Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Від "18" липня 2016 р. Справа № 906/527/16

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кудряшової Ю.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - довіреність №5 від 11.01.2016;

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність №8 від 18.01.2016.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Юнікон"

до Відкритого акціонерного товариства "Житомирголовпостач"

про стягнення 6500,00 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 6500,00 грн. заборгованості.

13.07.2016 до суду факсимільним зв'язком надійшли уточнення до позовної заяви а вих. №269/уста/юро від 13.06.2016, яка за своєю правовою природою є заявою про зміну підстави позову.

Згідно з ч. 4 ст. 22 ГПК України позивач вправі до прийняття рішення по справі збільшити розмір позовних вимог за умови дотримання встановленого порядку досудового врегулювання спору у випадках, передбачених статтею 5 цього Кодексу в цій частині, відмовитись від позову або зменшити розмір позовних вимог. До початку розгляду господарським судом справи по суті позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

Враховуючи, що суд перейшов до розгляду справи по суті в судовому засіданні 23.06.2016, заява про уточнення до позовної заяви за вих. №269/уста/юро від 13.06.2016 не приймається господарським судом до розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Додатково пояснив, що оригінал заяви про уточнення до позовної заяви надіслано поштою.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, зазначених у відзиві на позов (а.с. 30-31) та додатковому відзиві на позов (а.с. 64-65).

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, 13.01.2014 між Приватним акціонерним товариством "Юнікон" (комітент/позивач) та Відкритим акціонерним товариством "Житомирголовпостач" (комісіонер/відповідач) укладено договір комісії №К-01/000001 (а.с. 9-12), відповідно до якого комісіонер зобов'язується по дорученню комітента за обумовлену нижче винагороду заключити для комітента від свого імені в його інтересах за його рахунок угоди з продажу товару. Обсяги, асортимент, ціни на товар та комісійна винагорода визначаються в додатках доданого договору і є його невід'ємною частиною (п.п. 1.1. договору).

Комітент бере на себе зобов'язання сплатити комісіонеру комісійну винагороду в порядку, встановленому розділом 5 даного договору (п.п. 1.2. договору).

Згідно до п.п. 1.4. договору майно, передане комісіонеру комітентом для укладення угод, а також майно, придбане комісіонером для комітента, є власністю комітента.

Строк реалізації отриманого товару складає 30 (тридцять) днів з моменту отримання товару комісіонером на складі. Строк комісії може бути переглянутий за рішенням комітента зі згоди комісіонера (п.п. 2.6. договору).

Пунктом 5.2. договору передбачено, що в разі якщо товар (частина товару) не реалізована комісіонером на протязі часу комісії. Комісіонер зобов'язаний повернути товар (частину товару) на склад комітента на протязі 5 днів після закінчення строку комісії за свій рахунок.

Також сторони в п.п. 5.3. договору узгодили, що комісіонер має право виконати доручення комітента за рахунок власних коштів з послідуючою компенсацією витрат комітентом, при умові попередньої письмової згоди дій з комітентом.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2014.

30.12.2014 між сторонами у справі підписано додаткову угоду №1 (а.с. 32), згідно якої строк дії договору №01/000001 від 13.01.2014 продовжено до 31.12.2015.

На виконання умов договору позивачем відвантажено відповідачу товар на загальну суму 97603,45, що підтверджується видатковою накладною №рЮБл000002 від 31.08.2015 (а.с. 13).

23.11.2015 за вих. №299-КУ позивач направив відповідачу вимогу (а.с. 36) про сплату вартості нереалізованого товару в сумі 81000,00 грн.

Відповідач в свою чергу просив відтермінувати остаточний розрахунок на 1 місяць (а.с. 37).

Як зазначив позивач та не заперечував представник відповідача відповідно до коригування звіту відповідача від 14.09.2015 №10/3 станом на 29.01.2016 у відповідача залишилось нереалізованого товару на загальну суму 80989,84 грн.

Комітент (ТОВ "Юнікон"), скориставшись послугами ТОВ "Автоперевізник №1", перевіз товар на суму 80989,84 грн., що знаходився у комісіонера (ВАТ "Житомирголовпостач"), що підтверджується товарно-транспортною накладною №1001.00 від 29.01.2016, актом-звітом №29/1-16 про надані послуги від 01.02.2016 (а.с. 16-18).

01.03.2016 за вих. №77КУ відповідачу направлено претензію-вимогу з проханням сплатити 6500,00 грн. втрат, понесених ПрАТ "Юнікон" на перевезення товару.

ВАТ "Житомирголовпостач" згідно листа-відповіді за вих. №44 від 11.04.2016 (а.с. 39) відмовився оплачувати такі затрати позивача, мотивуючи це тим, що комітент не звертався до комісіонера з вимогою про повернення товару, а в даній ситуації діяв з власної ініціативи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов'язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як зазначалося раніше, пунктом 5.2. договору передбачено, що в разі якщо товар (частина товару) не реалізована комісіонером на протязі часу комісії. Комісіонер зобов'язаний повернути товар (частину товару) на склад комітента на протязі 5 днів після закінчення строку комісії за свій рахунок.

Відповідач (комісіонер) після закінчення строку дії договору №К-01/000001від 13.01.2014 зазначену умову не виконав.

Отже в даному випадку з урахуванням п.п. 5.2. договору мало місце зобов'язання з повернення (передачі) майна, визначеного договором комісії.

Згідно ч. 5 ст. 226 ГК України у разі невиконання з о б о в ' я з а н я п р о п е р е д а ч у їй індивідуально визначеної р е ч і (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона м а є п р а в о в и м а г а т и відібрання цієї речі (речей) у зобов'язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

Водночас позивачем не доведено правового обгрунтування складу завданих збитків.

Також слід зазначити, що позивач без погодження з відповідачем, з власної ініціативи, за власний кошт перевіз майно, передане комісіонеру.

Як визначає ст. 32 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України oбставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом статті 33 Господарського процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Oбов'язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги і заперечення.

Позивач не подав до суду достатніх доказів на підтвердження позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтовані, а в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 33,43,44,49,75,82-85 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів з дня його оголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено: 25.07.16

Суддя Кудряшова Ю.В.

Віддрукувати:

1 - в справу.