ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2016 р. Справа № 911/2127/16

Суддя А.С. Грєхов, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району"

до відповідача малого приватного підприємства "Гетьман"

про стягнення заборгованості у розмірі 15 575,79 грн

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 02-Д від 04.01.2016,

від відповідача: ОСОБА_2 довіреність б/н від 20.07.2016,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (надалі позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до малого приватного підприємства "Гетьман" (надалі відповідач) про стягнення 14 936,33 грн основного боргу, 57,89 грн 3% річних, та 581,57 грн інфляційних втрат з покладенням на відповідача сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань в частині оплати за комунальні послуги.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.07.2016 у справі №911/2127/16 було порушено провадження та призначено справу до розгляду на 21.07.2016.

18.07.2016 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подав документи, які були витребувані ухвалою суду від 06.07.2016 року.

В судове засідання 21.07.2016 з'явився представник позивача та надав пояснення у справі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи, з метою підготовки відзиву на позовну заяву.

21.07.2016 року у судовому засіданні оголошено перерву до 28.07.2016 року.

27.07.2016 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи документів.

28.07.2016 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник відповідача подав відзив на позов.

В судове засідання 28.07.2016 з'явився представник позивача та надав пояснення у справі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача просив суд відмовити позивачу у позові, з підстав викладених у його відзиві.

У судовому засіданні 28.07.2016 після виходу з нарадчої кімнати судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши та оцінивши подані у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до рішення Київської міської ради № 24/6240 від 22.09.2011 "Про питання діяльності комунальних підприємств, що належать до комунальної власності територіальної громади міста Києва", Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства Шевченківської районної у м. Києві перейменоване на Комунальне підприємство "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району".

Відповідно до п. 2.1 Статуту, підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності, спрямованої на задоволення суспільних потреб, надання послуг населенню у сфері житлово-комунального господарства в якості виконавця цих послуг.

Основними напрямками діяльності підприємства, згідно з п. 2.2 Статуту, є: забезпечення послугами газопостачання, водопостачання (водовідведення) та централізованого опалення до споживачів по внутрішньобудинкових мережах на підставі договорів, укладених підприємством з виробниками послуг, а також на підставі договорів, укладених підприємством безпосередньо зі споживачами послуг; здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) жилих та нежилих приміщень; забезпечення збору платежів зазначених послуг на користь виробників послуг; здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення; здійснення комплексного обслуговування споживачів, у тому числі проведення прийому споживачів, нарахування споживачам та збір платежів за спожиті житлово-комунальні послуги на підставі відповідних договорів (доручення, про надання послуг тощо) з виробниками житлово-комунальних послуг (ПАТ Київенерго, ПАТ АК Київводоканал, ПАТ Київгаз тощо).

Як вбачається з матеріалів мале приватне підприємство "Гетьман" (далі по тексту - відповідач) є власником нежитлового приміщення, яке розташоване за адресою: м. Київ, вул. Пушкінська, 25, літ. А, загальною площею 91,00 кв.м (далі по тексту - нежитлові приміщення) та споживає комунальні послуги, які надає комунальне підприємство «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (далі по тексту - позивач).

Як зазначив позивач, у період з 30.11.2010 по 09.08.2013 відбувалось фактичне споживання комунальних послуг малим приватним підприємством "Гетьман", що підтверджується табуляграмами, наданими виробниками послуг по факту надання комунальних послуг Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", а також рахунками на оплату виставленими Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до малого приватного підприємства "Гетьман", а саме: рахунки на оплату № 3239 від 30.11.2010 на суму 567,90 грн., № 6460 від 24.12.2010 на суму 549,22 грн., №348 від 21.01.2011 на суму 1 212,98 грн., № 3223 від 17.02.2011 на суму 986,02 грн., № 7317 від 25.03.2011 на суму 1 098,78 грн., № 9588 від 20.04.2011 на суму 613,60 грн., № 12035 від 13.05.2011 на суму 49,56 грн., № 29480 від 04.11.2011 на суму 445,68 грн., № 34145 від 13.12.2011 на суму 1 891,52 грн., № 764 від 10.01.2012 на суму 1 890,98 грн., № 6187 від 15.02.2012 на суму 2 652,14 грн., № 16195 від 16.03.2012 на суму 2 651,75 грн., № 17014 від 30.03.2012 на суму 2 651,75 грн., № 34327 від 25.04.2012 на суму 1 325,75 грн., № 88292 від 31.10.2012 на суму 1 798,34 грн., № 97256 від 30.11.2012 на суму 2 651,74 грн., № 102229 від 29.12.2012 на суму 2 651,74 грн., № 11504 від 31.01.2013 на суму 2 651,74 грн., № 19071 від 28.02.2013 на суму 2 651,74 грн та № 23044 від 29.03.2013 на суму 2 651,74 грн., які були оплачені відповідачем частково.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідач користується нежитловим приміщенням та фактично споживає і не оплачує у повному обсязі комунальні послуги, які надає позивач, в зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь 14 936,33 грн - основного боргу (за період з 30.11.2010 по 09.08.2013).

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України, не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Поряд з цим слід зазначити, що у відповідності з приписами статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно з п. 3 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", комунальні послуги надаються споживачу безперебійно, за винятком часу перерв.

Відповідно до п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що виконавець зобов'язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Як вбачається з матеріалів справи позивач звертався до відповідача з претензією б/н від 10.05.2016 про сплату заборгованості за спожиті комунальні послуги в розмірі 14 936,33 грн., однак відповіді не отримав.

Відповідно до статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 р. затверджено Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Ці Правила регулюють відносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги).

Пунктом 18 зазначених Правил встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності: завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Таким чином, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов'язку оплати послуги, якими він фактично користувався у повному обсязі (аналогічної правової позиції притримується Вищий Господарський Суд України у постановах по справах: №910/9720/14 від 21.01.2015 року; №5011-31/17255-2012 від 15.05.2014 року; №5017/2891/2012 від 15.05.2013р.; №910/18704/14 від 29.07.2015р.; № 910/6338/14 від 17.08.2015р.

Поряд з цим, слід зазначити, що відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Згідно з п. 26 Правил № 630 відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України Про теплопостачання схемою теплопостачання за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

В матеріалах справи відсутні докази відключення відповідача від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в установленому порядку.

Натомість позивачем надано до матеріалів справи табуляграми виробників комунальних послуг, що підтверджують надання останніх до належного відповідачу приміщення у спірний період.

Приписами статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 ГПК України доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні наведених вище приписів ГПК України не доведено суду ані відсутності обовязку щодо оплати фактично спожитих комунальних послуг, ані відсутності заборгованості за спожиті послуги у спірний період.

З огляду на вищевикладене, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті комунальні послуги є правомірною та підлягає задоволеню.

Крім цього, позивачем також заявлено позовну вимогу щодо стягнення з відповідача 581,57 грн 3 % річних та 57,89 грн. інфляційних втрат за період з 30.12.2010 року по 01.05.2013 року.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три процента річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналізуючи положення статті 625 Цивільного кодексу України, господарський суд враховує наступне.

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка внесена з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу вноситься з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

В силу приписів статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, господарський суд бере до уваги порядок визначення інфляційних втрат, за яким інфляційні нарахування обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції.

Відповідно до арифметично вірного розрахунку інфляційних втрат, здійсненого судом за заявлений позивачем період з 30.12.2010 року по 01.05.2013 року, становить 93,47 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. З аналізу даної норми вбачається, що господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог.

Оскільки позивачем інфляційні втрати визначені у розмірі 57,89 грн, то стягненню підлягає саме ця сума.

За розрахунком, здійсненим господарським судом, арифметично правильним та нормативно обґрунтованим є розмір 3% річних, нарахованих за період з 30.12.2010 року по 01.05.2013 року, становить 869,76 грн.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 83 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд, приймаючи рішення, має право виходити за межі позовних вимог, якщо це необхідно для захисту прав і законних інтересів позивачів або третіх осіб з самостійними вимогами на предмет спору і про це є клопотання заінтересованої сторони. З аналізу даної норми вбачається, що Господарський суд не має права з власної ініціативи виходити за межі заявлених позовних вимог.

Оскільки позивачем 3% річних визначені у розмірі 581,57 грн, то стягненню підлягає саме ця сума.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 14 936,33 грн основного боргу, 581,57 грн - 3 % річних та 57,89 грн інфляційних втрат.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог у своєму відзиві на позовну заяву, представник відповідача посилається на те, що у матеріалах справи не міститься жодних доказів, які підтверджують факт надання позивачем відповідачу комунальних послуг. Суд розглянувши матеріали справи спростовує доводи представника відповідача тим, що в матеріалах справи долучено табуляграмами, наданими виробниками послуг по факту надання комунальних послуг Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району", а також рахунками на оплату виставленими Комунальним підприємством "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" до малого приватного підприємства "Гетьман". Крім цього, суд зазначає, що за виставленими рахунками на оплату, відповідач розрахувався частково, на підтвердження того в матеріалах справи містяться банківські виписки по рахунку позивача.

Судовий збір у відповідності до вимог статті 49 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 1, 4, 4-2, 4-3, 22, 33-35, 43, 49,77, 82-85, 116 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути малого приватного підприємства "Гетьман" (08290, Київська область, місто Ірпінь, селище міського типу Гостомель, вулиця Кулішова, будинок 18-Б, ідентифікаційний код: 21635903) на користь комунального підприємства "Центр обслуговування споживачів Шевченківського району" (03190, місто Київ, вулиця Кирпоноса, будинок 10/8, ідентифікаційний код: 31731838) 14 936,33 грн (чотирнадцять тисяч девятсот тридцять шість гривень тридцять три копійки) основного боргу, 581,57 грн (пятсот вісімдесят одна гривня пятдесят сім копійок) - 3% річних, інфляційних втрат у сумі 57,89 грн (пятдесят сім гривень вісімдесят дев'ять копійок) та та 1 378,00 грн (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 02.08.2016 року

Суддя А.С. Грєхов