РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016Справа №910/7752/16

За позовомПублічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь»
до1. Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»
2. Державного підприємства «Донецька залізниця»
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні
позивачаТовариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»

простягнення 6 318,93 грн.
Суддя Босий В.П.

Представники сторін:

від позивача:не з'явився
від відповідача 1:Неведова Н.В.
від відповідача 2:не з'явився
від третьої особи:не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь» (надалі - ПАТ «МК «Азовсталь») звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (надалі - ПАТ «Українська залізниця») про стягнення 6 318,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час здійснення перевезення частину вантажу було втрачено, а тому позивач вказує на обов'язок відповідача як правонаступника перевізника - Державного підприємства «Донецька залізниця» відшкодувати завдані збитки.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.04.2016 р. порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 25.05.2016 р., залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

16.05.2016 р. від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував з огляду на те, що ПАТ «Українська залізниця» не є правонаступником ДП «Донецька залізниця», а відтак не має відповідати за його зобов'язання та нести відповідальність.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.05.2016 р. розгляд справи відкладено до 04.07.2016 р. у зв'язку із неявкою позивача та третьої особи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 04.07.2016 р. залучено до участі у справі Державного підприємства «Донецька залізниця» в якості відповідача 2, розгляд справи відкладено на 20.07.2016 р.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, на адресу суду направив клопотання про долучення до матеріалів справи витребуваних доказів, в якому позовні вимоги підтримав, розгляд справи просив здійснювати за його відсутності.

Представник відповідача 1 в судове засідання з'явилася, надала пояснення стосовно суті спору, проти задоволення позовних вимог заперечувала з огляду на викладені у відзиві на позовну заяву обставини.

Представник відповідача 2 та третьої особи в судове засідання не з'явилися, вимоги ухвали суду не виконали, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, що підтверджується відмітками на звороті ухвали суду.

Згідно із абз. 3 п. 3.9.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 р. №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач 2 повідомлений про час та місце судового розгляду належним чином, а матеріали справи містять достатні докази для її розгляду по суті.

Оскільки про час та місце судового засідання відповідач 2 та треті особа були належним чином повідомлені, на підставі статті 75 Господарського процесуального кодексу України справа може бути розглянута за наявними в ній матеріалами.

В судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У судових засіданнях складались протоколи згідно статті 81-1 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника відповідача 1, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

На підставі рахунків №0810-3 від 08.10.2015 р. та №0910-8 від 09.10.2015 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Трейдінг» повинно було поставити через ТОВ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на користь ПАТ «МК «Азовсталь» товар - вугілля кам'яне, Г 0-100 на загальну суму 4 478 827,90 грн.

На виконання умов договору №УПр14/32 від 28.02.2014 р. та згідно вказаних рахунків, на адресу позивача надійшов вантаж - вугілля кам'яне, вантажовідправником якого виступив ТОВ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», що підтверджується залізничною накладною №49016991 від 09.10.2015 р.

24.10.2015 р. на станції Сартана Донецької залізниці було здійснено зважування вагону №67908616, яким відправлялася партія товару згідно накладної №49016991. За наслідками такого зважування було встановлено недостачу вантажу у вагоні №67908616 в кількості 6 050 кг, що підтверджується складеним комерційним актом БІ 574775/687.

Спір у справі виник у зв'язку із наявністю, на думку позивача, підстав покладення на відповідачів відповідальності за завдані збитки у зв'язку із частковою втратою вантажу під час його перевезення.

Залізнична накладна №49016991 (надалі - «Накладна») є договором перевезення вантажу, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання в т.ч. Глави 32 Господарського кодексу України та Глави 64 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Матеріалами справи (Накладна) підтверджується прийняття Донецькою залізницею (перевізник) від ТОВ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (вантажовідправник) до перевезення вантажу, здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції призначення - Сартана.

Частиною 2 ст. 908 Цивільного кодексу України встановлено, що загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. №457 (надалі - «Статут залізниць України»), завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

За змістом ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Згідно із ст. 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Положеннями п.п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 р. № 542, встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із «шапкою»). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Будь-яких зауважень з боку вантажовідправника щодо придатності для перевезення спірного вантажу наданого залізницею вагону або з боку Залізниці щодо невжиття вантажовідправником заходів до збереження спірного вантажу Накладна не містить.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.10.2015 р. під час прибуття спірного вантажу на станцію Сартана Донецької залізниці було виявлено його недостачу та складено відповідний комерційний акт БІ 574775/687 (надалі - «Комерційний акт»).

Вказаним актом встановлено, що недостача спірного вантажу становить 6 050 кг, яка була виявлена при здійсненні контрольного переважуванні вагону №67908616 на станції Сартана Донецької залізниці.

Позивач вказує, що обов'язок по відшкодуванню вартості виявленої недостачі вантажу покладається на відповідача 1 як правонаступника Державного підприємства «Донецька залізниця», проте суд відзначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 91 Цивільного кодексу України цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно зі ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Частиною 3 статті 59 Господарського кодексу України передбачено, що у разі приєднання одного або кількох суб'єктів господарювання до іншого суб'єкта господарювання до останнього переходять усі майнові права та обов'язки приєднаних суб'єктів господарювання.

Із матеріалів справи вбачаться, що відповідно до п. 1 Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №735 від 02.09.2015 р., Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

За змістом п. 2 Статуту ПАТ «Українська залізниця» воно утворено як публічне акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності, на базі Укрзалізниці, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовано шляхом злиття, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 р. червня 2014 р. №200. Товариство є правонаступником усіх прав і обов'язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

В той же час, моментом переходу прав до правонаступника юридичної особи слід вважати дату внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців в порядку, визначеному статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців».

Отже, до внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи, її цивільна правоздатність не припиняється, при цьому, до правонаступника (у разі припинення шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення) переходять усі права та обов'язки припиненої юридичної особи лише з моменту внесення такого запису.

Станом на момент розгляду даної заяви Державного підприємства «Донецька залізниця» знаходиться в стані припинення. Доказів внесення відповідного запису про припинення юридичної особи - Державного підприємства «Донецька залізниця» заявником не надано.

При цьому, лише з моменту внесення запису до Єдиного державного реєстру юридична особа вважається такою, що припинена як суб'єкт господарювання, в той час як початок роботи новоствореного товариства не є обставиною, з якою пов'язується перехід прав від правопопередника до правонаступника в процедурі припинення та її завершення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 07.06.2016 р. у справі №910/24774/15.

Більш того, із пояснень представника відповідача вбачається, що процедура реорганізації ДП «Донецька залізниця» та передача всіх його прав та обов'язків до відповідача відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №604 від 12.11.2014 р. призупинена до завершення проведення антитерористичної операції, і передавальний акт між таким підприємством та відповідачем не був підписаний.

З огляду на викладене суд вважає передчасними висновки позивача у справі про те, що відповідач 1 є правонаступником всіх прав та обов'язків ДП «Донецька залізниця», а відтак несе відповідальність за збереження таким підприємством вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності, мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Тобто, зазначена стаття передбачає, що порушення права чи законного інтересу або спір щодо них повинні існувати на момент звернення до суду.

Оскільки позивачем не доведено того, що відповідач є правонаступником ДП «Донецька залізниця», а відтак має нести відповідальність за таку юридичну особу, у задоволенні позовних до відповідача 1 необхідно відмовити.

Частинами 1, 2 ст. 314 Господарського кодексу України встановлено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. У транспортних кодексах чи статутах можуть бути передбачені випадки, коли доведення вини перевізника у втраті, нестачі або пошкодженні вантажу покладається на одержувача або відправника.

Відповідно до ст. 105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Згідно із ч. 1 ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Положеннями ст. 111 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли: вантаж надійшов у непошкодженому вагоні (контейнері) з непошкодженими пломбами відправника чи без пломб, коли таке перевезення дозволено Правилами, а також якщо вантаж прибув у непошкодженому відкритому рухомому складі, завантаженому засобами відправника, якщо немає ознак втрати, псування або пошкодження вантажу під час перевезення; недостача, псування або пошкодження сталися внаслідок дії природних причин, пов'язаних з перевезенням вантажу на відкритому рухомому складі; вантаж перевозився у супроводі провідника відправника чи одержувача; недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси; зіпсований швидкопсувний вантаж, виявлений у вагоні, прибув без порушення встановленого режиму перевезень (охолодження, опалення, вентиляція), і термін перебування вантажу в дорозі не перевищив граничного терміну перевезень, встановленого Правилами; втрата, псування або пошкодження вантажу відбулися внаслідок: таких недоліків тари, упаковки, які неможливо було виявити під час приймання вантажу до перевезення; завантаження вантажу відправником у непідготовлений, неочищений або несправний вагон (контейнер), який перед тим був вивантажений цим же відправником (здвоєна операція); здачі вантажу до перевезення без зазначення в накладній особливих його властивостей, що потребують особливих умов або запобіжних засобів для забезпечення його збереження під час перевезення; стихійного лиха та інших обставин, які залізниця не могла передбачити і усунення яких від неї не залежало.

Частиною 1 статті 127 Статуту залізниць України встановлено, що залізниця несе матеріальну відповідальність за втрату, недостачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення багажу, вантажобагажу, а також за прострочення його доставки, якщо не доведе, що втрата, недостача, псування, пошкодження, прострочення відбулися не з її вини.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.10.2015 р. під час прибуття спірного вантажу на станцію призначення (Сартана) Донецької залізниці було виявлено відсутність пломб, що підтверджується комерційним актом №БІ/574775.

Таким чином, оскільки вантаж (вугіллям кам'яне) прибув на станцію призначення без пломб, Донецька залізниця звільняється від відповідальності за недостачу такого вантажу на підставі ст. 111 Статуту залізниць України.

З урахуванням викладеного, в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» необхідно відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст. 49 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 22.07.2016 р.

Суддя В.П. Босий