптечний, буд. 11, с.Журавка, Варвинський район, Чернігівська область, 17620. Дані про перебування фізичної особи-підприємця у процесі припинення підприємницької діяльності, банкрутства відсутні.

Судом було вжито всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про час та місце судового засідання, але відповідач своїм процесуальним правом участі в судовому засіданні не скористався, повноважного представника в судове засідання 26.07.2016 для дачі пояснень по справі не направив, про причини невиконання вимог суду не повідомив.

Судом також враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Зважаючи на те, що згідно ст. 22 Господарського процесуального кодексу України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти взаємну повагу до прав і охоронюваних законом інтересів другої сторони, вживати заходів до всебічного, повного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, неявка представника відповідача у судове засідання, не є перешкодою для розгляду справи за наявними у ній доказами.

Крім того, ухвалою суду від 08.07.2016 сторони були повідомлені, що незявлення в судове засідання повноважних представників не є перешкодою для розгляду спору по суті.

У судовому засіданні 26.07.2016 суд перейшов до розгляду справи по суті.

Позивач виклав позовні вимоги.

Відповідач у поданому відзиві на позов №829 від 19.07.2016 позовні вимоги не визнає та вважає необґрунтованими вимоги щодо стягнення 12994,29 грн пені, посилаючись на те, що ні законом, ні договором №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2015 розмір пені чітко не визначено, відповідно позовні вимоги по стягненню пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України є неправомірними.

В судовому засіданні 26.07.2016 судом було здійснено огляд оригіналів документів: договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2015; акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2015 року; акту № 2 приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2015 року; акту № 3 приймання-передачі наданих послуг від 10.08.2015 року; акту № 4 приймання-передачі наданих послуг від 25.08.2015 року, акту звірки взаємних розрахунків за період з 01.08.2015-12.05.2016; додатків №2 до договору від 23.07.2015.

Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення повноважного представника позивача, зясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд встановив:

Відповідно до ч. 1 статті 202 та ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, правочин може вчинятися усно або в письмовій, електронній формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

23.07.2015 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (перевізник) та товариством з обмеженою відповідальністю "Агрікор Холдинг" (замовник) та було укладено договір № 2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні.

Відповідно до п.1.1., 1.2. договору № 2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2015, замовник доручає, а перевізник приймає на себе зобовязання надати відповідно до умов даного договору послуги по перевезенню наступних типів вантажів замовника: зерно пшениці відповідно до заявок замовника, автомобільним транспортом перевізника.

Замовник зобовязується прийняти надані послуги по перевезенню та оплатити їх вартість в порядку та строки, визначені цим договором.

Дані, необхідні для надання послуг, вказуються у заявках на перевезення вантажу, що є невідємними частинами даного договору. Погоджені сторонами заявки регулюють взаємовідносини сторін щодо кожного окремого перевезення (п. 1.3. договору № 2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2015).

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобовязується доставити довіреній їй другою особою (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобовязується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Таким чином, укладений між сторонами договір № 2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2015, по своїй правовій природі є договором перевезення вантажу.

Відповідно до п.9.1.,9.2 договору № 2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2015, договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2015, а в частині розрахунків до повного проведення розрахунків.

Якщо за 10 робочих днів до закінчення строку чинності договору жодна із сторін не виявила бажання його розірвати та між сторонами немає позовної діяльності, то договір може бути подовженим додатковою угодою до даного договору.

Доказів дострокового припинення дії чи розірвання договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2015 сторонами суду не надано.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Пунктами 4.1., 4.4. договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016 передбачено, що прийомка-передача виконаних робіт здійснюється шляхом підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, що надається перевізником замовнику після проведення звірки обсягу наданих послуг уповноваженими представниками сторін.

Акт приймання-передачі наданих послуг є невідємною частиною даного договору та готується згідно форми, що наведена в додатку №3 до даного договору.

Замовник зобовязаний підписати акт приймання-передачі наданих послуг протягом 3 робочих днів з моменту передачі його перевізником або в цей же строк направити перевізнику мотивовану відмову від підписання акту (п. 4.6. договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016).

Частинами 1,2 ст. 916 Цивільного кодексу України передбачено, що за перевезення зокрема вантажу, стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Плата за перевезення зокрема вантажу, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку.

Пунктами 3.1.,3.2. договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016 передбачено, що тарифи на транспортні послуги визначаються додатком №2 до даного договору та можуть бути змінені лише в разі підписання додаткової угоди до цього договору згідно з п.5.2.5.

Обєм перевезень та загальна вартість послуг за договором визначається у заявці і сплачується замовником перевізнику шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок перевізника, зазначений в даному договорі.

Додатками №2 від 23.07.2015 до договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016, підписаних сторонами та скріпленими печатками сторін (а.с.49,50), сторонами погоджено вартість перевезення 1т зерна пшениці на маршрутах.

Відповідно до п. 3.3.,3.4. договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016, загальна вартість послуг по перевезенню вантажів, фактично виконаних перевізником за цим договором, по кожній окремій заявці фіксується сторонами в акті приймання-передачі наданих послуг.

Ціна договору складається з вартості послуг, вказаних в усіх заявках/актах приймання-передачі наданих послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016, перевізником (позивачем) було надано замовнику (відповідачу) транспортні послуги, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими печатками актами приймання-передачі наданих послуг, а саме: №1 від 10.08.2015 на суму 61071,36 грн; №2 від 10.08.2015 на суму 73417,96 грн; №3 від 10.08.2016 на суму 34976,48 грн; №4 від 25.08.2015 на суму 131066,04 грн, копії яких додано до матеріалів справи (а.с.18-21). Загальна вартість наданих транспортних послуг по зазначених актах приймання-передачі наданих послуг становить 300531,80 грн.

У відповідності до п. 3.5. договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016 розрахунок за надані послуги здійснюється замовником шляхом проведення попередньої оплати протягом 2 банківських днів з моменту прибуття автомобільного транспорту на територію замовника в розмірі 375000 грн 00 коп без ПДВ. Неоплачена вартість послуг сплачується замовником перевізнику по факту за надані послуги на підставі актів приймання-передачі наданих послуг по договору на виконання транспортних перевезень, підписаних уповноваженими представниками сторін, протягом 10 банківських днів з дня їх підписання.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать матеріали справи, відповідачем була здійснена лише попередня оплата на суму 100000 грн, тобто був оплачений повністю акт №1 від 10.08.2015 на суму 61071,36 грн та частково акт №2 від 10.08.2015 на суму 73417,96 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку (а.с.38-48), копія якої додана до матеріалів справи (призначення платежу: оплата за транспортні послуги зг.дог. №2307 від 23.07.15р), а тому відповідно до п. 3.5. договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016 відповідач зобовязаний був здійснити оплату по актах №2 від 10.08.2015 на суму 73417,96 грн; №3 від 10.08.2016 на суму 34976,48 грн по 25.08.2015 включно; по акту №4 від 25.08.2015 на суму 131066,04 грн по 08.09.2015 включно.

В подальшому замовником (відповідачем) зобовязання щодо оплати транспортних послуг, відповідно до п. 3.5. договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016, були виконані частково та сплачено позивачу 150000,00 грн., а саме: 22.09.2015 50000,00 грн; 02.10.2015 50000,00 грн; 12.11.2015 50000,00 грн, що підтверджується банківською випискою по рахунку (а.с.38-48), копія якої додана до матеріалів справи (призначення платежу: оплата за транспортні послуги зг.дог. №2307 від 23.07.15р) та актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.08.2015-12.05.2016, підписаного сторонами та скріпленого печатками сторін, доданого до матеріалів справи (а.с.17).

Отже, загальна сума здійснених відповідачем оплат становить 250000 грн, відповідно заборгованість відповідача перед позивачем становить 50531,84 грн (300531,84 грн 250000,00 грн).

Претензія позивача №01 від 17.05.2016 щодо погашення заборгованості за надані транспортні послуги по перевезенню вантажів згідно договору №2307 від 23.07.2015 на суму 50531,84 грн, залишена відповідачем без задоволення.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача 3% річних в сумі 926,19 грн за період прострочки з 13.11.2015 по 22.06.2016 та 4130,14 грн інфляційних втрат за період з грудня 2015 по червень 2016.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується прострочка виконання відповідачем взятих на себе зобовязань щодо оплати отриманих послуг, але приймаючи до уваги, що позивачем при розрахунку 3% річних не було враховано, що в 2016 366 днів, а при розрахунку інфляційних втрат за червень місяць 2016 взято індекс інфляції 100,1 %, замість 99,8 %, а тому суд доходить висновку, що 3% річних за період прострочки оплати транспортних послуг з 13.11.2015 по 22.06.2016 підлягають стягненню в розмірі 924,20 грн, а інфляційні втрати за період з грудня 2015 по червень 2016 в розмірі 3939,94 грн.

Вимоги позивача щодо стягнення 12994,29 грн пені за прострочку оплати транспортних послуг за період з 13.11.2015 по 22.06.2016 задоволенню не підлягають з наступних підстав:

У відповідності до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пеня є різновидом неустойки, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України.

Статтею 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Також частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 6.1.1. договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016 передбачено, що сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язань за цим договором відповідно до чинного законодавства України.

Посилання позивача на ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України, якою передбачено, що платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, судом до уваги не приймається, оскільки дана норма регулює сам порядок нарахування пені та визначення її граничного (максимального) розміру, який залежить від облікової ставки Національного банку України та не може перевищувати її подвійного розміру, а сам розмір пені встановлюється сторонами безпосередньо в договорі.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що умовами договору №2307 надання послуг по перевезенню вантажів автотранспортом по Україні від 23.07.2016 сторонами не визначено розмір пені за прострочку оплати наданих транспортних послуг, і така відповідальність не визначена чинним законодавством, а тому вимоги позивача щодо стягнення 12994,29 грн пені за прострочку оплати транспортних послуг за період з 13.11.2015 по 22.06.2016 є безпідставними.

Приймаючи до уваги, що відповідач в порушення ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобовязання не виконав, за одержані транспортні послуги своєчасно в повній сумі не розрахувався, суд, з урахування вищезазначеного, доходить висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтовані і підлягають задоволенню в частині стягнення 50531,84 грн основного боргу; 3939,94 грн інфляційних нарахувань та 924,20 грн 3% річних. У решті позову відмовити.

Оскільки спір виник у звязку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1113,04 грн.

Керуючись ст.11, 202, 205, 525, 526, 530, 546, 547, 549, 610, 612, 625, 626, 908, 909, 916, 920, 925 Цивільного кодексу України; ст.173, 174, 175, 193, 231,343 Господарського кодексу України; ст. 4 Закону України „Про судовий збір, ст.49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІКОР ХОЛДИНГ", юридична адреса: вул. Шейгусівська, буд. 1-А, с. Сергіївка, Прилуцький район, Чернігівська область, 17592; поштова адреса: вул. Пирятинська, 14, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500 (, р/р 0501 в ФАБ «Південний», МФО 320917) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, провулок Аптечний, буд. 11, с.Журавка, Варвинський район, Чернігівська область, 17620 (ідентифікаційний код НОМЕР_1, р/р 2 у ЧОД ПАТ «Райффайзен банк Аваль», МФО 380805, свідоцтво про державну реєстрацію серії В00 №832263) 50531 грн 84 коп боргу; 3939,94 грн втрат від інфляції; 924,20 грн 3% річних та 1113,04 грн судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

3. У решті позову відмовити.

Повне рішення підписано 27.07.2016.

Суддя Л.М.Лавриненко