РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2016№910/6782/16

Господарський суд міста Києва у складі судді Марченко О.В., за участю секретаря судового засідання Роздобудько В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні

справу № 910/6782/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сібуд», м. Київ,

до товариства з обмеженою відповідальністю «Київський республіканський автоцентр», м. Київ,

про стягнення 128 093,35 грн.,

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Василенка І.В. (довіреність від 10.06.2016 №б/н);

Затхея В.М. (директор; паспорт серія НОМЕР_1).

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сібуд» (далі - Товариство) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «Київський республіканський автоцентр» (далі - Автоцентр) 128 093,35 грн. 3% річних за несвоєчасно оплачений відповідачем товар за договором поставки від 23.12.2014 №23122014/1 (далі - Договір).

Позовні вимоги мотивовано тим, що: на виконання умов Договору Товариством було поставлено відповідачу товар; згідно з пунктами 3.1 і 3.3 Договору відповідач зобов'язаний оплатити товар; разом з тим, відповідно до додаткової угоди від 02.10.2015 Автоцентром повернуто товар позивачу; оскільки поставлений товар Автоцентром оплачено не було і значний час товар перебував у відповідача, то Автоцентр має сплатити на користь Товариства 128 093,35 грн. 3% річних за весь час прострочення оплати товару.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.04.2016 порушено провадження у справі.

Відповідач 04.07.2016 подав суду відзив на позовну заяву, а 15.07.2016 - додаткові пояснення, в яких зазначив, що: відповідно до умов Договору кінцевим строком оплати товару було 30.12.2015, а тому право на застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов'язань могло виникнути у постачальника лише 31.12.2015; сторонами 23.12.2014 було укладено договір відповідального зберігання №1123, відповідно до умов якого Автоцентр передає, а Товариство зобов'язується прийняти на відповідальне зберігання товарно-матеріальні цінності; згідно з актом приймання-передачі від 31.12.2014 відповідачем було передано, а позивачем було прийнято на відповідальне зберігання товарно-матеріальні цінності, асортимент та кількість яких визначена у вказаному акті; оскільки Товариство не надало Автоцентру пакет документації, яка підтверджує якість товару, то відповідач оплату за поставлений товар не здійснив; згідно з додатковою угодою від 02.10.2015 сторони дійшли згоди про те, що відповідач повертає позивачу товарно-матеріальні цінності, передані на відповідальне зберігання, згідно з актом приймання-передачі від 31.12.2014, а позивач зобов'язується прийняти вказаний товар; 02.10.2015 за актом приймання-передачі (повернення) відповідачем було повернуто позивачу товарно-матеріальні цінності.

Представники відповідача у судовому засіданні 18.07.2016 підтримали доводи, викладені у відзиві на позовну заяву і додаткових поясненнях, поданих суду 04.07.2016 і 15.07.2016 у письмовому вигляді, проти задоволення позовних вимог заперечили.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у судовому засіданні 04.07.2016, що підтверджується протоколом судового засідання від 04.07.2016 та підписом представника Матківського Т.О. на розписці.

У підпункті 3.9.2 пункту 3.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» зазначено, що, розпочинаючи судовий розгляд, суддя має встановити, чи повідомлені про час і місце цього розгляду особи, які беруть участь у справі, але не з'явилися у засідання. Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце її розгляду судом, якщо ухвалу про порушення провадження у справі надіслано за поштовою адресою, зазначеною у позовній заяві. У випадку нез'явлення в засідання представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Враховуючи наведене та з метою запобігання безпідставному затягуванню розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в судовому засіданні 18.07.2016 без участі представника позивача за наявними в ній матеріалами (стаття 75 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, які мають значення для розгляду справи по суті, проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи в їх сукупності, заслухавши пояснення представників відповідача, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

23.12.2014 Товариством (постачальник) і Автоцентром (покупець) укладено Договір, за умовами якого:

- постачальник зобов'язується передати у власність покупця товарно-матеріальні цінності, а покупець зобов'язується отримати та оплатити їх згідно з умовами Договору (пункт 1.1 Договору);

- право власності на товарно-матеріальні цінності і всі ризики втрати, псування або загибелі товарно-матеріальних цінностей переходять від продавця до покупця в момент отримання товарно-матеріальних цінностей за місцем відвантаження та підписання сторонами видаткової накладної на товарно-матеріальні цінності (пункт 1.2 Договору);

- ціна на товарно-матеріальні цінності зазначається у видаткових накладних і встановлюється в національній валюті України та включає всі податки, збори й інші обов'язкові платежі, інші видатки постачальника, пов'язані з поставкою товарно-матеріальних цінностей (пункт 2.1 Договору);

- загальна вартість Договору становить 5 506 958,51 грн. з урахуванням ПДВ (пункт 3.1 Договір);

- оплата товарно-матеріальних цінностей здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника (пункт 3.1 Договору);

- постачальник зобов'язаний передати покупцю товарно-матеріальні цінності належної якості, що визначені у пункті 1.1 Договору; належним чином оформити необхідну документацію на товарно-матеріальні цінності (видаткові накладні, податкові накладні та ін.) та передати покупцю (пункт 4.1 Договору);

- покупець зобов'язаний:

прийняти і оплатити товарно-матеріальні цінності та додаткові послуги постачальника відповідно до Договору (підпункт 4.2.1 пункту 4.2 Договору);

прийняти належним чином оформлену документацію на товарно-матеріальні цінності, підписати та повернути постачальнику (підпункт 4.2.4 пункту 4.2 Договору);

- якість товарно-матеріальних цінностей повинна відповідати всім державним стандартам і технічним умовам згідно з чинним законодавством України для товарно-матеріальних цінностей даного типу (пункт 6.1 Договору);

- Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2015 (пункт 10.1 Договору).

Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Позивач мотивує позовні вимоги тим, що оскільки товар поставлений Автоцентру 30.12.2014 і 31.12.2014, а повернутий Товариству 02.10.2015, не був оплачений відповідачем і весь вказаний період знаходився у відповідача, то відповідач має сплати позивачу 128 093,35 грн. 3% річних за весь час прострочення оплати товару, тобто з 23.12.2014 по 02.10.2015.

Разом з тим, судом встановлено, що 23.12.2014 сторонами укладено договір відповідального зберігання №1123, за умовами якого Автоцентр зобов'язався передати, а Товариство зобов'язалося прийняти товарно-матеріальні цінності на відповідальне зберігання.

На виконання умов Договору 30.12.2014 і 31.12.2015 Товариством було поставлено Автоцентру товар на загальну суму 5 506 958,51 грн.

Відповідно до акта приймання-передачі товару на відповідальне зберігання від 31.12.2014 Автоцентром було передано, а Товариством - отримано товар в асортименті та кількості, в яких його було поставлено відповідачу на виконання умов Договору. Вказаний акт підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками товариств.

З наведеного вбачається, що товар весь період з 23.12.2014 по 02.10.2015 згідно з договором від 23.12.2014 №1123 та актом приймання-передачі від 31.12.2014 знаходився у Товариства на відповідальному зберіганні, а не у відповідача.

02.10.2015 сторонами підписано додаткову угоду, за умовами якої сторони дійшли згоди, що товарно-матеріальні цінності, передані у власність Автоцентру відповідно до Договору, підлягають поверненню Товариству у повному обсязі.

Згідно з актом приймання-передачі (повернення) товарно-матеріальних цінностей від 02.10.2015 Товариство прийняло, а Автоцентр передав (повернув) матеріально-технічні цінності поставлені відповідачу на виконання умов Договору.

Відповідно до частини першої статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пункту 3.1 Договору встановлено, що оплата товарно-матеріальних цінностей здійснюється в безготівковому порядку шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника.

Разом з тим, підпунктом 4.1.2 пункту 4.1 Договору встановлено, що постачальник зобов'язаний належним чином оформити необхідну документацію на товарно-матеріальні цінності (видаткові накладні, податкові накладні та ін.) та передати покупцю.

Як стверджує відповідач, Товариством не було надано Автоцентру відповідних документів, що засвідчують якість товару, що і стало причиною для повернення товару Товариству.

Відповідно до частин першої, другої і четвертої стаття 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Так, пунктом 2 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю, затвердженого постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 №П-7, встановлено, що з метою збереження якості продукції, що поставляється, створення умов для своєчасного та правильного приймання її за якістю, підприємство об'єднання і його виробнича одиниця, підприємство, організація, виробник (відправник) зобов'язаний забезпечити: чітке і правильне оформлення документів, що засвідчують якість і комплектність продукції, що поставляється (технічний паспорт, сертифікат, посвідчення про якість і т. п.), відвантажувальних і розрахункових документів, відповідність зазначених у них даних про якість і комплектність продукції фактичним якості і комплектності її; своєчасне надіслання документів, що засвідчують якість і комплектність продукції, одержувачу. Ці документи надсилаються разом з продукцією, якщо інше не передбачено основними і особливими умовами поставки, іншими обов'язковими для сторін правилами або договором.

Таким чином, враховуючи викладене, а також підпункт 4.1.2 пункту 4.1 Договору, позивач був зобов'язаний надати Автоцентру разом з видатковими накладними і документи, які засвідчують якість товару.

Позивачем же, у свою чергу, не було подано суду доказів надіслання відповідачу відповідних документів, тому і обов'язку у відповідача оплатити товар не виникло.

Отже, позовні вимоги Товариства є безпідставним і необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

За приписами статті 49 ГПК України судові витрати зі справи слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 43, 49, 82 - 85 ГПК України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

У задоволення позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.07.2016.

Суддя О. Марченко