ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

25.07.2016 Справа № 920/434/16

Господарський суд Сумської області у складі судді Б.І. Лиховида, за участі секретаря судового засідання Н.М. Мітіної, розглянувши у судовому засіданні заяву № 11/1316 від 07.07.2016 ОСОБА_1 закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня», м. Білопілля Сумської області, про розстрочку виконання рішення суду від 21.06.2016 по справі № 920/434/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумигаз Збут», м. Суми, до відповідача ОСОБА_1 закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня», м. Білопілля, Сумська область, про стягнення 2 104 723 грн. 36 коп., -

у присутності представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2, довіреність № 83 від 13.03.2016

від відповідача (заявника): не прибув

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Сумської області від 21.06.2016 у справі № 920/434/16 позовні вимоги ТОВ «Сумигаз Збут» задоволені у повному обсязі, вирішено стягнути з ОСОБА_1 закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня» 1 978 546 грн. 74 коп. основного боргу, 116 744 грн. 18 коп. пені, 15 200 грн. 85 коп. інфляційних втрат, 7 911 грн. 59 коп. 3% річних, 31 570 грн. 85 коп. витрат по сплаті судового збору.

На примусове виконання вищезазначеного рішення господарський суд Сумської області 05.07.2016 видав відповідний наказ.

12.07.2016 відповідач звернувся до господарського суду Сумської області із заявою про розстрочення виконання рішення суду від 21.06.2016 з графіком погашення заборгованості: з січня по липень 2016 року 1 241 400 грн. 00 коп., жовтень 2016 року 745 058 грн. 33 коп., на загальну суму 1 986 458 грн. 33 коп., тобто розстрочити лише частину стягнутої за рішенням суду суми.

У дане судове засідання представник позивача подав заперечення № 1488 від 22.07.2016, де категорично заперечує проти розстрочення виконання судового рішення, зазначаючи, що виняткові підстави для такого розстрочення, як то передбачено чинним законодавством, відсутні.

Представник заявника у дане судове засідання не прибув, додаткових письмових пояснень не подав.

Розглянувши заяву ОСОБА_1 закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня», м. Білопілля Сумської області, та матеріали справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства (пункт 9 частини третьої статті 129 Конституції України).

За приписом частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 ГПК рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому цим Кодексом та Законом України «Про виконавче провадження».

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (рішення у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15.01.2009 у справі «ОСОБА_3 проти України» зазначається, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті Першого протоколу до Конвенції.

Судом встановлено, що на день розгляду заяви про розстрочення, рішення суду не виконується навіть частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 Господарського процесуального кодексу України при наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони, державного виконавця, прокурора або за своєю ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови, змінити спосіб та порядок їх виконання.

Таким чином, у розумінні ст. 121 ГПК України задоволення заяви (клопотання) про розстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (стихійне лихо, інші надзвичайні обставини тощо).

Відповідно до п. 7.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України» підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сімї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

У зв'язку з тим, що розстрочка подовжує період відновлення порушеного права позивача, при її наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду, повинні враховувати інтереси як заявника, так і позивача.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів всіх сторін, які приймають участь у справі. З цією метою, під час вирішення питання про відстрочку або розстрочку виконання, суд повинен враховувати матеріальні інтереси обох сторін, їх фінансовий стан.

Як вбачається із змісту поданої відповідачем заяви про розстрочку виконання судового рішення у даній справі, заявник посилається на важкий фінансовий стан та відсутність у нього коштів, в обґрунтування чого надає копію кошторису на 2016 рік та копію помісячного плану асигнувань загального фонду бюджету на 2016 рік. При цьому, з наведених у заяві доводів суд не може дійти висновку про наявність підстав для її задоволення, оскільки доказів на підтвердження виняткових обставин у боржника, що ускладнюють виконання рішення суду, відповідачем подано не було. Посилання ж на незадовільний фінансовий стан, за змістом ст. 121 Господарського процесуального кодексу України, не може вважатися обставиною, що може слугувати підставою для розстрочки виконання судового рішення.

У свою чергу довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Заявник не надав доказів неможливості виконання рішення суду, а сама лише копія затвердженого кошторису на 2016 рік та графік погашення заборгованості, не можуть бути єдиною підставою для розстрочки виконання рішення суду. Будь-яких інших доказів, зокрема, виписок про стан рахунків, які б були належними доказами відсутності грошових коштів у необхідній кількості або ж доказів загрози банкрутства, на підтвердження обставин, викладених у заяві, відповідачем подано не було. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що діюче законодавство не передбачає особливого порядку щодо виконання судових рішень або ж розстрочення виконання судових рішень для боржників, що фінансуються з державного бюджету.

На підставі наведеного, беручи до уваги матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд дійшов висновку про відсутність виняткових підстав для задоволення заяви останнього про розстрочку виконання судового рішення від 21.06.2016 у даній справі, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні заяви відповідача про розстрочку виконання рішення суду від 21.06.2016.

Керуючись ст. ст. 86, 121 Господарського процесуального кодексу України суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви № 11/1316 від 07.07.2016 ОСОБА_1 закладу Білопільської районної ради «Білопільська центральна районна лікарня», м. Білопілля Сумської області, про розстрочку виконання рішення господарського суду Сумської області від 21.06.2016 по справі № 920/434/16 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати сторонам у справі з урахуванням вимог ст. 87 ГПК України.

Суддя Б.І. Лиховид