РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016Справа №910/6670/16

За позовом Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення 195794,03 грн.

Суддя Маринченко Я.В.

Представники сторін:

від позивача - Гурова І.Г. (представник за довіреністю);

від відповідача - ОСОБА_3 (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2016 року Комунальне підприємство «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану теплову енергію в розмірі 187608,86 грн., а також нарахованих на вказану заборгованість пеню в розмірі 1537,20 грн., 3% річних в сумі 480,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6167,41 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, у порушення умов укладеного між сторонами договору про відпуск теплової енергії для потреб опалення, своєчасно не оплачені надані позивачем послуги, внаслідок чого за ним утворилася заборгованість в сумі 187608,86 грн., яку просить стягнути позивач.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість пеню в розмірі 1537,20 грн., 3% річних в сумі 480,56 грн. та інфляційних втрат в розмірі 6167,41 грн. за порушення грошового зобов'язання.

19.05.2016 через загальний відділ діловодства господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у зв'язку з добровільною сплатою відповідачем суми основного боргу в розмірі 20000 грн.

Судом вищевказана заява позивача прийнята до розгляду, та отже, у відповідності до ст.ст. 22, 55 Господарського процесуального кодексу України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір по даній справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, зокрема зазначив, що рахунки-фактури виставлялися позивачем без врахування показників лічильників, додатково зазначив, що неможливо встановити з якого моменту в будинку був встановлений лічильник, показання якого, позивач зобов'язаний був знімати та на підставі показань якого повинен був здійснювати нарахування на спожиту теплову енергію. Крім того зазначив, що позивачем при нарахуванні рахунків за теплову енергію суттєво завищена площа опалювального приміщення. Також зазначив, що належним відповідачем у вказаній справі є ОСОБА_1, а не ФОП ОСОБА_1, оскільки спірний договір укладався між позивачем та ОСОБА_1 як власником приміщення - фізичною особою.

Додатково представник відповідача зазначив що у спірний період відповідачем не споживались послуги теплопостачання, оскільки внаслідок затоплення приміщення, у ньому проводились ремонтні роботи, крім того, відповідачем направлялось на адресу позивача звернення про припинення теплопостачання у вказаному приміщенні.

Також відповідач просить у випадку задоволення позову надати розстрочку на виконання вказаного рішення суду з виплатою щомісяця частини заборгованості в розмірі 5000 грн до повного погашення заборгованості, посилаючись на те, що дохід відповідача є невеликим, на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина, та неможливість використання спірних приміщень, зокрема передачі їх в оренду з метою отримання доходу у зв'язку з проведенням ремонтних робіт у приміщенні після затоплення.

Виходячи з викладеного просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.12.2005 між Комунальним підприємством «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради (постачальник) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (споживач) укладено договір №382т про відпуск теплової енергії для потреб опалення, відповідно до умов якого постачальник проводить відпуск теплової енергії для потреб централізованого опалення, по об'єктам, розташованим за адресою по АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.3. договору планове споживання теплової енергії на опалення характеризується наступними показниками: зовнішній об'єм будівлі - 1796 м3, теплова завантаженість по опаленню - 52,8 Гкал/год.

Згідно з п.2.1. договору нарахування плати за теплову енергію проводиться постачальником на основі тарифів, затверджених місцевими органами самоуправління та становить 4488 грн./рік.

Відповідно до п.п.3.2.12. договору, споживач зобов'язаний виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії.

За умовами п.5.1. договору, при відсутності приладів обліку або проектних навантажень споживач сплачує фактично спожиту теплову енергію з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря відповідно до розрахунків до договору.

Споживач здійснює оплату за теплову енергію щомісячно в триденний строк з моменту отримання рахунку від постачальника. В разі несплати рахунку споживачем в строк біль як десяти днів споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 1% за кожний день прострочення оплати (п.5.2. договору).

Згідно з п.8.1. договору, даний договір укладено на строк з 07.12.2005 по 30.06.2007. Строк дії договору автоматично вважається продовженим на кожний наступний рік у разі, якщо жодна із сторін не висловить бажання розірвати його, повідомивши іншу сторону в письмовому вигляді не пізніше місяця до закінчення строку дії договору.

Відповідно до п.8.2. Припинення дії договору не припиняє обов'язку споживача від повного розрахунку за спожиту теплову енергію.

В подальшому сторонами було укладено додаткову угоду від 08.10.2007 до договору №382 від 07.12.2005 відповідно до якої сторони погодили внести зміни до п.п.5.1., 5.2., 5.4., 8.1., 11 договору.

Зокрема п.5.1. додаткової угоди, при відсутності приладів обліку або проектних навантажень споживач сплачує фактично спожиту теплову енергію з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря відповідно до розрахунку до договору. Розрахунковим періодом для оплати теплової енергію є календарний місяць.

Згідно з п.5.2. додаткової угоди, споживач проводить оплату послуг до 15 числа місяця, наступного за звітним, представник постачальника надає споживачу для оплати рахунок за спожиту теплову енергію. Відсутність рахунку не є підставою для несплати за послуги за використану теплову енергію. Споживач здійснює оплату за теплову енергію не пізніше 20 числа того ж місяця. У разі несплати рахунку на строк біль як 10 днів, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 1% за кожен день прострочення оплати. У разі відмови від отримання рахунку за відповідний місяць, споживач сплачує постачальнику штраф в розмірі 10% від нарахованої суми.

Відповідно до п.8.1. додаткової угоди, даний договір укладено на строк з 07.12.2005 по 31.12.2008. Строк дії договору автоматично вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін не висловить бажання розірвати його, повідомивши іншу сторону в письмовому вигляді за місяць до закінчення терміну дії договору.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору, Комунальне підприємство «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради, в період з 01.10.2013 по 01.03.2016, надало відповідачу послуги з централізованого опалення на загальну суму 187608,86 грн.

Факт належного виконання позивачем своїх зобов'язань за договором підтверджується відсутністю з боку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 претензій та повідомлень щодо порушення позивачем свого обов'язку з надання послуг з централізованого опалення.

Натомість, відповідач свої зобов'язання за договором щодо своєчасної та повної сплати вартості наданих послуг належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість станом на 01.03.2016 за отримані послуги з централізованого опалення в розмірі 187608,86 грн.

Факт існування у відповідача заборгованості перед позивачем належним чином підтверджений наявними у матеріалах справи документами, зокрема, наданими позивачем засвідченими копіями рахунків-фактур за період з жовтня 2013 року по березень 2016 року, актами використання теплової енергії за спірний період та розрахунком спожитої теплової енергії. Так, вказані розрахунки заборгованості здійснено на підставі даних щодо площі та об'єму приміщення відповідача, вказаних у договорі та в подальшому зменшених сторонами у відповідності до даних технічного паспорту приміщення. Нарахування здійснювались у відповідності до даних лічильника теплової енергії, а протягом періоду відсутності вузла обліку у зв'язку з його несправністю - розрахунковим методом у відповідності до умов договору. При цьому матеріали справи містять дані щодо розпломубування, опломбування приладу обліку, щодо зняття показників засобу обліку, наявні акти використання теплової енергії у спірний період.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 Цивільного кодексу України передбачений обов'язок замовника оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Факт існування заборгованості відповідача перед позивачем належним чином підтверджений матеріалами справи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення вказаної суми заборгованості в розмірі 187608,86 грн. підлягають задоволенню.

В той же час, суд приймає до уваги ту обставину, що в ході розгляду справи відповідач погасив перед позивачем заборгованість зі сплати заборгованості за теплову енергію у розмірі 20000 грн., тобто фактично визнав факт порушення ним умов укладеного між сторонами договору, внаслідок чого позивач звернувся із заявою про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 20000 грн.

Згідно з ч. 1-1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд припиняє провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Відтак, враховуючи факт погашення відповідачем заборгованості за договором в сумі 20000 грн., провадження у справі в частині стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості підлягає припиненню в зв'язку з відсутністю предмета спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості підлягають задоволенню в розмірі 167608,86 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати наданих послуг, позивачем, відповідно до положень ст.625 Цивільного кодексу України, нараховано 6167,41 грн. інфляційних втрат та 480,56 грн. 3% річних за період з грудня 2013 року по березень 2016 року.

Перевіривши надані позивачем розрахунки, судом встановлено, що вказані нарахування проведено у відповідності до вимог законодавства та підлягають стягненню з відповідача.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 1537,20 грн. пені за порушення умов договору, слід зазначити таке.

Згідно з положеннями ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 547 Цивільного кодексу України визначено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Разом з тим, відповідно до п. 5.2. договору споживач здійснює оплату за теплову енергію щомісячно в триденний строк з моменту отримання рахунку від постачальника. В разі несплати рахунку споживачем в строк більш як десяти днів споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі 1% за кожний день прострочення оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості за період з 25.12.2015 року по 23.03.2016 року суд дійшов висновку про його відповідність до умовам закону та договору, внаслідок чого зазначена сума пені підлягає задоволенню та стягненню з відповідача в розмірі 1537,20 грн.

Разом з тим, заперечення відповідача стосовно того, що позивачем при нарахуванні рахунків за теплову енергію суттєво завищена площа опалювального приміщення, судом до уваги не приймаються, оскільки судом встановлено, що позивач здійснював нарахування за спожиту теплову енергію у відповідності до умов укладеного між сторонами договору, а саме відповідно до площі у м3 опалювального приміщення зазначеної у договорі №382т від 07.12.2005 та техпаспорті на зазначену будівлю.

Доказів того, що площа чи об'єм будівлі інший відповідачем не надано.

Заперечення відповідача щодо повідомлення ним позивача про розірвання договору та припинення теплопостачання як на підставу відмови у позові, судом відхиляються з огляду на те, що позивачем на вказані звернення відповідача останнього повідомлено про наявність спеціального порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від централізованого опалення, згідно якого відповідач мав звернутись з відповідною заявою до постійної міської комісії, за висновком якої можливе відключення. Враховуючи, що позивачем не надано доказів звернення з вказаною заявою до комісії та відсутність рішення про відключення відповідача від теплопостачання, позивачем правомірно нараховано за спірний період вартість спожитої теплової енергії.

Також відхиляються посилання відповідача на те, що належним відповідачем є фізична особа ОСОБА_1, оскільки як вбачається з листування між сторонами та додаткової угоди до спірного договору, вказані документи підписані саме ФОП ОСОБА_1, і саме ФОП надсилались позивачу пропозиції щодо укладення мирових угод.

Згідно зі ст.33 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 34 Господарського процесуального кодексу України господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами ст. 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування викладених у позові обставин.

Оскільки 20000 грн. заборгованості сплачені відповідачем після звернення позивача до суду та сплати ним судового збору, витрати зі сплати судового збору, на підставі ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача у повному обсязі.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про розстрочення виконання рішення суду, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.121 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд має право за заявою сторони, державного виконавця, за поданням прокурора чи його заступника або за власною ініціативою у виняткових випадках залежно від обставин справи розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк або встановленим господарським судом способом.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 26.12.2003 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» задоволення заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, відповідно до ст.121 ГПК України, можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 43 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення чи унеможливлюють його, господарський суд має право, зокрема, відстрочити виконання рішення, ухвали, постанови. Відстрочка або розстрочка виконання рішення, ухвали, постанови, зміна способу та порядку їх виконання допускаються у виняткових випадках і залежно від обставин справи. До заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення.

В обґрунтування поданої заяви відповідач посилається на те, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ніде не працює по трудовому договору і на даний час на утриманні відповідача знаходиться неповнолітня дитина, яку відповідач виховує самостійно, оскільки не перебуває в офіційному шлюбі у зв'язку із розлученням.

Враховуючи викладене, зазначені вище обставини, на думку відповідача, ускладнять виконання рішення суду і в подальшому зроблять його виконання неможливим.

Проте заявником (відповідачем) не наведено належних доказів на підтвердження винятковості обставин, що ускладнюють виконання зазначеного судового рішення або роблять його неможливим у визначений строк.

Згідно з п.7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №9 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України», вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Розглянувши заяву відповідача, дослідивши надані докази, врахувавши доводи боржника та можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк та стягувача при затримці виконання рішення, врахувавши матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, суд дійшов висновку, що заявником належним чином не доведено факту існування виняткових обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, а відтак, заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду, задоволенню не підлягає.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що останній не позбавлений права звернутися до господарського суду міста Києва із відповідною заявою про розстрочення виконання рішення суду у загальному порядку, за наявності обґрунтованих доказів на підтвердження неможливості виконання рішення суду у встановлений строк.

Керуючись статтями 32, 33, 34, 43, 44, 49, 75, 82-85 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_2; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Транспортування покупної теплової енергії «Теплотранс» Дніпропетровської міської ради (49089, м. Дніпропетровськ, вул. Макарова, 32; ідентифікаційний код 32560611)

167608 (сто шістдесят сім тисяч шістсот вісім) грн. 86 коп. заборгованості, 1537 (одна тисяча п'ятсот тридцять сім) грн. 20 коп. пені, 6167 (шість тисяч сто шістдесят сім) грн. 41 коп. інфляційних втрат, 480 (чотириста вісімдесят) грн. 56 коп. 3% річних та витрати по сплаті судового збору в сумі 2936 (двi тисячi дев'ятсот тридцять шість) грн. 91 коп.

Провадження у справі в частині стягнення 20000 (двадцять тисяч) грн. основного боргу припинити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повний текст рішення підписано 26.07.2016

Суддя Я.В. Маринченко