РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016Справа №910/6532/16
За позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛІНА ІНТЕРНЕЙШНАЛ"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ЧОРНОМОРСЬКИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КАПІТАЛ"

про стягнення 7 847 609,35 грн., що еквівалентно 302 926,20 дол. США

Головуючий суддя: Головатюк Л.Д.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Суддя Мудрий С.М.

Представники :

Від позивача Коломієць Є.В.(за довіреністю)

Устінов Д.М.(директор)

Від відповідача Білоусов А.Ю.(дов. від 15.01.2016)

Василенко Ю.В.(дов. від 15.01.2016)

Яким"як О.В.(дов. від 15.06.2016)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОЛІНА ІНТЕРНЕЙШНАЛ" звернулося з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "ЧОРНОМОРСЬКИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КАПІТАЛ" про стягнення 7 847 609,35 грн., що еквівалентно 302 926,20 дол. США, у зв"язку з неналежним виконанням умов договору Генерального підряду від 24.05.2012.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.04.2016 порушено провадження у справі №910/6532/16 та призначено до розгляду на 26.04.2016.

Крім того, позивач додав клопотання про вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 18.04.2016 відмовлено в задоволенні клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛІНА ІНТЕРНЕЙШНАЛ" про забезпечення позову.

26.04.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 25.05.2016, а 25.05.2016 на 14.06.2016 для подання додаткових доказів по справі.

В судове засідання 14.06.2016 прибув представник позивача та дав пояснення по справі.

Суд прийшов до висновку про витребування доказів.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 14.06.2016 розгляд справи відкладено на 30.06.2016.

В судове засідання 30.06.2016 прибули представники сторін та подали додаткові пояснення по справі.

Суд у зв`язку із складністю справи, необхідністю дослідження великої кількості доказів та встановлення фактів ухвалив здійснювати розгляд справи № 910/6532/16 колегіально у складі трьох суддів.

Згідно з протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 15.12.2015 для здійснення колегіального розгляду справи № 910/6532/16 визначеного колегіальний склад суддів: Головатюк Л.Д. (головуючий), суддя Трофименко Т.Ю., суддя Мудрий С.М.

Ухвалою суду від 07.07.2016 колегією суддів у складі: Головатюк Л.Д. (головуючий), суддя Трофименко Т.Ю., суддя Мудрий С.М. прийнято до провадження справу № 910/6532/16 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛІНА ІНТЕРНЕЙШНАЛ" до товариства з обмеженою відповідальністю "ЧОРНОМОРСЬКИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КАПІТАЛ" про стягнення 7 847 609,35 грн., що еквівалентно 302 926,20 дол. США.

Розгляд справи призначено на 19.07.2016.

19.07.2016 в судовому засіданні оголошено перерву на 26.07.2016 для подання додаткових доказів по справі.

В судове засідання 26.07.2016 представники сторін з'явилися, дали пояснення по справі.

Представники позивача позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

У судовому засіданні складено протокол згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

24.05.2012 між товариством з обмеженою відповідальністю "ЧОРНОМОРСЬКИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КАПІТАЛ" (далі - замовник або відповідач) та товариством з обмеженою відповідальністю "СОЛІНА ІНТЕРНЕЙШНАЛ" (далі - підрядник або позивач) був укладений договір генерального підряду (далі - договір), відповідно до якого підрядник зобов'язується здійснити реконструкцію будівлі, що знаходиться за адресою: Україна, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 72/74, а замовник зобов'язався оплатити виконане.

Розрахунки між сторонами за виконані та прийняті замовником роботи здійснюються частковими платежами, які мають бути сплачені відповідно до Графіку платежів (абз.8 п.2.1. договору), на підставі часткових рахунків (абз. 5 п. 11.3. Договору). Відповідні ціни визначаються окремо та стосуються тільки платежу, який має бути сплачений на відповідну дату (абз.8 п.2.1.).

Забезпечення виконання підрядником своїх зобов'язань здійснюється Замовником шляхом утримання 5 % від суми кожного часткового рахунку. Сума утримання замінюється гарантією забезпечення виконання зобов'язань при сплаті кінцевого рахунку (абз. 1 п. 11.8. договору).

Кінцевий розрахунок подається після завершення робіт згідно договору та підлягає оплаті протягом 15 робочих днів після надходження рахунку (абз. 2 п. 11.5., абз. 2 п. 11.6. Договору).

Позивач зазначив, що він як підрядник виконав роботи відповідно до договору (зі змінами та доповненнями) на загальну суму 39 994 027 (тридцять дев'ять мільйонів дев'ятсот дев'яносто чотири тисячі двадцять сім) гривень 67 коп., що склало еквівалент за весь період платежів 4 881 832 (чотири мільйони вісімсот вісімдесят одна тисяча вісімсот тридцять два) дол. США 32 цента (відповідно до середньозваженого курсу на міжбанківському ринку, оприлюдненому НБУ, на дату кожного часткового платежу).

13.06.2016 замовником та підрядником було підписано акт приймання-передачі нежитлової будівлі, відповідно до якого підрядник передає, а замовник приймає нежитлову будівлю реконструйовану підрядником на підставі договору, що знаходиться за адресою: Україна, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, 72/74, загальною площею 9 146,9 кв.м.

13.06.2016 замовником та підрядником також було підписано кінцевий рахунок - інвойс №21 до договору, відповідно до якого сторони узгодили, що замовник зобов'язується сплатити кінцевий рахунок у розмірі 4 828 018 (чотири мільйони вісімсот двадцять вісім тисяч вісімнадцять) гривень 15 коп. (що еквівалентно 595 037 (п'ятсот дев'яносто п'ять тисяч тридцять сім) дол. США 86 центів (відповідно до середньозваженого курсу на міжбанківському ринку, оприлюдненому НБУ), протягом 15 робочих днів, та що залишок (сума утримання), що підлягає виплаті підряднику, становить 1 568 824 (один мільйон п'ятсот шістдесят вісім тисяч вісімсот двадцять чотири) гривні 48 коп.

Відповідно до останнього абзацу п. 11.8 договору утримання повинні бути сплачені підряднику протягом 25 робочих днів після закінчення терміну забезпечення виконання гарантійних зобов'язань.

Термін забезпечення виконання гарантійних зобов'язань за Договором становить 1 (один) рік, та закінчився 13.06.2014, тобто утримання (грошові кошти) повинні були бути сплачені до 18.07.2014.

Пункт 2.1. договору передбачає, що обмінний курс встановлюється сторонами договору, як обов'язковий та діє протягом усього строку дії договору.

Тому сума утримання становить 194 614 (сто дев'яносто чотири тисячі шістсот чотирнадцять) доларів США 26 центів, виходячи з курсу 806,12 гривень за 100 доларів США, на момент укладання договору (1 568 824,48 / 8,0612 = 194 614, 26).

Пункт 2.1. договору також передбачає, що якщо офіційний міжбанківський курс відхиляється більше ніж на 3%, тоді платежі будуть скореговані відповідно до змін, які відбулись у обмінному курсі.

Як зазначено в позовній заяві, 10.07.2014 підрядник надав рахунок-фактуру №СФ-5 на сплату скоригованої суми утримання (гарантії), тобто 194 614,26 дол. США, що на той момент у національній валюті відповідно до середньозваженого курсу на міжбанківському ринку, оприлюдненому НБУ, становила 2 276 157,98 грн. з ПДВ.

Однак, як наголосив позивач, сплата рахунку замовником на користь підрядника не була виконана, у зв'язку з чим позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача 7 847 609,35 грн., що становить суму утримання 5 052 186,19 грн. суми отримання, 2 534 647,43 грн. штрафних санкцій, 260 775,73 грн. 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з вищезазначених підстав.

В своїй позовній заяві позивач стверджує, що ним були виконані роботи за договором (зі змінами та доповненнями) на загальну суму 39 994 027,67 гривень.

В той же час, наявні в матеріалах справи акти прийому виконаних будівельних робіт за формою №КБ-2в підтверджують виконання робіт позивачем лише на загальну суму 39 547 172,01 гривень. Тобто, на 446 855,66 гривень менше ніж заявляє позивач.

Крім того, позивач стверджує, що відповідно до договору замовник, для забезпечення підрядником своїх зобов'язань, зобов'язаний здійснювати утримання 5% від суми кожного часткового рахунку, що начебто і було здійснено відповідачем.

Проте, твердження позивача про обов'язок відповідача здійснювати утримання спростовується абзацом 4 п.11.8 договору, в якому чітко зазначено, що здійснення утримання коштів за договором є виключно правом відповідача, яке покликане забезпечити виконання договору позивачем.

Доказом того, що відповідач не скористався своїм правом утримання та здійснював повну оплату всіх виставлених рахунків є наявні в матеріалах справи завірені копії рахунків, що оплачувались та виписок з рахунку відповідача, що підтверджують проведення відповідних платежів.

Додатковим доказом того, що відповідач не скористався своїм правом на утримання частини грошових зобов'язань (5 % від суми кожного часткового рахунку) та відсутності заборгованості у відповідача за договором є довідки ПрАТ «Делойт енд Туш ЮСК» від 24.05.2016 та від 29.05.2016 (компанії, що здійснює ведення бухгалтерського обліку та підготовки звітності відповідача), що містяться в матеріалах справи. Відповідно до таких довідок, відповідачем проводилась оплата рахунків за Договором в повному обсязі без утримання.

Крім того, позивач стверджує, що обґрунтованість його позивних вимог підтверджується: «підписаним замовником та підрядником кінцевим рахунком-інвойсом №21 до договору», начебто замовник при підписанні такого інвойсу підтвердив дані, зазначені в ньому і як наслідок сума утримання становить 1 568 824,48 грн.

Проте, дані твердження позивача спростовуються наступним:

У ст. 44 ПКУ визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та / або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІV документами, які фіксують факти здійснення господарських операцій є первинні документи і саме ці документи є підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

Первинні документи для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ; назва документа (форми); дата і місце складання; зміст, обсяг та одиниця виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до Закону України «Про державну статистику» та Положенням про Державний комітет статистики України затвердження типових форм первинної облікової документації, що є обов'язковими для всіх суб'єктів підприємницької діяльності незалежно від форм власності, належить до компетенції Держкомстату.

Рахунок (рахунок-фактура) за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер. Форма рахунку (рахунку-фактури) не належить до типових форм, що затверджується Держкомстатом, застосування її нормативно-правовими актами не передбачено.

Фактично рахунок-фактура є розрахунково-платіжним документом, що передбачають тільки виставлення певних сум до оплати покупцям за виконання (фактично виконані) роботи, а сам факт виконання робіт повинен бути підтверджений видатковою накладною постачальника або актом прийому - передачі виконаних робіт.

Такої ж думки дотримується і Міністерство Фінансів України у своїх листах (листи від 27.11.2006 № 31-34000-20-23/25136, від 09.07.2007 № 31-34000-20/23-4579/4800 та від 30.05.2011 № 31-08410-07-27/13794) та Державна Фіскальна Служба України у своїх листах від 28.09.2015 N 9062/Б/99-99-17-02-02-14.

Враховуючи вищезазначене, підписний замовником та підрядником рахунок-інвойс №21 до договору носить виключно інформативний характер та не підтверджують факту виконання робіт, а належним доказом виконання робіт та їх вартості є акти прийому - передачі виконаних робіт.

Крім того, після складення так званого кінцевого рахунку-інвойсу №21 до Договору сторонами додатково було укладено додаткову угоду №11 від 24.03.2014 до Договору, підписано акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000004 від 02.06.2014, а відповідачем проведено додатковий платіж на суму 1 121 968,82 гривень.

Крім зазначеного, позивач стверджує, що у відповідача існує заборгованість за договором, проте, відповідно до наявних в матеріалах справи первинних документів, які згідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 р. № 996-ХІУ і фіксують факти здійснення господарських операцій, відповідачем здійснено оплату договору в повному обсязі.

Рахунки, акти та виписки, що підтверджують зазначені взаєморозрахунки сторін наявні в матеріалах справи.

Викладене свідчить, що зобов'язання замовника щодо оплати робіт підрядника виконані в повному обсязі, а тому вимоги позивача є такими, що не ґрунтуються на реальних обставинах справи та нормах чинного в Україні законодавства.

Суд зазначає, що директор позивача в судовому засіданні підтвердив, що відповідач повністю оплатив підписані сторонами Акти приймання виконаних будівельних робіт №КБ-2в. В той же час, директор позивача стверджував, що позовні вимоги полягають у стягненні лише прибутку позивача, передбаченого договором, за виконання робіт за договором.

Проте суд зазначає наступне:

Абзац 2 п.2.1 договору встановлює, що «ціна договору є зустрічним виконанням за все, що підрядник (позивач) зобов'язаний виконати відповідно до договору і охоплює оплату робіт, що виконані».

Відповідно до ст.843 Цивільного кодексу України, ціна роботи у договорі включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану останнім роботу.

Згідно із Наказом від 4 грудня 2009 року N 554 «Про затвердження примірних форм первинних документів з обліку в будівництві», Акти приймання виконаних будівельних робіт №КБ-2в та довідки про вартість виконаних будівельних робіт №КБ-3 включають витрати підрядника та плату за виконану останнім роботу (розділ VI Акту) і в своїй сукупності формують ціну робіт за договором підряду.

Тобто, ціна договору є динамічною і дорівнює вартості виконаних позивачем робіт, що підтверджені підписаними сторонами актами приймання виконаних будівельних робіт №КБ-2в та довідками про вартість виконаних будівельних робіт №КБ-3.

Як підтверджують долучені відповідачем підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт №КБ-2в за договором, позивачем були виконані роботи на загальну суму 39 547 172,01 гривень, яка і складає ціну договору.

Відповідно твердження позивача, про те що акти приймання виконаних будівельних робіт №КБ-2в не включали прибутку останнього - спростовуються.

Серед іншого позивач, як на підтвердження своєї позиції, посилається на надані ним копії листів начебто підписаних керівником відповідача та в яких зазначається, що утримання здійснювалось.

В зв'язку з такою заявою позивача суд своєю ухвалою від 14.06.2016 зобов'язав останнього надати суду оригінали відповідних листів. Проте, оригінали відповідних листів не були надані суду.

Натомість були надані електронні листи яким позивач стверджує йому і було надано листи від відповідача.

Враховуючи вищезазначене суд зазначає, що електронні листи та ксерокопії документів не можуть підтвердити інформацію хто є їх автором і коли саме вони були оформлені. Крім того, відповідно до Постанови Кабінету міністрів України від 26 травня 2004 р. N 680 «Про затвердження Порядку засвідчення наявності електронного документа (електронних даних) на певний момент часу», у процесі фіксування часу позначка часу додається або логічно поєднується з електронними даними таким чином, щоб була виключена можливість вносити до них зміни із збереженням позначки часу після надання послуги фіксування часу.

Тобто, електронні листи надані позивачем не можуть бути належним та допустимим доказом по справі.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача 5 052 186, 19 грн. у зв'язку з перерахунком суми утримання за курсом дол. США, визначеного НБУ станом на дату подачі позову, а саме на 06.04.2016.

Однак, такі вимоги є неправомірними з огляду на наступне.

Пунктом 2.1. Договору передбачено, що Сторони визначили обмінний курс 1 долара США до гривні на момент укладення Договору в розмірі 8,06 грн. Даний обмінний курс встановлюється Сторонами Договору як обов'язковий та діє протягом усього строку дії Договору. Якщо на момент підписання рахунку на виплату чергового платежу, який має бути сплачено згідно Графіку платежів, офіційний міжбанківський обмінний курс Долара США, опублікований Національним банком України відхиляється більше ніж на 3 % від вище зафіксованого обмінного курсу, тоді платежі, які передбачені Графіком платежів будуть скориговані відповідно до змін, які відбулись у обмінному курсі.

Отже, Сторонами добровільно передбачено в Договорі, що перерахунок платежів здійснюється за курсом долару США, що діє на дату підписання рахунку. Враховуючи те, що рахунок було підписано 13.06.2013, вимога про сплату суми утримання у перерахунку до курсу станом на 06.04.2016 є неправомірною та такою, що прямо суперечить положенням договору. Тим більше, як свідчать матеріали справи, сам рахунок № 21 від 13.06.2013 було повністю сплачено відповідачем.

Стосовно позовної вимоги про стягнення штрафних санкцій в розмірі 2 534 647,43 грн., що в еквіваленті станом на 06.04.2016 становить 97 636,65 дол. США, на підставі п. 13.7. Договору, суд зазначає наступне:

Відповідно до п. 35 додатку № 1 до договору п. 13.7. договору доповнено наступними абзацами:

«Право Генерального підрядника на сплату договірного штрафу Замовником виникає одразу ж у випадку прострочення строків виконання робіт, за які відповідають спецпідрядники, яких обрав Замовник самостійно; надання доказів шкоди не є обов 'язковим.

При недотримання штрафних договірних строків. Замовник зобов'язаний сплатити штрафні санкції, які не підлягають судовому праву пом'якшення, у розмірі 0,01% від суми замовлення за кожен календарний день прострочення».

Пунктом 9.26 «ШТРАФНИЙ СТРОК» договору (в редакції після внесених змін згідно додатку № 1 до договору) передбачено, що узгодженими вважаються такі штрафні строки:

А. Закінчення виконання проектної документації _1.6.2012_

F. Закінчення робіт 20.03.2013.

Із аналізу вищезазначених пунктів договору вбачається, що договором не передбачено штрафних договірних строків сплати окремих платежів по договору, право Генерального підрядника на сплату договірного штрафу замовником виникає у випадку прострочення строків виконання робіт, за які відповідають спецпідрядники замовника.

Тобто, договором не передбачено стягнення із замовника штрафних санкцій, зазначених у позовній заяві.

Крім того, неправомірним є здійснення перерахунку штрафних санкцій із розрахунку суми замовлення в доларах США, оскільки п. 2.1 договору передбачено суму замовлення в гривні, а не в іноземній валюті.

Відносно 3% річних суд зазначає, що статтею 625 ЦКУ передбачено відповідальність у вигляді сплати боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми у випадку прострочення виконання грошового зобов'язання.

Проте, судом встановлено, що відповідачем було повністю дотримано всіх вимог договору, а відтак прострочення виконання грошового зобов'язання зі сторони відповідача не відбулося.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦКУ) Відповідно до ст.629 ЦКУ договір є обов'язковим до виконання сторонами, а отже умови договору, укладеного між сторонами є юридично обов'язковими.

Згідно ст. 173 ГК України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 202, 203, 205, 206 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

На підставі ст. 3 ЦК України, яка закріплює свободу договору, сторони мають право як врегулювати у договорі свої відносини, які не врегульовані цими актами, так і відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати всій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Таким чином, суд вважає недоведеними та такими що протирічать нормам чинного в Україні законодавства позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заявлених в позові сум, а тому дані позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. ст. 33, 43, 34 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.

Відповідно до ст. 49 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись Цивільним Кодексом України, ст.ст. 33, 34, 49, 64, 75, 82, 83, 84, 85 ГПК України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю "СОЛІНА ІНТЕРНЕЙШНАЛ" до товариства з обмеженою відповідальністю "ЧОРНОМОРСЬКИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КАПІТАЛ" про стягнення 7 847 609,35 грн., що еквівалентно 302 926,20 дол. США - відмовити.

2. Рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку з дня його підписання, оформленого відповідно до ст. 84 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржене в порядку та строки, визначені Господарським процесуальним кодексом України.

3. Копію рішення розіслати сторонам.

Головуючий суддя Головатюк Л.Д.

Суддя Трофименко Т.Ю.

Суддя Мудрий С.М.

Дата підписання повного тексту рішення - 01.08.2016