Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "21" липня 2016 р. Справа № 906/629/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Шніт А.В.

при секретарі Антонюк. Н.Ю.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - дов. б/н від 19.08.2015

від відповідача: ОСОБА_2 - дов. №5 від 11.01.2016

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК Груп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів"

про стягнення 213842,49грн

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача заборгованість в розмірі 147619,19грн, з яких: 131046,92грн - основного боргу, 825,42грн - 3% річних, 4717,69грн- інфляційних втрат, 11029,16грн - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем договірних зобов'язань щодо сплати коштів згідно умов договору поставки №7 від 25.08.2015 у визначений договором строк.

05.07.2016 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача заборгованість у сумі 189004,07грн, з яких: 184137,87грн - основного боргу, 30,21грн - 3% річних, 4717,69грн - інфляційних втрат, 118,30грн - пені (а.с. 43).

Крім того, 21.07.2016 до суду від позивача надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог від 21.07.2016 (а.с. 67-69), відповідно до якої просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 213842,49грн, з яких: 184137,87грн - основного боргу, 1827,24грн - 3% річних, 4777,13грн - інфляційних втрат, 23100,25грн - пені. Також, позивачем надано акт звіряння взаємних розрахунків, довідку щодо заборгованості відповідача, довідку Управління державної казначейської служби України у м. Житомирі Житомирської області №02-08/2012 від 15.07.2016 у якій підтверджується надходження коштів від ТОВ "УПК Груп" в сумі 6675,48грн 06.04.2016 до Державного бюджету.

Представник позивача в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення розміру позовних вимог від 21.07.2016.

Представник відповідача в засіданні суду надав відзив на позовну заяву та заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якому повідомляє, що не заперечує щодо суми основного боргу та інфляційних, проте вважає, що позивачем невірно розрахована сума пені та 3% річних. Крім того, надав контррозрахунок сум 3% річних і пені.

Відповідно до ч.4 ст.22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог або зменшити розмір позовних вимог.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Згідно з частиною третьою статті 55 ГПК ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення (п.3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду від 26.12.2011 №18).

Суд, надавши оцінку заявам позивача про збільшення розміру позовних вимог встановив, що позивачем збільшено розмір позовних вимог у частині стягнення пені, інфляційних нарахувань і 3% річних.

Отже, суд приймає заяви позивача про збільшення позовних вимог від 29.06.2016 і від 21.07.2016 до розгляду по суті, оскільки останні подано з дотриманням вимог Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, спір у даній справі вирішується в межах останньої заяви про збільшення позовних вимог від 21.07.2016, тобто про стягнення з відповідача на користь позивача 213842,49грн, з яких: 184137,87грн - основного боргу, 1827,24грн - 3% річних, 4777,13грн - інфляційних втрат, 23100,25грн - пені.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

25.08.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" (позивач, постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (відповідач, покупець) укладено договір поставки №7 (далі - Договір) (а.с. 24-26).

Відповідно до умов п.1.1. Договору постачальник зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, та у відповідності із заявкою покупця, поставити та передати у власність покупця поліамідну сосисочну, сарделечну, ковбасну оболонки "Біга-3" або іншу продукцію, що надалі іменується товар, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити його в порядку і строки обумовлені цим договором.

Згідно п.2.1.1. Договору постачальник зобов'язаний поставити покупцю товар у відповідності до вимог цього договору в строк 14 календарних днів з дати надання заявки покупцем, у кількості та асортименті згідно із заявкою покупця, за цінами, визначеними специфікацією, підписаною уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 4.1. Договору сторони передбачили, що поставка товару здійснюється партіями в межах кількості, зазначеної в заявці та у видатковій накладній.

Загальна сума за цим договором визначається як сумарна вартість товару, поставленого відповідно до видаткових накладних (п.5.6. Договору).

Оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника у банк, вказаний у розділі 11 "Юридичні адреси та банківські реквізити сторін" Договору (п.5.8. Договору).

Відповідно до п.5.9. Договору покупець зобов'язаний перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок постачальника протягом 20 календарних днів з моменту прийняття товару. Приймання товару підтверджується оформленням видаткової накладної.

Згідно п.9.1. Договору останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст.509 ЦК України).

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (ч.1 ст.173 ГК України). Сторони можуть за взаємною згодою конкретизувати або розширити зміст господарського зобов'язання в процесі його виконання, якщо законом не встановлено інше (ч.3 ст.173 ГК України).

Майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч.1 ст.175 ГК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами у справі виникли на підставі договору №7 від 25.08.2015, який за своєю правовою природою є договором поставки.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу (ч.ч.1, 2 ст.692 ЦК України).

Абзацом 1 частини 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як судом зазначалося вище, відповідно до п.5.9. Договору покупець зобов'язаний перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок постачальника протягом 20 календарних днів з моменту прийняття товару. Приймання товару підтверджується оформленням видаткової накладної.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 193 ГК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, на виконання умов договору поставки №7 від 25.08.2015 позивач за період з 26.01.2016 по 25.03.2016 включно поставив, а відповідач отримав товар на загальну суму 184137,87грн, що підтверджується підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними №18 від 26.01.2016 (на суму 19627,40грн), №23 від 01.02.2016 (на суму 33463,55грн), №58 від 29.02.2016 (на суму 28277,71грн), №72 від 14.03.2016 (на суму 32331,91грн), №86 від 21.03.2016 (на суму 52603,84грн), №90 від 25.03.2016 (на суму 17833,46грн) (а.с. 27-32).

Таким чином, позивач свої зобов'язання за договором поставки №7 від 25.08.2015 виконав належним чином на загальну суму 184137,87грн.

Разом з тим, як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідач взяті на себе договором поставки №7 від 25.08.2015 зобов'язання щодо своєчасної оплати за поставлений позивачем товар належним чином не виконав.

Тому, станом на день звернення з позовною заявою до суду в Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" перед Товариством з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" існувала заборгованість у сумі 184137,87грн, що, зокрема, підтверджується підписаним повноважними представниками і скріпленим печаткою відповідача актом звіряння взаємних розрахунків за період 01.09.2015-18.07.2016 (а.с. 71).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 184137,87грн основного боргу обґрунтовані, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог від 21.07.2016 просить суд стягнути з відповідача 23100,25грн пені за прострочення оплати за поставлений товар за період 16.02.2016-21.07.2016.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6.6. Договору за порушення термінів оплати поставленого товару покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення протягом всього часу прострочення виконання зобов'язання. Нарахування пені не припиняється навіть через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконаним, таким чином, заборона нарахування пені понад шість місяців передбачена статтею 232 Господарського кодексу України не розповсюджується на взаємовідносини між сторонами даного договору.

Перевіривши розрахунок позивача суми пені, суд приходить до висновку про його невірність, оскільки позивач неправильно визначив початок періоду нарахування пені по відповідних видаткових накладних, з огляду на наступне.

Як суд зазначав вище, п.5.9. Договору передбачено, що покупець зобов'язаний перерахувати грошові кошти на розрахунковий рахунок постачальника протягом 20 календарних днів з моменту прийняття товару. Приймання товару підтверджується оформленням видаткової накладної.

При цьому, слід враховувати положення ч.5 ст.254 ЦК України, згідно якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, враховуючи зміст п.5.9. Договору та ч.5 ст.254 ЦК України, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок сум пені, а саме:

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №18 від 26.01.2016 за період 16.02.2016-21.07.2016 (з врахуванням відповідних змін розміру облікової ставки НБУ) становить 3306,63грн;

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №23 від 01.02.2016 за період 23.02.2016-21.07.2016 (з врахуванням відповідних змін розміру облікової ставки НБУ) становить 5356,00грн;

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №58 від 29.02.2016 за період 22.03.2016-21.07.2016 (з врахуванням відповідних змін розміру облікової ставки НБУ) становить 3574,12грн;

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №72 від 14.03.2016 за період 05.04.2016-21.07.2016 (з врахуванням відповідних змін розміру облікової ставки НБУ) становить 3542,38грн;

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №86 від 21.03.2016 за період 12.04.2016-21.07.2016 (з врахуванням відповідних змін розміру облікової ставки НБУ) становить 5320,75грн;

- пеня за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №90 від 25.03.2016 за період 15.04.2016-21.07.2016 (з врахуванням відповідних змін розміру облікової ставки НБУ) становить 1739,49грн.

Отже, загальна сума пені, яка підлягає стягненню, складає 22839,37грн (3306,63грн + 5356,00грн + 3574,12грн + 3542,38грн + 5320,75грн + 1739,49грн). У частині вимог щодо стягнення 260,88грн пені (23100,25грн - 22839,37грн) суд відмовляє в позові.

Також позивач згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог від 21.07.2016 просить суд на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов'язання 1827,24грн 3% річних за період 16.02.2016-21.07.2016.

Приписами частини 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд приходить до висновку про його невірність, оскільки позивач неправильно визначив початок періоду нарахування 3% річних по відповідних видаткових накладних, про що суд зазначав вище.

Таким чином, враховуючи зміст п.5.9. Договору та ч.5 ст.254 ЦК України, суд вважає за необхідне здійснити перерахунок сум 3% річних, а саме:

- 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №18 від 26.01.2016 за період 16.02.2016-21.07.2016 складає 253,27грн;

- 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №23 від 01.02.2016 за період 23.02.2016-21.07.2016 складає 412,56грн;

- 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №58 від 29.02.2016 за період 22.03.2016-21.07.2016 складає 283,55грн;

- 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №72 від 14.03.2016 за період 05.04.2016-21.07.2016 складає 287,00грн;

- 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №86 від 21.03.2016 за період 12.04.2016-21.07.2016 складає 436,68грн;

- 3% річних за неналежне виконання грошового зобов'язання з оплати за поставлений товар згідно видаткової накладної №90 від 25.03.2016 за період 15.04.2016-21.07.2016 складає 143,64грн.

Отже, загальна сума 3% річних, яка підлягає стягненню, складає 1816,70грн (253,27грн + 412,56грн + 283,55грн + 287,00грн + 436,68грн + 143,64грн). У частині вимог щодо стягнення 10,54грн 3% річних (1827,24грн - 1816,70грн) суд відмовляє в позові.

Крім того, позивач просить суд на підставі ст.625 ЦК України стягнути з відповідача за прострочення грошового зобов'язання 4777,13грн інфляційних втрат.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши розрахунок позивача суми інфляційних нарахувань за період з березня по червень 2016 року, визнає його правильним та таким, що підлягає задоволенню в заявленому розмірі на суму 4777,13грн.

Відповідно до статті 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач позов за підставою та предметом не спростував, доказів сплати боргу суду не надав, суму основного боргу визнав у відзиві на позовну заяву та заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 74).

При цьому, позивач довів суду обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення заборгованості з оплати за поставлений товар належними та допустимими доказами.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 184137,87грн - основного боргу, 22839,37грн - пені, 1816,70грн - 3% річних і 4777,13грн - інфляційних втрат обґрунтовані, заявлені відповідно до вимог чинного законодавства, підтверджуються належними доказами, наявними в матеріалах справи, та підлягають задоволенню згідно. У частині стягнення 260,88грн - пені та 10,54грн - 3% річних суд відмовляє в позові.

Судові витрати відповідно до ст.49 ГПК України покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 49, 82-85 ГПК України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інко-Фуд Бердичів" (13300, Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Білопільська, буд. 131; ідентифікаційний код 38284164) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УПК Груп" (юридична адреса: 04070, м. Київ, вул. Волоська, буд, 55/57, літ.А; поштова адреса: 65122, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 63/1, а/с 41; ідентифікаційний код 38952863):

- 184137,87грн - основного боргу;

- 22839,37грн - пені;

- 1816,70грн - 3% річних;

- 4777,13грн - інфляційних втрат;

- 3203,57грн - витрат по сплаті судового збору.

3. У частині стягнення 260,88грн - пені та 10,54грн - 3% річних відмовити в позові.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 26.07.16

Суддя Шніт А.В.

Віддрукувати:

1 - у справу

2 - позивачу - за адресою: 65122, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 63/1, а/с 41 (рек. з повід.)

3 - відповідачу (рек. з повід.)