ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2016 р.Справа № 922/1739/16

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання

розглянувши справу

за позовом Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю, м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельне підприємство "Агронафтопродукт", м. Хуст
про стягнення 111847,55 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність б/н від 01.03.2016р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельне підприємство "Агронафтопродукт", в якій позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за отриманий товар у розмірі 111845,55 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно оплати товару отриманого згідно видаткових накладних. Крім того, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Присутній у судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував та просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився. До господарського суду Харківської області 26.07.2016р. повернулась ухвала від 13.07.2016р. про відкладення розгляду справи, яка була направлена на адресу відповідача:90400, Закарпатська область, м. Хуст, вул. Львівська, 64, з відміткою пошти: за зазначеною адресою не існує.

Відповідно до п.3.9.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 64 та статті 87 ГПК України.

У разі присутності сторони або іншого учасника судового процесу в судовому засіданні протокол судового засідання, в якому відображені відомості про явку сторін (пункт 4 частини другої статті 81-1 ГПК України), є належним підтвердженням повідомлення такої сторони (іншого учасника судового процесу) про час і місце наступного судового засідання.

За змістом цієї норми, зокрема, в разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом.

Враховуючи вищенаведене та те, що відповідач був повідомлений належним чином, про дату та час розгляду справи, справа розглядається на підставі ст.75 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши матеріали справи та вислухавши пояснення представника позивача господарським судом встановлено наступне.

В продовж червня - листопада 2013 р. позивачем на адресу відповідача на підставі накладних було відвантажено продукцію загальною вартістю 111847,55 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Частиною 3 ст. 645 Цивільного кодексу України передбачено, що за згодою особи, яка зробила пропозицію, договір може вважатись укладеним незалежно від того, що відповідь про прийняття пропозиції укласти договір було відправлено та (або) одержано із запізненням.

Позивач свої зобов'язання по поставці товару виконав та поставив відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними, які містяться у матеріалах справи, а саме: №Б від 17.07.2013р. на суму 2050,00 грн.; №Б від 23.07.2013р. на суму 2334,99 грн.; №Б від 29.07.2013р. на суму 4560,00 грн.; №Б від 01.08.2013р. на суму 3040,00 грн.; №Б від 05.08.2013р. на суму 2375,01 грн.; №Б від 18.09.2013р. на суму 3040,00 грн.; №Б від 19.09.2013р. на суму 3040,00 грн.; №Б від 21.09.2013р. на суму 3800,00 грн.; №Б від 26.09.2013р. на суму 2375,01 грн.; №Б від 01.10.2013р. на суму 2360,01 грн.; №Б від 02.10.2013р. на суму 2360,01 грн.; №Б від 03.10.2013р. на суму 3775,00 грн.; №Б від 03.10.2013р. на суму 3020,00 грн.; №Б від 07.10.2013р. на суму 3020,00 грн.; №Б від 08.10.2013р. на суму 2360,01 грн.; №Б від 09.10.2013р. на суму 2360,01 грн.; №Б від 14.10.2013р. на суму 3775,00 грн.; №Б від 15.10.2013р. на суму 5355,00 грн.; №Б від 16.10.2013р. на суму 4560,00 грн.; №Б від 16.10.2013р. на суму 3020,00 грн.; №Б від 17.10.2013р. на суму 2360,00 грн.; №Б від 18.10.2013р. на суму 3420,00 грн.; №Б від 01.11.2013р. на суму 3020,00 грн.; №Б від 02.11.2013р. на суму 5320,00 грн.; №Б від 04.11.2013р. на суму 2360,00 грн.; №Б від 07.11.2013р. на суму 2360,00 грн.; №Б від 08.11.2013р. на суму 5180,00 грн.; №Б від 08.11.2013р. на суму 2360,00 грн.; №Б від 09.11.2013р. на суму 4530,00 грн.; №Б від 09.11.2013р. на суму 3040,00 грн.; №Б від 11.11.2013р. на суму 3397,50 грн.; №Б від 18.11.2013р. на суму 2360,00 грн.; №Б від 21.11.2013р. на суму 2360,00 грн.; №Б від 22.11.2013р. на суму 2360,00 грн.; №Б від 26.11.2013р. на суму 2360,00 грн.; №Б від 26.12.2013р. на суму 2480,00 грн.

Відповідач отримав товар, що підтверджується наявними у матеріалах справи товарно - транспортними накладними та довіреностями на отримання матеріальних цінностей, із підписами представників відповідача.

Позивач в порядку досудового врегулювання спору звернувся до відповідача із листом - вимогою №13 від 2503.2016р., але вказаний лист повернувся на адресу позивача із зазначенням поштового відділення: за закінченням терміну зберігання.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ст. 33 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 43 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст. 32 Господарського процесуального кодексу України: доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Враховуючи вказані обставини та те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога позивача в частині стягнення коштів в сумі 11847,55 грн. (сума основного боргу) правомірна та обґрунтована, така, що не спростована відповідачем, тому підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується ст. 49 ГПК України. Судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо господарським судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. Суми, які підлягають сплаті за проведення судової експертизи, послуги перекладача, адвоката та інші витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: при задоволенні позову - на відповідача; при відмові в позові - на позивача; при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, судові витрати у даній справі покладаються на відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 509, 530 Цивільного кодексу України, статтями 1, 4, 12, 22, 33, 43, 49, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельне підприємство "Агронафтопродукт" (90400, Закарпатська область, м. Хуст, вул. Львівська, 64, ) на користь Виробничо-комерційного підприємства "Бетонікс" у формі Товариства з обмеженою відповідальністю ( 61085, м. Харків, вул. Астрономічна, буд 37, оф. 148, , п/р 9818 в 4 відділенні ПАТ ПУМБ м. Харкова, МФО 334851) суму заборгованості за отриманий товар в розмірі 111847,55 грн. та судовий збір у розмірі 1677,72 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 28.07.2016 р.

Суддя ОСОБА_2