ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016 р. Справа № 917/919/16

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича організація "Лактол Інтернейшнл" (бульвар Івана Лепсе, буд. 4, корпус 20, м. Київ, 03680)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (вул. Будька, буд. 45 А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300; вул. Червоногвардійська, буд.45А, м. Лозова, Харківська область, 64600)

про стягнення 231055,51 грн.

Суддя Безрук Т. М.

Представники в судових засіданнях 14.07.2016р. та 20.07.2016р.:

від позивача ОСОБА_1

від відповідача ОСОБА_2

В судовому засіданні 14.07.2016р. судом оголошувалася перерва до 20.07.2016р. згідно ст. 77 ГПК України.

Розглядається позовна заява про стягнення 231055,51 грн., з них: 173322,60 грн. основного боргу. згідно договору поставки № 000123 від 15.11.2012р., 40171,41 грн. - пені, 13664,70 грн. - інфляційних, 3896,80 грн. - 3% річних.

Відповідач відзив на позов не надав.

За клопотанням відповідача в звязку з неможливістю явки його представника ухвалою суду від 22.06.2016р. розгляд справи відкладався до 14.07.2016р. (а.с.88-89, 104).

В судовому засіданні 14.07.2016р. відповідачем заявлено клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості врегулювати спір мирним шляхом (а.с.111). Дане клопотання було задоволено судом, в розгляді справи було оголошено перерву до 20.07.2016р.

В судовому засіданні 20.07.2016р. відповідач заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи для надання можливості добровільно сплатити борг.

Позивач заперечував проти укладення мирової угоди, та проти відкладення розгляду справи, та наполягав на вирішенні спору по суті.

Враховуючи, що розгляд справи неодноразово відкладався на клопотання відповідача, спір між сторонами не врегульовано, клопотання відповідача про відкладення розгляду справи відхиляється судом.

Відповідачем також заявлено клопотання про розстрочку виконання рішення суду до січня 2017р. Позивач в судовому засіданні заперечив проти розстрочки виконання рішення суду.

В судовому засіданні 20.07.2016р. судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ст. 85 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича організація "Лактол Інтернейшнл" (позивачем) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (відповідачем) було укладено договір поставки № 000123 від 15.11.2012р. (далі Договір); (а.с.16-19).

Відповідно до п. 10.1 Договору строк його дії - до повного взаєморозрахунку сторін або до припинення дії договору за взаємною згодою сторін, але не довше ніж до 31.12.2014р. Після чого, у випадку відсутності претензій сторін одна до одної, чинність договору автоматично продовжується на наступний календарний рік.

Отже, строк дії договору сторони продовжили до 31.12.2015р.

За умовами п. 1.1 Договору позивач як постачальник зобов'язався продати, а відповідач (покупець) зобовязався прийняти та оплатити інгредієнти виробництва компанії Chr.Hansen (далі - Товар), асортимент та ціна на які вказані у відповідному додатку 1 (специфікаціях) до цього договору, і які є невід'ємними частинами цього Договору, за умов їх підписання і скріплення печатками.

Згідно п. 5.1 Договору ціна на товар визначається у відповідних додатках (специфікаціях) до цього договору в гривнях.

В Додатках - специфікаціях № 1 від 14.01.2013р. та № 2 від 08.09.2014р. до Договору сторони визначили, асортимент, кількість та ціну товару (а.с.22, 24).

Згідно з п.2.5, п.2.8 Договору та умовами поставки СРТ Інкотермс-2010 право власності на товар, а також усі ризики випадкової загибелі, пошкодження товару переходять до відповідача з моменту передачі товару перевізникові.

На виконання договірних зобовязань позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 179688,50 грн. Зазначене підтверджується двостороннє підписаними видатковими накладними № РН-0000999 від 05.06.2015р. на суму 35460,50 грн., № РН-00010183 від 16.06.2015р. на суму 47628,00 грн., № РН-0001347 від 21.07.2015р. на суму 48339,00 грн., № РН-0001549 від 18.08.2015р., податковими накладними від 05.06.2015р.№ 36, від 16.06.2015р. № 122, від 21.07.2015р. № 152, від 18.08.2015р. № 114 та довіреностями відповідача на отримання товарно-матеріальних цінностей № 639 від 05.06.2015р., № 662 від 16.06.2015р., № 783 від 21.07.2015р., №878 від 18.08.2015р., (а.с.29-32, 33-36, 41-46).

На оплату вказаного товару відповідачу були виписані рахунки-фактури № СФ-0001067 від 03.06.2015р., № СФ-0001150 від 12.06.2015р., № СФ-0001445 від 20.07.2015р., № СФ-0001666 від 14.08.2015р., (а.с.37-40).

Відповідно до п.2.7 Договору датою відвантаження товару вважається дата виписки видаткової накладної. Отже, датою поставки є дата, що зазначається у видатковій накладній.

За умовами п.5.2 Договору (в редакції Додаткової угоди № 2 від 08.09.2014р.) відповідач зобов'язався перерахувати на банківський рахунок позивача грошові кошти протягом 45 календарних днів з дати відвантаження відповідної партії товару відповідачу (а.с.23).

Відповідачем було відшкодовано позивачу 6365,90 грн. вартості товару.

Заборгованість в сумі 173322,60 грн. за одержаний товар відповідачем сплачена не була.

Позивач направляв відповідачу претензію від 03.03.2016р. №12-01/2016 з вимогою оплати боргу, що підтверджується поштовим повідомленням від 05.03.2016р. про вручення (а.с.50-53).

Відповідач оплати заборгованості не здійснив.

Статтею 712 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 265 Господарського кодексу України (далі ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договори купівлі-продажу.

Згідно ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з статтями 525, 530, 610, 629 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.4-3, ст.33 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів в спростування вищевикладеного чи інших заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, позовні вимоги про стягнення 173322,60 грн. основного боргу є обґрунтованими, не заперечуються відповідачем та підлягають задоволенню.

За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Стаття 611 ЦК України передбачає, що у разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В п. 8.2 Договору сторони встановили, що у випадку затримки покупцем сплати за товар постачальник має право пред'явити вимогу на сплату покупцем неустойки в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день затримки стосовно несплаченої суми (відповідної частини суми) вартості товару, що був поставлений покупцю. Обов'язок покупця сплатити, пеню виникає у випадку пред'явлення постачальником вимоги стосовно цього. Нарахування неустойки (пені, штрафів) припиняється виконанням зобов'язання сторонами.

На підставі даної норми позивачем заявлено до стягнення 40171,41 грн. пені за прострочення оплати товару, у тому числі: за період 21.07.2015р. 20.01.2016р. за зобовязаннями за накладною № РН-0000999 від 05.06.2015р.; за період 01.08.2015р. 31.01.2016р. за зобовязаннями за накладною № РН-0001083 від 16.06.2015р.; за період 05.09.2015р. 04.03.2016р. за зобовязаннями за накладною № РН-0001347 від 21.07.2015р.; за період 03.10.2015р. 02.04.2016р. за зобовязаннями за накладною № РН-0001549 від 18.08.2015р. (а.с. 7-8).

Після проведення перевірки розрахунку судом визначено, що сума пені за вказані періоди становить 40154,89 грн. (розрахунок суду залучено до справи). Вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині пеня стягненню не підлягає як помилково нарахована.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі даної норми позивачем правомірно заявлено вимоги про стягнення 3896,80 грн. 3 % річних за період 21.07.2015р. 25.05.2016р. поетапно (а.с.10). Правильність розрахунку перевірено судом.

Позивачем також заявлено до стягнення 13664,70 грн. інфляційних за період з 31.07.2015р. по 30.04.2016р. (поетапно).

Після проведення перевірки розрахунку судом визначено, що сума інфляційних за вказані періоди становить 13663,58 грн. (розрахунок суду залучено до справи). Позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

В іншій частині у позовних вимогах про стягнення інфляційних слід відмовити за їх безпідставністю.

Відповідачем подано заяву про розстрочку виконання рішення суду згідно графіку до 31.01.2017р.

В обґрунтування заяви відповідач посилається на те, що основним ринком збуту продукції відповідача був ринок Російської Федерації, проте останньою було введено заборону на імпорт сільськогосподарської продукції, сировини та продуктів споживання, країною походження яких є Україна; дана заборона розповсюджується і на товари відповідача; на даний час Товариство шукає нові ринки збуту товарів, вживає дії щодо стягнення заборгованості зі своїх контрагентів. Зазначене унеможливлює виконання рішення суду за єдиним платежем, наслідком чого може стати арешт майна та коштів, що призведе до зупинки підприємства.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував про розстрочки виконання рішення.

Відповідно до п. 6 ст. 83 ГПК України господарський суд, приймаючи рішення, має право відстрочити або розстрочити виконання рішення.

В п.7.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012р. № 9 Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України визначено, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідачем не додано до заяви жодних доказів, які б свідчили про тяжкий фінансовий стан відповідача, про наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення.

За таких обставин відсутні підстави для надання відстрочки виконання даного судового рішення. Отже, заява відповідача судом відхиляється.

Відповідно до ст. 49 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

В разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, на підставі ст. 117 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 49, 82, 83, 84, 85 Господарського процесуального кодексу України, суд

Вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лозівський молочний завод" (адреса місцезнаходження: вул. Будька, буд. 45 А, м. Гадяч, Гадяцький район, Полтавська область, 37300; ідентифікаційний код 35294028) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича організація "Лактол Інтернейшнл" (бульвар Івана Лепсе, буд. 4, корпус 20, м. Київ, 03680; ідентифікаційний код 35757383) 173322грн. 60 коп. основного боргу, 40154грн. 89 коп. пені, 3896грн. 80коп. річних, 13663грн. 58коп. інфляційних, 3465грн. 57коп. витрат з оплати судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

3. В іншій частині у позові відмовити.

Повне рішення складено та підписано: 25.07.2016р.

Суддя Безрук Т. М.