ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.07.2016 Справа № 905/1979/16

Господарський суд Донецької області в особі головуючого судді Гринько С.Ю. при секретарі судового засідання Предка А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Бонус, м. Нікополь

до відповідача Публічного акціонерного товариства Старокраматорський машинобудівний завод, м. Краматорськ

про стягнення 143396,18 грн.

за участю представника позивача ОСОБА_1 адвокатське свідоцтво № 0890 від 14 вересня 1999 року.

СУТЬ СПОРУ:

14.06.2016 р. позивач звернувся до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 143396,18 грн., з яких:

- 92583,00 грн. основний борг;

- 37506,05 грн. пеня за неналежне виконання грошових зобовязань;

- 10026,74 грн. індекс інфляції та 3280,39 грн. 3% річних, нараховані у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України.

Просить суд покласти судові витрати в розмірі судового збору і витрати, повязані з послугами адвоката в сумі 6000,00 грн. на відповідача.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на невиконання відповідачем грошового зобовязання за договором № 49-01/30 від 03.09.2014 р. за поставлену продукцію відповідно видаткових накладних. За несвоєчасне виконання грошового зобовязання нарахована пеня у відповідності з вимогами п. 7.2 договору, річні проценти та інфляційні витрати відповідно ст.625 Цивільного кодексу України, нарахованих за кожний період прострочки. Послуги адвоката підтверджує укладеним договором № 4540 від 30.05.2016р. про надання юридичних послуг та виписку з банківського рахунку про перерахування позивачем адвокатському обєднанню АК Верітас 6000,00грн.

Відповідачем наданий відзив на позов, яким визнає позовні вимоги частково з огляду на наступне.

- позивачем нарахована пеня за неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань з порушенням умов договору в частині обмеження нарахування суми пені 0,1% від суми боргу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ на період нарахування пені. Позивачем нарахована пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка на період нарахування пені є більшою за визначений розмір 0,1 %. Таким чином відповідач визнає вимоги позивача в частині стягнення пені лише в сумі 17127,86 грн. за період з 12.07.2015р. по 12.01.2016р.

- зазначає, що 2016 рік є високосним та має 366 днів, а тому визнає вимоги позивача в частині стягнення 3% річних лише в сумі 2458,76 грн.;

- визнає вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат лише в розмірі 7480,71 грн. за період з серпня 2015 року по травень 2016 року;

- вважає суму витрат, повязаних з оплатою позивачем послуг адвоката завищеними.

Представник відповідача не скористався своїм законним правом на участь в судовому засіданні для захисту своїх прав, про що свідчить рекомендоване повідомлення з відміткою про вручення.

Враховуючи достатність документів для вирішення спору, господарський суд вважає можливим вирішити справу без явки представника відповідача.

Перевіряючи надані позивачем документи, якими він обґрунтовує позовні вимоги, відзив на позов, господарський суд встановивши фактичні обставини та їх повноту, надавши юридичну оцінку цим обставинам -

ВСТАНОВИВ:

Предметом даного спору є стягнення заборгованості, пені за зобовязаннями, застосування ст. 625 ЦК України, витрат на правову допомогу адвоката. Підставою позову є невиконання відповідачем грошових зобовязань за договором поставки № 49-01/30 від 03.09.2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності, виконуються на підставі договорів.

При дослідженні матеріалів справи господарським судом встановлено, що за договором поставки № 49-01/30 від 03.09.2014 року. постачальник (позивач) зобовязався виготовити та передати у власність покупця (відповідача) продукцію, а покупець прийняти та оплатити продукцію, відповідно до умов договору та специфікаціям (п.1.1) Найменування, кількість та вартість продукції вказуються у специфікаціях та додаткових угодах, які є невідємними частинами договору (п.1.2).

Специфікацією № 11 до договору встановлені умови оплати та поставки:

- оплата: 30% - аванс після підписання специфікації № 11 та виставлення рахунку, 40% - після повідомлення о готовності продукції до відвантаження, 30% - кінцевий розрахунок протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання продукції на території покупця (відповідача).

- поставка: EXW (самовивіз), м. Дніпропетровськ, склад постачальника. Завантаження продукції здійснюється на автотранспорт покупця силами за рахунок постачальника.

Строк поставки 20 робочих днів після отримання авансу 30% з правом дострокової поставки.

Разом з продукцією, позивач зобовязався надати документи, передбачені п. 6.2 договору, зокрема оригінал рахунку-фактури на продукцію.

Ціни на продукцію узгоджуються сторонами попередньо і вказуються у специфікації або додатковій угоді, яка є невідємної частиною договору (п.2.2).

Пунктом 6.8 договору сторони обумовили передбачили відповідальність за прострочення грошового зобовязання у виді неустойки.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2015 року (п. 10.7). Якщо за 1 місяць до закінчення строку дії даного договору одна з сторін не повідомила іншу сторону про його закінчення, то даний договір вважається пролонгованим ще на один рік та тих самих умовах (п. 10.8).

Враховуючи вищезазначене, договір, на який посилається позивач, вважається судом укладеним, так як сторонами передбачені всі істотні умови.

За умовами статті 193 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону і укладеного договору.

Відповідно до ст. 33 Господарського процесуального кодексу України на сторін покладається обовязок доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу свої вимог, і свої заперечення.

Відповідно до умов специфікації № 11, на яку посилається позивач як на підставу виникнення боргу, відповідач зобовязався здійснити оплату за наступними умовами: 30% - аванс після підписання специфікації № 11 та виставлення рахунку, 40% - після повідомлення о готовності продукції до відвантаження, 30% - кінцевий розрахунок протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання продукції на території покупця (відповідача).

Господарським судом встановлено, що специфікація № 11 підписана сторонами 28.04.2015 року. Позивачем виставлений відповідачу рахунок № СФ-0000058 від 12.05.2015р. на суму 308610,00грн., який останнім сплачений 21.05.2015р. в розмірі 92583,00грн. як аванс.

Позивач доказів направлення відповідачу повідомлення о готовності продукції до відвантаження не надав.

15.06.2015 року відповідачем перераховано позивачу 40% від вартості товару, зазначеного у специфікації № 11 в сумі 123444,00 грн.

Факт перерахування 70% вартості зазначеного у специфікації № 11 товару підтверджується випискою по особовому рахунку.

Пунктом 3 специфікації № 11 сторонами визначені умови поставки - EXW (самовивіз), м. Дніпропетровськ, склад постачальника. Завантаження продукції здійснюється на автотранспорт покупця силами за рахунок постачальника. Строк поставки 20 робочих днів після отримання авансу 30% з правом дострокової поставки.

Доведений факт, що позивачем здійснена поставка продукції за видатковою накладною № РН-00053 від 01.07.2015р. на суму 308610,00 грн. по ТТН № 01/08 від 01.07.2015р., яка отримана уповноваженою особою за довіреністю № 11205 від 25.06.2015р.

Дані документи мають посилання на договір поставки № 49-01/30 від 03.09.2014 року та рахунок-фактуру № СФ-0000058.

Отриманий товар без будь-яких зауважень.

Відповідно до п.1 специфікації № 11 остаточний розрахунок здійснюється в термін 10-ти календарних днів з моменту приймання продукції на території покупця (відповідача). Відповідач повинен здійснити кінцевий розрахунок отриманого товару в сумі 92583,00 грн. (308610,00 - 92583,00 - 123444,00) до 11.07.2015.

З 12 липня 2015 року починається прострочка виконання грошового зобовязання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається за матеріалів справи 21.03.2016 року позивачем направлялась на адресу відповідача претензія № 91.

Оскільки доведено, що відповідач отримав товар і не сплатив його в сумі 92583,00 грн., господарський суд задовольняє позов в цій частині у повному обсязі.

Несвоєчасне виконання грошового зобов'язання стало підставою для нарахування пені в розмірі 37506,05 грн., яка нарахована позивачем за період з 12.07.2015 р. по 02.02.2016р.

Вирішуючи цю вимогу, господарський суд задовольняє її частково з огляду на наступне.

Згідно главі 49 Цивільного кодексу України пеня являється способом забезпечення виконання зобовязань. Це значить, що зобовязання сплатити пеню, а також її розмір може встановлюватись виключно договором, укладеним в письмовій формі.

Пунктом 7.2 договору сторони обумовили, що у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупцю нараховується пеня у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочки платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який нараховується пеня.

За чинним законодавством, пеня стягується за кожний день прострочення боржника за грошовим зобовязанням аж до повного погашення ним боргу (до повного виконання грошового зобовязання). Однак, нарахування пені обмежується відповідно до п. 6 ст. 232 Господарського кодексу і спеціальним Законом, який регулює відповідальність за невиконання грошових зобов'язань - ст.3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань від 22 листопада 1996року, яким встановлено, що розмір пені, передбачений статтями 1 та 2 цього закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня не більш як за шість місяців.

Крім того, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) підпункт перший пункт 2 статті 258 Цивільного кодексу України застосовується спеціальна позовна давність в один рік.

Оскільки доведено і не спростовано відповідачем, що отриманий товар своєчасно не сплачений, позивач правомірно застосовує відповідальність у вигляді пені.

Перевіряючи наданий позивачем розрахунок нарахування пені, господарським судом встановлено наступне: позивачем нарахована сума пені з порушенням норм п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо шести місячного обмеження нарахування пені; нарахована сума пені з порушенням пункту 7.2 договору, тобто без урахування встановленого розміру сторонами пені 0,1% від суми заборгованості.

Господарський суд, зробивши власний розрахунок, частково задовольняє позовні вимоги щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 16942,69 грн. за період з 12.07.2015 р. по 11.01.2016 р. (183 дні).

Стаття 625 Цивільного кодексу України не звільняє боржника від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, що прострочив виконання грошового зобовязання, за вимогою кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Відтак, встановлені статтею 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання зобовязання. Таке нарахування є не зобовязанням кредитора, а є його законним правом.

Позивач скористувався своїм правом і вимагає з винної сторони у простроченні грошового зобовязання сплати борг з урахуванням 3% річних в розмірі 3280,39 грн. за період з 12.07.2015р. по 02.06.2016 р. та індексу інфляції в розмірі 10026,74 грн. за період з 12.07.2015 року по 31.05.2016р.

Господарський суд, зробивши власний розрахунок задовольняє вимоги позивача частково, виходячи з наступного:

Період простроки починається з 12.07.2015р.

Стягнення 3% річних за період з 12.07.2015р. по 02.06.2016р. складає 2481,00 грн.

Інфляційні втрати за період з початку прострочки 12.07.2015 р. до визначеної позивачем дати 31.05.2016р.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця,

Таким чином після перевірки судом нарахованої суми за період з липня 2015 року по травень 2016р. витрати від інфляції складатимуть 6579,36 грн..

На розгляд суду покладається обовязок визначитись з розподілом судових витрат.

Відповідно до приписів ст.44 ГПК України до складу судових витрат входять, зокрема, витрати, повязані з оплати судового збору та витрати, пов'язані з оплатою послуг адвоката.

Згідно вимог передбачених статтею 49 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договору, витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно стягнутої суми. Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволенні частково, господарський суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1778,84 грн., в решті сплаченої суми на позивача.

Витрати, повязані з оплатою послуг адвоката, визначаються у порядку, встановленому Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність.

Статтею 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність зазначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами підтверджено, що 30.05.2016 року між позивачем та адвокатським обєднанням «Адвокатська компанія «Верітас» укладено договір про надання правової допомоги № 4540-И.

Відповідно до п.1.1 даного договору, виконавець прийняв на себе зобовязання надавати позивачу правові послуги у формі захисту прав та законних інтересів у спорі про стягнення з відповідача заборгованості та штрафних санкцій в розмірі 129105,01 грн. за договором поставки № 49-01/30 від 03.09.2014 року, а позивач зобовязався прийняти і сплатити дані послуги в розмірі, в строки та порядку, передбаченому даним договором.

Пунктом 3.1 договору передбачений авансовий платіж протягом 5 банківських днів від дня підписання даного договору у розмірі 6000,00 грн. (без ПДВ).

Банківська виписка АТ «ОщадБанк» від 08.06.2016 року підтверджує факт перерахування ТОВ «Бонус» адвокатському обєднанню «АК «Верітас» 6000,00 грн. як оплата за отримання правової допомоги згідно договору № 49-01/30 від 03.09.2014 року.

Статтею 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судові витрати за участь адвоката у розгляді справи підлягають оплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, а їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Приймаючи до уваги, що на перше судове засідання 04.07.2016 року представник позивача не явився у судове засідання і не виконав дії, передбачені ухвалою про порушення справи, що було підставою для відкладення розгляду справи, у судовому засіданні 18.07 2016 року приймав участь адвокат ОСОБА_1 (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю № 0890 від 14.09.1999р.), отриманий ордер адвокатом серії ДП № 340 від 12.07.2016 року від позивача, позивачем не застосоване діюче законодавство при нарахуванні сум пені, інфляційних втрат і 3% річних, що явилося підставою для часткової відмови у задоволенні позову, відсутній розрахунок тому господарський суд задовольняє вимогу позивача в частині стягнення витрат, повязаних з оплатою послуг адвоката в сумі 1000,00 грн.

Керуючись статтями 22, 33, 75, 49, 82, 84, 81-1, 85 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонус» про стягнення 143396,18 грн. з Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Старокраматорський машинобудівний завод» (, Донецька область, м. Краматорськ 84302, вул. Горького, 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бонус» (, Дніпропетровська область, м. Нікополь 53210, вул. Трубників, 31/38) заборгованість в розмірі 92583,00 грн., пеню в розмірі 16942,69 грн., 3% річних в розмірі 2481,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 6579,36 грн., витрати на послуги адвоката в розмірі 1000,00 грн., судові втрати в розмірі 1778,84 грн.

В решті заявленого відмовити за недоведеністю підстав.

Суддя С.Ю. Гринько